Справа № 487/758/21
Провадження № 1-кс/487/960/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 27.04.2020 року про закриття кримінального провадження №0000659 від 12.11.2019 року,
ВСТАНОВИВ:

04.02.2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 27.04.2020 року про закриття кримінального провадження, у якій заявник просив скасувати зазначену постанову.
В обґрунтування скарги заявник зазначив, що на його думку рішення про закриття кримінального провадження слідчим прийнято передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, а висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення. Так слідчий не допитала заявника у якості свідка та у якості потерпілого по даному кримінальному провадженню. Також ухвала суду про примусовий привід боржника ОСОБА_5 до відділу ДВС у зазначений судом в ухвалі день і час не була виконана умисно, а тому на думку заявника постанова слідчого про закриття кримінального провадження була винесена передчасно, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин скоєного кримінального злочину.
До судового засідання заявник не з`явився, у скарзі просив розглядати скаргу у його відсутність.
Слідчий, постанова якого оскаржується, в судовому засіданні був відсутній, причину неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Згідно частини 3 статті 306 КПК України відсутність слідчого під час розгляду скарги не є перешкодою для її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено та із матеріалів скарги вбачається, що слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000659 від 12.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст.382 КК України. Постановою слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 27.04.2020 року кримінальне провадження №0000659 від 12.11.2019 закрито у зв`язку з відсутністю в діях дільничного офіцеру поліції сектору превенції Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.

Із зазначеної постанови вбачається, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 скаржиться на невиконання працівниками Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2018 року, якою зобов`язано посадових осіб зазначеного відділу здійснити примусовий привід боржниці ОСОБА_5 до Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області. Із заяви ОСОБА_3 вбачається, що приписи вказаного судового рішення до теперішнього часу працівниками Біляївського ВП ГУНП в Одеській області не виконані. За таких обставин ОСОБА_3 вбачає в діях уповноважених посадових осіб Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України.

Під час досудового розслідування слідчим допитано в якості свідка дільничого офіцера поліції сектору превенції Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , який категорично заперечив вчинення будь-яких порушень чинного законодавства під час виконання ним приписів ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2018. ОСОБА_3 неодноразово викликався слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві в порядку ст. 135 КПК України для участі у допиту в якості свідка, проте до органу досудового розслідування не прибув. Також в оскаржуваній постанові слідчим зазначено, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження та отриманих доказів, долучених копій документів, показань свідків вбачається, що на теперішній час ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2018 року, якою зобов`язано уповноважених посадових осіб Біляївського ВП ГУНП в Одеській області здійснити примусовий привід боржниці ОСОБА_5 до Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області виконана працівниками Біляївського ВП ГУНП в Одеській області у неповному обсязі з об`єктивних обставин, які не залежали від волі відповідальних посадових осіб. Тобто відсутність умислу, направленого на невиконання судового рішення виключає відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.382 КК України.

Згідно частини 1 статті 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 КПК України можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в у встановленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим не виконані.

Так, зокрема, слідчим в даному кримінальному проваджені не допитано в якості свідка заявника ОСОБА_3 , не перевірені всі обставини кримінального провадження, та не вирішено питання щодо вчинення подальших процесуальних дій.
Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що постанова слідчого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 27.04.2020 року є передчасною, оскільки останньою не повно та не всебічно досліджено всі обставини кримінального провадження, що є підставою для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 27.04.2020 року про закриття кримінального провадження №0000659 від 12.11.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1