ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/1630/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2189/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від декого з них надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Харківського районного суду Харківської області від 07 04 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28 грудня 2020 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання:
-за ч.2 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;
-за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років дев`яти місяців позбавлення волі.
У відповідності до вимог ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 3 роки 9 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання з 11 лютого 2021 року.
Зараховано у якості відбутого за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , починаючи з 11 лютого 2021 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експертів у розмірі 1471,05 гривень.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 на початку січня 2021 року, більш точної дати не встановлено, діючи повторно, з корисливих мотивів та з умислом, направленим на незаконне заволодіння чужим майном, перебуваючи на території Мереф`янської центральної районної лікарні, територія якої неогороджена та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів 6 віконними відливами, кожний довжиною 2 м вартість яких становить 744, 00 грн. У подальшому ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 744, 00 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , у період часу з 06 січня 2021 року по 08 січня 2021 року, більш точної дати не встановлено, діючи повторно, з корисливих мотивів та з умислом, направленим на незаконне заволодіння чужим майном, перебуваючи біля сарайного приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до хвіртки сарайного приміщення за вищевказаною адресою, відкрив вказану тим самим незаконно проник на територію вказаного володіння, після чого відчинивши вхідні двері незаконно проник до сараю, звідки таємно викрав пилосос ТМ Samsung SC5630, який належить потерпілому ОСОБА_10 , вартість якого становить 550, 00 грн. У подальшому ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 550, 00 грн.
Також, ОСОБА_7 , 30 січня 2021 року у денний час, діючи повторно, з корисливих мотивів та з умислом, направленим на незаконне заволодіння чужим майном, перебуваючи біля домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , територія якого огороджена, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, відчинив запираючий пристрій хвіртки, тим самим незаконно проник на територію домоволодіння, далі підійшов до літньої кухні й відчинивши вхідні двері та незаконно проник до літньої кухні, звідки таємно викрав силовий кабель, 4-х жильний, довжиною 30 метрів, який належить потерпілому ОСОБА_11 , вартість якого становить 1191,60 грн. У подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 550,00 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за частиною 2 статті 185 КК України як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно та за частиною 3 статті 185 КК України як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить про зміну вироку в частині пом`якшення обвинуваченому покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання не в повному обсязі врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: повне визнання вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину; позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, наявність на утриманні малолітньої дитини; відсутність обтяжуючих обставини.

Вказує, що враховуючи вказані обставини, доцільно та необхідно застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`яке покарання, яке буде впливати на його перевиховання та виправлення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів захисника обвинуваченого щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, офіційно не одружений, має малолітню дитину, не працює, за місцем поживання характеризується з негативного боку, зловживає спиртними напоями, систематично порушує громадський порядок, у родині та з сусідами відносини не підтримує, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому.

При цьому, обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий реальний строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого наголошує на наявності обставин, що можна визнати пом`якшуючими при призначенні покарання.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, таку обставини, як щире каяття вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано обставиною, що його пом`якшує.

Як на підставу пом`якшення покарання захисник обвинуваченого посилається на наявність у діях ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю злочину.

Так, активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за інкримінованими ОСОБА_7 кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не зазначив, які саме дії обвинуваченого слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченому покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

Такі обставини, про які зазначає в своїй апеляційній скарзі апелянт в якості пом`якшуючих покарання, - як наявність на утриманні малолітньої дитини, позиція потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні, відсутність обтяжуючих обставин, за своєю суттю та соціальною вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень. Їх наявність сама по собі за відсутності інших суттєвих обставин, не може бути безумовною підставою для пом`якшення покарання.

Колегія суддів не може залишити поза увагою також той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше судимою за злочини проти власності, проте належних для себе висновків не зробив та вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення суспільно небезпечних діянь.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступень тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 07 04 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4