Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1862/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб.
Покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки:
- заборонено цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 протягом часу дії даної ухвали без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утриматись від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;
- прибувати до слідчого, прокурора, що здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні, за першим викликом на визначений ним час та до суду за кожною вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
- носити електронний засіб контролю.
Визначено строк дії ухвали до 02.05.2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри та доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження. Слідчий суддя також, врахувавши дані про особу підозрюваного, встановив не доведеність наявності обґрунтованих фактів, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, доведеним прокурором, а відтак визнав необґрунтованим застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
В апеляційній скарзі прокурор відділу обласної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб із визначенням застави в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму, що становить 181 600 грн. Вказує, що ухвала слідчого судді не ґрунтується на матеріалах провадження та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на даний час досудове розслідування не завершено, проводяться слідчі (розшукові) дії, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.3 ст.177 КПК України. Зазначає, що на розгляді Корольовського районного суду м.Житомира перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Звертає увагу, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним і достатнім для виконання ОСОБА_10 покладених на нього процесуальних обов`язків, із врахуванням тяжкості злочину, встановлених ризиків, особи підозрюваного та об`єктивних обставин, встановлених в ході досудового розслідування.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000031 від 21.01.2021 за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.
Згідно клопотання слідчого поліції, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу №35 о/с від 28.01.2021 начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_12 призначено на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.
Відповідно до посадової інструкції, затвердженої т.в.о. начальника Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_13 , старший слідчий ОСОБА_12 має статус службової особи, яка займає відповідальне становище в системі правоохоронних органів і наділена спеціальними, лише їй притаманними повноваженнями в кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування слідчий самостійно приймає процесуальні рішення, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання вмотивованого рішення слідчого судді, суду, або згоди прокурора, і є відповідальним за законне і своєчасне виконання цих рішень. Слідчий має право доручати відповідним оперативним підрозділам органів внутрішніх справ проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій. Доручення слідчого щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій є обов`язковими до виконання.
Працівники поліції зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Відповідно до функціональних обов`язків здійснює розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Національної поліції. Тобто, ОСОБА_12 здійснює функції представника влади та виконує організаційно-розпорядчі функції, а тому відповідно до п.1 примітки до ст.364 КК України є службовою особою та відповідно до п.2 примітки до п.2 ст.368 КК України, обіймаючи посаду старшого слідчого Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, займає відповідальне становище.
За достовірно невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_8 з метою уникнення від кримінальної відповідальності вступив у попередню злочинну змову із ОСОБА_11 , спрямовану на здійснення надання слідчому ОСОБА_12 , який є службовою особою, яка займає відповідальне становище, та якому доручено проведення досудового розслідування, неправомірну вигоду за вчинення останнім дій щодо закриття кримінального провадження №0004150 від 12.12.2020 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та умисного порушення групою осіб громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, 20.01.2021 приблизно о 9 годині, ОСОБА_11 прибув до Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Лесі Українки, 17, де в кабінеті №38 під час надання пояснень з приводу обставин кримінального провадження №0004150 висловив старшому слідчому не редьку ОСОБА_15 обіцянку надати неправомірну вигоду у сумі по 10 000 гривень за вчинення дій щодо непритягнення його та ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0004150 від 12.12.2020 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та умисного порушення групою осіб громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України.
У подальшому ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел, близько 12 години 22.01.2021 зателефонував на особистий номер старшого слідчого Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_12 та повідомив останньому, що ОСОБА_8 , за закриття кримінального провадження обіцяє надати неправомірну вигоду у сумі 5 000 гривень, а сам ОСОБА_11 обіцяє надати неправомірну вигоду у сумі 10 000 грн.
Від вказаної пропозиції ОСОБА_12 відмовився. Враховуючи той факт, що з ОСОБА_8 і ОСОБА_11 заплановано проведення ряду слідчих і процесуальних дій в межах кримінального провадження №0004150, під час яких останні можуть повторно обіцяти та/або надати неправомірну вигоду за вчинення дій в їх інтересах та входять до його службових повноважень, ОСОБА_12 повідомив правоохоронні органи.
У подальшому 02.03.2021 ОСОБА_8 та ОСОБА_11 прибули до службового кабінету №38, що розташований на третьому поверсі адміністративної будівлі Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Лесі Українки, 17, для проведення додаткового допиту у якості свідків у межах кримінального провадження №0004150. Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, 02.03.2021 о 11 год. 43 хв., перебуваючи у службовому кабінеті №38 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Лесі Українки, 17, звернулися до старшого слідчого Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 з обіцянкою надання в суботу 06.03.2021 після того, як останні отримають заробітну плату за неофіційним місцем роботи, неправомірної вигоди у розмірі 5 000 гривень кожен, всього 10 000 гривень, за вчинення дій щодо закриття кримінального провадження №0004150 від 12.12.2020 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та умисного порушення групою осіб громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України.
В рамках даного кримінального провадження 02 березня 2021 року об 11 год. 55 хв. ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України та 03 березня 2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.
В ч.3 ст.26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Крім того, у ч.1 ст.22 КПК України зазначається, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Враховуючи вищенаведене, а саме те, що сторона захисту не скористалася правом на апеляційне оскарження ухвали слідчої судді від 04.03.2021 в частині обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, а з апеляційною скаргою на таку ухвалу звернувся лише прокурор, який у доводах скарги не виносить на розгляд суду апеляційної інстанції питання обґрунтованості встановленої підозри, то колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для виходу за межі доводів, наведених в апеляційній скарзі, та вважає, що підозра є обґрунтованою.
Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд також враховує практику ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у достатній мірі враховані ризики щодо можливості ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, з врахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , можливістю призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна у разі визнання винним у вчиненні інкримінованому йому злочину, а також даних про особу підозрюваного, який є раніше несудимою особою, розкаюється, має зареєстроване місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання.
«Тримання під вартою» відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» та «проти» звільнення (рішення у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86, від 14 жовтня 2010 року»).
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».
Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».
Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею зроблено цілком вірні висновки, що з огляду на об`єктивні існуючі обставини у справі, характеру протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останнього, його спосіб життя, сімейний стан, соціальні зв`язки, цілодобовий домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий, прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчим суддею також враховано, що слідчим та прокурором не надано доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Під час апеляційного розгляду, апеляційний суд також встановив, що підозрюваний в даний час дотримується умов застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, даних про перешкоджання ОСОБА_8 встановленню істини у даному кримінальному провадженні за цей період, чи намагання незаконно впливати на учасників у цьому ж кримінальному провадженні в матеріалах клопотання слідчого не надано, а тому вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим для підозрюваного ОСОБА_8 .
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків визначених ст.194 КПК України, оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не виявлено.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2021 року, якоювідмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 та обрано щодо цієї особи запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: