Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2552/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000157 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Словечне Овруцького району Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого тренером-викладачем, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі статті 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3922,80 гривень судових витрат за проведення судових експертиз.
Знято арешт з автомобіля марки «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 та повернуто власнику ОСОБА_7 .
Речові докази: велосипед повернуто власнику ОСОБА_12 ; уламки від велосипеда, взуття та шапку вирішено знищити.
Цивільний позов залишено без розгляду, -

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 25 березня 2020 року близько 19 год. 20 хв. на автодорозі сполученням Овруч Словечне, поблизу с. Заськи Овруцького району, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку с. Словечне Овруцького району, Житомирської області в порушення вимог пункту 12.2 Правил дорожнього руху України (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги); не врахував дорожні умови, не обрав безпечну швидкість руху, виявив неуважність та скоїв зіткнення з велосипедистом ОСОБА_13 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, забійної рани з осадненнями шкіри навколо в ділянці лівого лобного горба, садна в ділянці підборіддя, перелому носової кістки зліва, забою головного мозку з крововиливами під тверду та м`які мозкові оболонки, закритої тупої травми грудної клітки та хребта, закритого перелому ІІ-Х ребер зліва та ІV-V ребер справа, забою та розриву легень, відриву аорти, легеневої артерії, розриву стінки правого передсердя, розриву серцевої сумки, з масивною внутрішньою кровотечею, повний розгинальний перелом хребта між ІV-V грудними хребцями по міжребцевому диску з повним розривом спинного мозку; рваної рани на передньо-внутрішній поверхні, на межі верхньої та середніх третинах лівої гомілки, відкритого фрагментарного перелому обох кісток лівої гомілки у верхній та середній третинах, які (тілесні ушкодження) відносяться до категорії смертельних, оскільки є несумісними з життям та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка наступила на місці вказаної ДТП.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пункту 12.2 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, тобто спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_13 .
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції не навів мотивів не застосування додаткового покарання. Вказує, що не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню мети покарання та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд першої інстанції не врахував належним чином особливості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, а також характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого, захисників та обвинуваченого в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ніким з можливих апелянтів не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна правова оцінка.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано характер і ступень тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину та дані про особу обвинуваченого.
Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, відшкодував заподіяну шкоду, проживає на радіоактивно забрудненій території, має на утриманні малолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами та дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
З врахуванням наведеного, колегія судді погоджується з призначеним судом першої інстанції основним покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, з урахуванням пом`якшуючої обставини. Крім того, в апеляційній скарзі прокурора не йдеться про неправильне призначення основного покарання.
Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись із незастосуванням судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Наведене свідчить про те, що рішення суду щодо застосування чи не застосування додаткового покарання повинно бути належним чином мотивовано у вироку.

Проте, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції взагалі не навів мотивів щодо не застосування додаткового покарання.

Колегія суддів враховує, що порушення Правил дорожнього руху України, допущені обвинуваченим ОСОБА_7 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її тяжкими наслідками, а саме смертю людини, та вважає за неможливе збереження за ним права керувати транспортними засобами.

Враховуючи наведене, те, що думка потерпілого в даному випадку не є визначальною, апеляційний суд приходить до висновку, що не призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, тобто, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з наведених мотивів з ухваленням нового вироку у вказаній частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі статті 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування основного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.
Визначити засудженому ОСОБА_7 іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Покласти на засудженого ОСОБА_7 на час іспитового строку обов`язки:
- періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: