Дата документу 26.04.2021 Справа№ 333/2564/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/2564/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/280/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянула 26 квітня2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта вища, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження, не працюючого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

8 травня 2020 року, приблизно о 02 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (категорії «В»), керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2171» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Чубанова зі сторони Прибережної Магістралі в напрямку бази відпочинку «Джаз», що розташована по вулиці Чубанова 2-А в м. Запоріжжі, зі швидкістю 100 км/год., що перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті - 50 км/год.
В салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_12 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_13 , який сидів на задньому сидіння з лівої сторони та ОСОБА_14 , яка сиділа на задньому сидінні с правої сторони.
Під час руху, по вищевказані вулиці, в районі готелю «Porta Riva»,, що зареєстрований за адресою: м. Запоріжжя вул. Привокзальна 15-Г, водій ОСОБА_7 , у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, безпричинно змінив напрямок свого руху, повертаючи рульове колесо в боки, внаслідок чого допустив бічний занос керованого ним транспортного засобу з виїздом на ліве по ходу свого руху узбіччя, де відбулось перекидання автомобілю в кювет та подальший контакт з деревом лівою бічною частиною кузова.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги пп. 2.1 а), 2.9 а), 10.1, 12.4, 12.9 б), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами, відповідно до яких:
- п. 2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а) «посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії».
-п. 2.9 Водієві забороняється:
а) «керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;
- п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
-п.12.4.: «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;
-п.12.9.: «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил;
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-379 від 19.05.2020, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2171» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1850 від 22.05.2020, причиною смерті ОСОБА_13 стала поєднана тупа травма голови, тулуба з множинними переломами кісток черепу та вогнищами руйнування (розміжчення) речовини головної о мозку. Поєднана тупа травма голови, тулуба у ОСОБА_13 має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. З огляду на масивність травми, механізм утворення окремих груп ушкоджень та їх локалізацію, експерт вважає що весь комплекс ушкоджень міг утворитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди у пасажира автомобіля при ударах об виступаючі і деформовані частини салону легкового автомобіля.

Вироком вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року з урахуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року про виправлення описки

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортним засобом строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 3 роки та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення ОСОБА_7 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд належним чином не врахував те, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, крім цього, останній був позбавлений у 2019 році права керувати транспортними засобами, як стягнення за порушення ст. 130 КУпАП України, а також грубе порушення обвинуваченим ПДР призвело до смерті потерпілого ОСОБА_13 .

Вказує, що рішення суду про застосування ст.75 КК та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням взагалі належним чином не мотивоване, оскільки у вироку не зазначено, які конкретно дані про особу ОСОБА_7 та інші обставини справи, суд першої інстанції врахував, дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортним засобом строком на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник з посиланням на позитивні відомості щодо особистості обвинуваченого, просить апеляційні вимоги прокурора відхилити.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора.
Потерпіла та її представник, вказуючи на відшкодування та подальше здійснення обвинуваченим регулярних платежів, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційні скарзі не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора про незаконність застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України заслуговують на увагу.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті, зокрема виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції недостатньо врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та наслідки, які настали в результаті грубих порушень обвинуваченим ПДР, і взагалі не навів у вироку доводів щодо призначення покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 із застосуванням статей 75, 76 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України.

Судова колегія, з урахуванням наявності у справі обтяжуючої покарання обставини та непоправного наслідку скоєного злочину у вигляді загибелі потерпілого, не знаходить виключних обставин провадження, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання, а так само і призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

При цьому окремо слід наголосити на обставині притягнення обвинуваченого 29.05.2019 року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП через керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чогона ОСОБА_7 було покладено грошове стягнення з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік.

Вище вказані обставини взагалі не дістали оцінки місцевого суду при звільненні ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.

Натомість, вказані обставини свідомого, грубого нехтування обвинуваченим встановленими правилами дорожнього руху переконливо свідчать про усталеність протиправної поведінки ОСОБА_7 , підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого і одночасно вказують на недоцільність застосування до останнього положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Оскільки по кримінальному провадженню має місце неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання на підставі ст.ст. 413, 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням у відповідності до положень ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Колегія суддів, при постановленні вироку, бере до уваги наступні факти: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке згідно ст. 12 КК України віднесене до тяжкого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставини, що його обтяжує покарання скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, заслуговують на увагу і інші обставини. Так, обвинувачений раніше не судимий, не працевлаштований, суспільно-корисною не займається, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, добровільно відшкодував в повному обсягу моральну та матеріальну шкоди потерпілій.

Наявність пом`якшуючих покарання обставин, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, добровільне відшкодування шкоди потерпілій стороні, судова колегія відносить на користь призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальній межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 286 КК України, що буде домірним скоєному і відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті призначення покарання та особі обвинуваченого.

Наведені обставини обумовлюють задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керуванням транспортним засобом строком на 3 роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 бчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4