ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1057/21 Справа № 205/8557/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 рокубуло продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 до 22 квітня 2021 року включно.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що на даний час залишаються актуальними і реальними ризики, що передбачені ст.177 КПК України.

Суд зазначив, що ризик продовження вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень підтверджується тим, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення тяжкого злочину проти громадської безпеки у період відбування умовного покарання з іспитовим строком за попереднім вироком.

Судом враховано і наявність іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ряду тяжких злочинів проти власності, життя і здоров`я людини, що розглядається Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, що є підтвердженням актуальності вказаного вище ризику.

Крім того, судом першої інстанції взято до уваги реальність ризику незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого, так як інформація про місце проживання зазначених осіб наявна в матеріалах кримінального провадження і відома обвинуваченому, і оскільки вказані особи не були допитані на даній стадії судового розгляду ОСОБА_7 , в разі зміни йому запобіжного заходу, зможе здійснити на них незаконний вплив з метою зміни ними своїх показань.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції зробив висновок, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає вимогам закону.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свою апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має цивільну дружину, малолітню дитину і батьків похилого віку, які потребують його постійної підтримки і допомоги, а також мав місце роботи.

Зазначила, що ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно як серед сусідів зі свого постійного місця проживання, так і з місця роботи, що свідчить про відсутність у нього наміру втечі.

Вказала, що за весь час досудового розслідування кримінального провадження обвинувачений не вчиняв жодних спроб впливу на свідків, оскільки він з 11 вересня 2020 року перебуває під вартою і не має наміру на них впливати.

Зазначила, що ОСОБА_7 ще до затримання знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні з діагнозом епілепсія, а також проходив медичне обстеження, де йому було встановлено діагноз грижа міжхребцевого диска в сегменті L4-L5 та не встиг пройти курс лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Жоден із вищезазначених учасників судового провадження не заявив клопотання про проведення судового засідання за участю сторін, тому апеляційна скарга розглянута без участі сторін.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке є тяжким злочином, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочину, у якому він обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 , він може вдатись до спроб переховуватися від суду та без перешкод залишити будь-яке місце проживання, а також незаконно впливати на свідків, тому ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, вчинив інкримінований йому злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, стосовно нього перебуває на розгляді інше кримінальне провадження,тобто він є особою, схильною до скоєння кримінальних правопорушень, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_7 характеризується позитивно та має на утриманні цивільну дружину, малолітню дитину і батьків похилого віку, оскільки наявність та міцність вказаних соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що ОСОБА_7 хворіє на епілепсію та має грижу міжхребцевого диску в сегменті L4-L5, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості щодо протипоказань перебування ОСОБА_7 в умовах ізоляції в Державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№ 4).
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4