Справа № 724/1491/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження №0000054 від 27.04.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

за ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.28, ч.ч. 1,2 ст. 366 КК України,

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 ,

представник потерпілого Хотинської міської ради в судове засідання не з`явився, -

ВСТАНОВИВ:

Представник потерпілого Хотинської міської ради в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи № 724/1491/20 без його участі.

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору через невідповідність його вимогам ст.291 КПК України.

Обвинувачені клопотання підтримують.

Прокурор вважає, що в обвинувальному акті, наданому суду та обвинувальному акті, який наявний в сторони захисту є розбіжності в зазначені частини статей, але це технічні помилки. Стосовно непідписання обвинувального акта всіма слідчими, які здійснювали досудове розслідування, та його затвердження лише одним прокурором з групи прокурорів, то така вимога не передбачена КПК України, тому підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає.

Відповідно до п.3) ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ) ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає даним вимогам КПК України.

Так, в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , зазначена за ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.28, ч.ч. 1,2 ст. 366 КК України, тоді як обвинуваченим вручена копія обвинувального акта, в якому відсутня вказівка про обвинувачення когось з обвинувачених за ч.1 ст. 366 КК України, що підтверджується копією обвинувального акта, врученої обвинуваченим.

Так, згідно обвинувального акта обвинувачені обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.28, ч.ч. 1,2 ст. 366 КК України, проте, в обвинувальному акті не зазначено жодного разу часу та місця вчинення жодного з кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачуються всі обвинувачені, а зазначено лише періоди з 2017 року по листопад 2018 року, та місце, де мали виконуватися будівельні роботи, проте не зазначено, що кримінальні правопорушення вчинялися за місцем виконання будівельних робіт, що на думку суду є порушенням прав обвинувачених на захист.

Також в обвинувальному акті зазначено про невиконання у повному обсязі будівельних робіт на загальну суму 103947,75 грн., якими заволоділи обвинувачені, проте не зазначено, коли і за яких умов обвинувачені заволоділи, тобто отримали дані кошти, як фізичні особи, а лише зазначено, що кошти в сумі 336040,56 грн перераховано потерпілим в якості авансу на рахунок ТОВ «Лев 2010», а також про невиконання у повному обсязі будівельних робіт на загальну суму 589950,96 грн., якими заволоділи обвинувачені, проте не зазначено, коли і за яких умов обвинувачені заволоділи, тобто отримали дані кошти, як фізичні особи, а лише зазначено, що кошти в сумі 784094,4 грн перераховано потерпілим на рахунок ТОВ «Лев 2010», що на думку суду є порушенням прав обвинувачених на захист.

Таким чином, обвинувальний акт містить суттєві протиріччя, що на думку суду порушує право обвинувачених на захист, оскільки правова кваліфікація діянь обвинувачених не конкретизована, а також викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в яких містяться протиріччя та не зазначено час та місце вчинення кримінальних правопорушень кожним з обвинувачених, що є порушенням п.5 ) ч.2 ст. 291 КПК України в частині формулювання обвинувачення.

Зокрема в обвинувальному акті дублюються фактичні обставини при наведенні обвинувачення щодо кожного з обвинувачених і не викладені фактичні дані, які підтверджують дію кожного з обвинувачених окремо при вчиненні кожного з кримінальних правпорушень.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Відповідно до п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Суд відхиляє доводи захисника про повернення обвинувального акта прокурору з тих підстав, що в ньому сторона обвинувачення посилається на висновок експерта, оскільки в обвинувальному акті прокурор має право посилатися на всі встановлені фактичні обставини справи, а питання належності та допустимості доказів відповідно до вимог КПК України на даній стадії провадження не вирішуються судом.

Також суд вважає, безпідставним твердження захисника про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, через те, що він підписаний лише одним слідчим, з групи слідчих та затверджений одним прокурором з групи прокурорів, оскільки вимоги про підписання всіма учасниками групи слідчих та прокурорів обвинувального акта не передбачено КПК України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000054 від 27.04.2018 року про обвинувачення: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.28, ч.ч. 1,2 ст. 366 КК України, складений та підписаний слідчим 30.09.2020 року та затверджений прокурором 30.09.2020 року не відповідає вимогам КПК України, тому його слід повернути прокурору керівнику Чернівецької обласної прокуратури .

На підставі наведеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000054 від 27.04.2018 року про обвинувачення: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.28, ч.ч. 1,2 ст. 366 КК України, складений та підписаний слідчим 30.09.2020 року та затверджений прокурором 30.09.2020 року повернути прокурору керівнику Чернівецької обласної прокуратури .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд.

Суддя