Дата документу 26.07.2021 Справа № 314/702/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/702/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1133/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 26 липня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року про відмову в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Токмацькогорайонного суду Запорізької області від 31.01.2019 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_7 надійшло клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Районний суд, вказав, що засуджений не довів свого виправлення. За висновком місцевого суду само по собі поліпшення поведінки в останній період без врахування більшої частини фактичного періоду відбування покарання не може бути достатньою підставою для застосування ст.82 КК України, а встановлені в судовому засіданні обставини у своїй сукупності не можуть свідчити про виправлення засудженого та перевиховання на цей час.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає, що вона постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд при розгляді клопотання не прийняв до уваги ті факти, що він має право на заміну невідбутого покарання більш м`яким, а також довідку про склад сім`ї та про стан його здоров`я, свідоцтво про смерть батька та двох братів.

Просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання.

Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд у відповідності до ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за участі його захисника-адвоката ОСОБА_8 за відсутності засудженого ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Положеннями ст.82 КК України передбачена заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у разі, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст.9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст.539 КПК України.

Крім того, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Токмацькогорайонного суду Запорізької області від 31.01.2019 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Строк покарання розпочався 27 липня 2018 року, закінчується 27 липня 2023 року.

13 лютого 2021 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України.

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд відмовив у його задоволенні, і з висновками суду щодо відсутності на час розгляду клопотання підстав для заміни засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, погоджується колегія суддів.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , останній за час відбування покарання в державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11» з 27 липня 2018 року по 16 серпня 2018 року вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав. З 16 серпня 2018 року по 20 вересня 2018 року відбував покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонії №20», за час відбування покарання 2 рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення СПС, стягнення виражались у порушенні локалізації, заохочень не мав. З 20 вересня 2018 року по 16 лютого 2019 року тримався у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11», за час тримання 2 рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, стягнення виражались у вилученні заборонених речей, заохочень не мав. З 16 лютого 2019 року відбуває покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонії №20» та характеризується наступним чином: за час відбування покарання 3 рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення виражалися у вилучені заборонених речей, відмов слідувати до відділення та вживанні спиртного, одне стягнення знято інші стягнення погашені у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки 4 рази заохочений правами начальника установи. Працевикористовується різноробочим в їдальні при установі. Отримані доручення виконує вчасно та якісно, але під контролем адміністрації. Дбайливо ставиться до майна установи, яким користується при виконанні дорученої роботи, не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Роботи з благоустрою не виконує. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій засуджених. Підтримує зв`язки з рідними.

13 березня 2020 року комісією установи засудженому відмовлено у ст.101 КВК України як такому, що не став на шлях виправлення.

29 січня 2021 року комісією установи засудженому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до вимог ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 як особистість загалом характеризується посередньо.

Проте, одна лише обставина посередньої характеристики є недостатнім фактором для позитивного вирішення заявленого ОСОБА_7 питання.

Так, обов`язковою умовою для застосування заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким є саме доведення засудженою особою те, що вона стала на шлях виправлення.

При цьому підтвердженням зазначеної обставини слугує сукупність певних ознак.

Під виправленням засудженого слід розуміти процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засуджену внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

За час перебування ОСОБА_7 в установах утримання, останній сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі за вилучення заборонених предметів, вживання спиртних напоїв та відмову від виконання законних вимог персоналу установи, вчинені протягом відбування покарання з 2018 року по 2019 рік, хоча вони в установленому порядку погашені (а.п.24-25).

Виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений має три заохочення, які були отримані з жовтня 2020 року по квітень 2021 року, але в період відбування покарання піддавався і стягненням, кількість яких є більшою, що загалом характеризує засуджену особу (а.п.26).

Також звертає на себе увагу пасивна поведінка засудженого, який не приймає участі в організації виховних заходів, в організації роботи самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу; не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, що свідчить на користь висновку суду, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не є стабільно позитивною та активною.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що засуджений ОСОБА_7 залучався до робіт з благоустрою та у їдальні, проте тривалий час не виявляв бажання працювати, згідно довідки установи з січня 2020 року по лютий 2021 року відсутні виходи на роботу, що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

Тобто, дані у їх сукупності про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання не доводять його беззаперечного виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання, чого за матеріалами справи не зафіксовано.

Отже, об`єктивність указаної характеристики, належним чином була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання засудженого, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_7 засуджений та наявності притягнення його до дисциплінарної відповідальності, переконливо доводять про те, що останній не довів свого виправлення.

За вказаних обставин, розглядаючи клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став засуджений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Доводи засудженого про те, що він має право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не викликає сумнівів, але дана обставина є лише передумовою для можливості застосування відповідної пільги. Дійсно, після фактичного відбування не менше половини строку покарання, засуджений ОСОБА_7 формально вже має право на зазначену правову пільгу, проте своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Посилання засудженого на міцність соціальних зв`язків та на стан його здоров`я також не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, оскільки останній не довів свого виправлення.

Застосування до засудженого заохочувальних норми за ст.82 КК України передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для заміни йому невідбутого частини покарання більш м`яким.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому залишає без задоволення апеляційні скарги сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року про відмову у заміні невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 31.01.2019 року, більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4