Постанова
Іменем України

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 132/2418/18
провадження № 51-70км21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузасудженого ОСОБА_6 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, уродженця с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, ч. 1 ст. 122 КК на строк 3 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 обрано покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; відповідно до ст. 71 КК до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Суд визнавОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину за таких обставин. 11 квітня 2018 року близько 03:30 він перебував за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 ) та відпочивав.

У цей час він почув стук, від якого прокинувся та вийшов до веранди житлового будинку, де побачив свою дружину ОСОБА_8 .

На ґрунті особистих неприязних стосунків, що виникли у ОСОБА_6 унаслідок пізнього повернення дружини додому та її перебування у стані алкогольного сп`яніння, у нього виник умисел на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , засуджений розуміючи протиправність своїх дій, спрямованих на спричинення тяжких тілесних ушкоджень дружині, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків направлених на позбавлення життя ОСОБА_8 , однак маючи можливість передбачити наслідки заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, підійшов до ОСОБА_8 та завдав їй п`ять ударів кулаком у ділянку обличчя, від чого ОСОБА_8 відступила назад і впала на підлогу.

Того ж дня близько 09:00 ОСОБА_6 , виявивши, що його дружина ОСОБА_8 лежить на підлозі у веранді їх будинку мертва, пішов до сусідів та викликав поліцію.

Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від масивної зовнішньої крововтрати, яка виникла після поранення лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин.

Крім того, ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_8 переломи ребер справа, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_8 не перебувають.

Районний суд вирішив питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2020 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 змінив і ухвалив виключити з резолютивної частини вироку вказівку про засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК як зайву кваліфікацію та застосування ст. 70 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів.

У решті вирок залишено без змін.

Вимоги і доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі засуджений вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На його думку, показання потерпілої ОСОБА_9 , яка ставиться до нього упереджено та бажає, щоб його було визнано винуватим, не слід брати до уваги. Крім цього, вважає, що сторона обвинувачення неправильно тлумачить показання свідка ОСОБА_10 , який наче бачив, як він незадовго до зазначених подій порізав потерпілу. Просить звернути увагу на результати НСРД, на які посилається сторона обвинувачення, зазначаючи про визнання вини засудженим, та опис способу заподіяння тілесних ушкоджень, чого, прослухавши аудіозапис, не встановив суд. Посилається на те, що суд не взяв до уваги показань свідка ОСОБА_11 , не обґрунтувавши, чому одні докази взято до уваги, а інші ні. На його думку, ОСОБА_8 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, могла неодноразово падати й отримати тілесні ушкодження від тупих предметів, що траплялися їй на шляху. Крім того, як стверджує засуджений, версії про падіння потерпілої з кватирки вікна на дерев`яний стіл не було розглянуто. Вказує, що експерт змінив показання, надані суду по додатковій судово-медичній експертизі, плутався у них, при цьому він не дослідив усіх речових доказів та матеріалів кримінального провадження. Крім того, стверджує, що апеляційний суд безпосередньо не дослідив повторно обставин події, а також необґрунтовано відмовив його захиснику в закритті кримінального провадження за відсутністю складу злочину. Зазначає, що не взято до уваги того, що він сам викликав правоохоронні органи та звернувся за медичною допомогою, коли виявив тіло потерпілої. Вважає, що судові рішення ґрунтуються на припущеннях та на недостовірних даних.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та засуджений просили касаційну скаргу задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, правильності установлення фактичних обставин кримінального провадження, а такождостовірності окремих доказів, як про це ставиться питання у касаційній скарзі.

Крім цього, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За статтею370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду ? це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Вказаних вимог закону судами першої та апеляційної інстанцій під час перегляду вироку дотримано.

Доводи засудженого про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам

статей 370, 419 КПК безпідставні та спростовуються матеріалами провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості засудженого у пред`явленому обвинуваченні, суд послався на: протокол проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2018 року за участю ОСОБА_6 , статиста ОСОБА_12 , в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відповідно до якого ОСОБА_6 добровільно, без застосування до нього психологічного тиску показував, яким чином та при яких обставинах він заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Крім того, допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні першої інстанції пояснили, що вони приймали участь у проведенні слідчого експерименту із ОСОБА_6 в якості понятих, під час якого ОСОБА_6 добровільно розповідав їм та показував статисту як, яким чином та при яких обставинах він наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Також зазначили про те, що будь-який тиск з боку працівників поліції на ОСОБА_6 не чинився.

Судом повторно досліджено висновки судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_8 № 33 від 11 травня 2018 року та № 58 від 3 липня 2018 року, додаткову судово-медичну експертизу № 88 від 4 жовтня 2019 року, згідно яких виявлено забійну рану лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин, підшкірну гематому та синці голови, травматична алопеція волосся, садна слизової оболонки верхньої губи, субкон`юктивальний крововилив правого ока, синці грудей, синці ніг, переломи ребер справа 3?4-го.

Забійна рана лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин у ОСОБА_8 спричинена від дії твердого тупого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що викликало загрозливе для життя явище (масивну зовнішню крововтрату) і стоїть в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю (у відповідності до п. 2.1.3 «о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17 січня 1995 року).

Переломи ребер справа мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_8 не стоять.

Підшкірна гематома та синці голови, травматична алопеція волосся, садна слизової оболонки верхньої губи, субкон`юктивальний крововилив правого ока мають ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_8 не стоять.

Смерть ОСОБА_8 настала від масивної зовнішньої крововтрати, яка виникла після поранення лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин.

Характер і локалізація тілесних ушкоджень на різних взаємно протилежних поверхнях голови ОСОБА_8 виключають можливість утворення їх внаслідок співударяння при однократному падінні з положення стоячи на площину та за механізмом утворення узгоджується з обставинами, відображеними за показаннями ОСОБА_6 (протокол слідчого експерименту від 13 квітня 2018 року). Крім того, відповідно до висновку № 88 додаткової судово-медичної експертизи, локалізація рани (ліва передня-верхня та половина голови), а також її характеристики (форма, розміри, морфологічні властивості) вказують на більш ймовірне її утворення від удару у вказану ділянку голови та свідчать про неможливість їх виникнення внаслідок одного співударяння при падінні з положення стоячи на площину.

Допитаний у суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_15 підтвердив свої висновки, виключивши факт можливого отримання забійної рани лобно-скроневої ділянки голови зліва у ОСОБА_8 внаслідок її падіння на керамічний посуд, що лежав на підлозі, або за інших обставин, як стверджує захист.

Стосовно доводів засудженого про те, що суд першої інстанції неправильно та неповно послався на показання свідка ОСОБА_16 , Суд прийшов до висновку, що вказані доводи не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого рішення, оскільки ці показання свідка відносяться до інших подій, при цьому суд у вироку вказав про те, що свідку невідомо будь-які фактичні дані про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 у ніч з 10 на 11 квітня 2018 року.

Що стосується доводів касаційної скарги з приводу результатів НСРД, то суди на зазначені фактичні обставини не посилалися, а посилались про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, Суд бере до уваги, що висновок про заподіяння засудженим тілесних ушкоджень від яких настала смерть, суд зробив на підставі дослідження всіх доказів в їх сукупності та вказані висновки є обґрунтовані і мотивовані.

Доводи про те, що не було взято до уваги показання свідка ОСОБА_17 стосовно положення трупа ОСОБА_8 , є необґрунтованими, оскільки місце знаходження трупа та його розташування було зафіксовано протоколом оглядута фототаблицею до протоколу. Обставини, які зафіксовані в протоколі огляду, в судовому засіданні підтвердив і свідок ОСОБА_17 .

Суд дав оцінку доводам засудженого відносно механізму отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та настання смерті, при цьому обґрунтував свою позицію та послався на те, що будь-яких фактичних даних, які б підтверджували вказану ним версію, не встановлено і такі доводи засудженого спростовуються висновками судово-медичної експертиз, відповідно до яких характер і локалізація на різних взаємно протилежних поверхнях голови тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 виключають можливість утворення їх внаслідок співударяння при однократному падінні з положення стоячи на площину. Характер і локалізація вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 за механізмом утворення узгоджуються з обставинами, відображеними за показаннями ОСОБА_6 , тобто допускають можливість утворення внаслідок ударів кулаками по обличчю.

Також на звукозаписі судового засідання не зафіксовано показань експерта ОСОБА_15 про дослідження ним керамічної чашки. Експерт посилався, що був безпосередньо на місці події та досліджував надані матеріали.

Інші доводи засудженого, що стосуються переоцінки фактичних обставин та достовірності доказів, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, суд касаційної інстанції не виявив таких порушень норм матеріального або процесуального права, чи невідповідності призначеного покарання, які би вели до зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 ? без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3