В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000080, яке внесене до ЄРДР 23 вересня 2020 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград, Одеська область, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду стрільця помічника гранатометника 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 17 грудня 2016 року о 08:00 год. не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_3 та до 09 жовтня 2020 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 , за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_3 , який визнав, що вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, жалкував про вчинене, просив врахувати при призначенні покарання його участь в АТО.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_3 , активне сприяння ним у розкритті кримінального правопорушення, адже він самостійно з`явився до військової частини.

Згідно із ч. 2 ст. 66 КК України, також обставиною, яка пом`якшує покарання слід визнати, участь ОСОБА_3 в АТО, що стверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичні операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 864 від 09 жовтня 2020 року.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, прокурором не заявлялося.
Мотиви призначення покарання.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі.

Судом встановлено, що згідно із вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2018 року, ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15 листопада 2011 року), було злочином невеликої тяжкості, та призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України (в редакції Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011 року, № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року), такими, що не мають судимості, визнавалися особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесені зміни, в тому числі, до ст. 12, 89, 185 КК України, відповідно до яких, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, віднесене до кримінальних проступків.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КК України, доданий п. 2-1, згідно із яких, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 5 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_3 відбув покарання, призначене йому згідно із вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2018 року (а.с. 52), відповідно до п. 2-1, ч. 1 ст. 89 КК України, суд вважає, що ОСОБА_3 є таким, що не має судимості.

Відповідно до довідки КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» № 1492 від 29 вересня 2020 року, ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, установлені дані про особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участь в АТО, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе призначенням мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.

Суд зазначає, що призначення більш суворого виду покарання не є необхідним.

Оскільки покарання призначене ОСОБА_3 , згідно із вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2018 року відбуте, підстав для застосування положень ст. 71 КК України, немає.

Водночас, оскільки ОСОБА_3 призначене покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність кількох пом`якшуючи обставин, добровільне припинення злочину, його щире каяття, суд дійшов висновку, що його необхідно звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 368, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Іспитовий строк обчислювати з 06 травня 2021 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1
Київської області