ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/593/21 Номер провадження 11-кп/814/694/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника установи
виконання покарань ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено спільне подання адміністрації ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації.
Засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дзензелівка Маньківського р-ну Черкаської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, такого, що до засудження не працював, судимого:
-12 вересня 2014 року Печерським районним судом м. Київ за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку -2 роки;
-18 грудня 2017 року Святошинським районним судом м. Київ з урахуванням вироку Апеляційного суду м. Київ від 30 травня 2018 року за ч. 2 ст. 186, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, -
звільнено умовно - достроково на 02 роки 04 місяці 18 днів від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Апеляційного суду м. Київ від 30 травня 2018 року.
Прийняття такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбуття невідбутої частини покарання, а тому подання підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі прокурор Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання щодо засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 наразі є передчасним, оскільки місцевим судом не враховано те, що: кількість заохочень у ОСОБА_8 та їх періодичність накладення свідчать про нестабільну поведінку засудженого і не можуть підтверджувати безумовну зразкову поведінку засудженого та з урахуванням тяжкості злочину, його суспільної небезпечності, строку покарання, особистого ставлення засудженого у сукупності, неможливо дійти висновку, що ОСОБА_8 довів своє виправлення; засуджений залучався до оплачуваних робіт всього 5 місяців протягом більш ніж двох років; надані суду матеріали не доводять сумлінну поведінку та ставлення до праці ОСОБА_8 , а тим більше виправлення засудженого за тривалий строк, який останній перебуває в установі.

При цьому, прокурор зазначає, що судом першої інстанції не враховано поведінку та ставлення до праці засудженого протягом усього строку відбування покарання у цілому.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; представника установи виконання покарань та засудженого, які, посилаючись на законність ухвали місцевого суду, заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За ч.ч.1 та 2 ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Згідно з п.2 ч.3 ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 засуджено 18 грудня 2017 року Святошинським районним судом м. Київ за ч.2 ст.186 України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання у виді 6 місяців позбавлення волі за вироком Печерського районного суду м. Київ від 12 вересня 2014 року, та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання (а.о.с. 9-11).
30 травня 2018 року Апеляційним судом м. Київ вирок Святошинського районного суду м. Київ від 18 грудня 2017 року скасовано у частині призначеного ОСОБА_8 покарання на підставі ст.71 КК України.
Ухвалено новий вирок, яким на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Київ від 18 грудня 2017 року, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Київ від 12 вересня 2014 року, та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині Святошинського районного суду м. Київ від 18 грудня 2017 року залишено без змін (а.о.с. 5-8).

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він спільно з ОСОБА_10 , 02 грудня 2015 року приблизно о 06 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та діючи згідно розподілених ролей, неповнолітній ОСОБА_8 підбіг до потерпілої ОСОБА_11 та шляхом ривка відкрито викрав з лівої руки останньої, належну їй жіночу сумку, з речами.
У цей час ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередити свого спільника про небезпеку. Усвідомлюючи, що неповнолітній ОСОБА_8 відкрито викрав з лівої руки потерпілої ОСОБА_11 належну їй жіночу сумку з особистими речами, ОСОБА_10 , швидко під`їхав на автомобілі до обочини дороги по вул. Райдужній, м. Київ, зупинив автомобіль та відчинив передні пасажирські двері, а ОСОБА_8 , утримуючи відкрито викрадене майно, сів на переднє пасажирське сидіння.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_8 та ОСОБА_10 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1580 гривень.
Крім того, 02 грудня 2015 року приблизно о 07 годині 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та діючи згідно розподілених ролей, неповнолітній ОСОБА_8 підбіг до потерпілої ОСОБА_12 та шляхом ривка за попередньою змовою повторно відкрито викрав з лівої руки останньої, належну їй жіночу сумку, у середині якої знаходилися речі.
У цей час ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередити свого спільника про небезпеку. Усвідомлюючи, що неповнолітній ОСОБА_8 відкрито викрав з лівої руки потерпілої ОСОБА_12 належну їй жіночу сумку з особистими речами, ОСОБА_10 швидко під`їхав до обочини дороги по АДРЕСА_4 , зупинив автомобіль та відчинив передні пасажирські двері, а ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно, сів на переднє пасажирське сидіння.
Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 2800 гривень.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 24 липня 2018 року, кінець строку покарання 24 серпня 2023 року.

За матеріалами особової справи засуджений у місцях позбавлення волі знаходиться з 24 липня 2018 року.

ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, яке є умисним тяжким злочином.

Таким чином, згідно з положеннями п.2 ч.3 ст.107 КК України КК України, ОСОБА_8 відбув половину строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, що свідчить про наявність передумови (формалізованої підстави) для розгляду питання щодо застосування положень ст.107 КК України щодо ОСОБА_8 .

За даними характеристики ДУ "Божковська виправна колонія (№16) від 15 лютого 2021 року ОСОБА_8 з 24 липня 2018 року перебував у ДУ « Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 28 вересня 2018 року засуджений відбуває покарання у ДУ "Божковська виправна колонія (№16)", працевлаштований у виробничій майстерні установи, де працює до даного часу. До праці відноситься сумлінно, проявляє розумну ініціативу.

На даний час характеризується позитивно, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці був заохочений шість разів рішенням дисциплінарної комісії, стягнень не має.

У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

ОСОБА_8 добре ставиться до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи; здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; до виконання передбаченим законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно; самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст.ст. 123, 126, 127 КВК України ОСОБА_8 приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційного виховного впливу "Духовне відродження", "Фізкультура і спорт", у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну ініціативу в організації їх роботи; відвідує заплановані заходи, читає духовну літературу; входить до складу фізкультурно-спортивної секції.
Засуджений прагне вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. За час перебування в колонії отримав професію токаря.
За ст.ст. 110, 112, 113 КВК України засуджений підтримує доброзичливі родинні зв`язки із батьками шляхом листування, побачень, телефонних розмов, отримує посилки, передачі.
За вироком Апеляційного суду м. Київ позову не має, виконавчі листи на адресу установи не надходили. Вину у вчиненому злочині визнає, покарання вважає справедливим.
Рішенням комісії державної установи "Божковська виправна колонія (№16) засудженому відмовлено у застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України.
Засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання на профілактичному обліку в установі не перебував.
Згідно з висновком цієї характеристики, наданого установою виконання покарань, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. На підставі ст.107 КК України його можливо звільнити умовно-достроково (а.о.с. 60, а.с.п. 2).

Дані характеристики ДУ "Божковська виправна колонія (№16)" від 15 лютого 2021 року узгоджуються зі змістом попередньої характеристики цієї установи виконання покарань від 15 квітня 2020 року, за якою ОСОБА_8 під час перебування у ДУ "Божковська виправна колонія (№16)" характеризувався позитивно, 4 рази заохочувався комісією установи, стягнень не мав, працював у виробничій майстерні установи, до праці відносився сумлінно та з розумною ініціативою.

Наведене також підтвержується довідкою ДУ "Божковська виправна колонія (№16)», згідно з якою ОСОБА_8 має 6 заохочень у виді подяк за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці (30 листопада 2018 року; 28 лютого та 29 листопада 2019 року; 28 лютого та 29 травня 2020 року; 28 січня 2021 року), стягнення у засудженого відсутні (а.о.с. 61).

Як вбачається з матеріалів особової справи, 27 серпня 2020 року ОСОБА_8 оголошено бесіду виховного характеру, оскільки у засудженого було виявлено на робочому місці продукти харчування, які останній виніс з їдальні (а.о.с. 42-47). Як повідомлено представником установи виконання покарань у судовому засіданні апеляційного суду, комісією установи з урахуванням характеру вчиненого, особи та ставлення засудженого вирішено не застосовувати до ОСОБА_8 захід стягнення, вичерпний перелік яких передбачено ст.132 КВК України.

З повідомлення Києво-Святошинського відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Київ та Київській області вбачається, що вирішено питання щодо проживання засудженого після звільнення з установи виконання покарань (а.о.с. 50).

Згідно з даними довідки про доходи у матеріалах особової справи від 10 лютого 2021 року, ОСОБА_8 нараховувалась заробітна плата у лютому, вересні 2019 року, жовтні, листопаді 2020 року, січні 2021 року (а.о.с. 68).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник установи виконання покарань підтвердив те, що засуджений працював під час відбування покарання у ДУ «Божковська виправна колонія (№16)», зокрема й залучався до безоплатних робіт, та повідомив, що ОСОБА_8 працює і на даний час на швейній дільниці, а тому доводи прокурора у цій частині є неспроможними.

За витягом з протоколу №3 від 15 лютого 2021 року ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» комісією установи постановлено передати матеріали до суду щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 як такого, що довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці (а.о.с. 62).

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці та навчання є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, який вчинив злочин у неповнолітньому віці.

При цьому, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці і навчання за увесь період відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

Аналізуючи встановлені вище дані про поведінку засудженого, його ставлення до праці за увесь період відбування покарання, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, звільнивши умовно-достроково ОСОБА_8 від відбування покарння, оскільки останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, доводи прокурора про нестабільну поведінку ОСОБА_8 є необгрунтованими, оскільки засуджений позитивно характеризується за обома характеристиками у матеріалах особової справи за різний період, працював за час відбування покарання у ДУ "Божковська виправна колонія (№16)", його поведінка була сумлінною. Про наведене свідчать не лише характеритсики установи виконання покарання, адміністрація якої систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого, а й те, що засуджений захочувався 6 разів адміністрацією установи періодично протягом відбування покарання через 2 місяці після прибуття до ДУ "Божковська виправна колонія (№16)", а не безпосередньо перед настанням формалізованих підстав для застосування щодо ОСОБА_8 положень ст.107 КВК України, та те, що у ОСОБА_8 не має стягень.

З`ясовуючи ставлення засудженого до вчиненого злочину, колегія суддів констатує, що ОСОБА_8 визнав повністю винуватість у вчиненому, та про те, що таке визнання винуватості під час перебування в установі виконання покарань не є формальним у зв`язку із невідворотністю покарання, свідчить той факт, що засуджений визнавав винуватість у вчиненому злочині, щиро розкаявся під час судового розгляду, тобто до набрання вироком законної сили і направлення ОСОБА_8 у місця позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 належним чином та у повному обсязі дослідив обставини справи, врахувавши поведінку та характеристику засудженого за весь період відбування покарання, та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зважаючи на встановлені обставини та відповідні їм правовідносини апеляційна скарга є необгрунтованою.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4