ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2876/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №639/4028/20 (пров. 1-кс/639/148/21) Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 361 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.06.2021 року та визначено йому суму застави у розмірі 84 080,00грн, при внесенні якої ОСОБА_6 з-під варти звільнити та, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, покласти на нього наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи фактично перебуває, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно нього скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або ж зменшити суму застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на тримання під вартою більше двох років, а також те, що визнав свою провину за ст. 185 ч. 3 КК України, а потерпілі не мають до нього ніяких претензій. Також просить врахувати його стан його здоров`я, а саме, наявності у нього гепатиту «С», який неможливо лікувати в умовах СІЗО. Крім того зазначає, що суд не врахував, що у нього є неповнолітні діти та постійне місце роботи. В разі неможливості змінити міру запобіжного заходу, просить зменшити суму застави, вважає, що для цього є всі необхідні підстави.

Також просить звернути увагу на тривалий розгляд відносно нього кримінальної справи в суді, з 2015 року.

Обвинувачений був належним чином повідомлений, відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 КПК України, засобами електронного зв`язку на адресу ДУ «Харківський слідчий ізолятор», клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі, від обвинуваченого не надходило.

Прокурор та захисник в судове засідання не з`явилися, були відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст. 135 КПК України належним чином повідомлені про дату та час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило.

Враховуючи, вимоги ч. 4 ст. 401 КПК України, а саме те, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а обвинувачений утримується під вартою, а також беручи до уваги положення ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2021 року за відсутності прокурора, обвинуваченого та захисника, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох умисних злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 361 КК України, останні з яких є тяжкими злочинами, відповідно до ст. 12 КК України, санкцією яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 раніше судимий вироком Київського районного суду м. Харкова від 14.12.2010 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин виправних робіт, які не відпрацював; вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 20.03.2012 року за с.2 ст. 185, ч.1 ст.304, ст.ст. 71, 72 КК України до 3 років 10 днів позбавлення волі, звільнений 12.12.2013 року за постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.12.2013 року умовно-достроково з не відбутою частиною покарання у вигляді 10 місяців 12 днів, за ст. 81 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні більш ніж 80 епізодів злочинної діяльності, скоєних у період з квітня 2015 року по серпень 2020 року, в тому числі у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років.

Судом першої інстанції об`єктивно враховано, що ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2018 року та від 26.06.2020 року ОСОБА_6 було оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що він ухилявся від явки до суду.

Крім того, ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, страждає на психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання опіоїдів, до затримання був учасником програми замісної підтримувальної терапії в ТОВ «Харківський медичний центр «Альтальнатива»; згідно характеристики заступника голови квартального комітету від 04.12.2020 року характеризується з нейтрального боку; зареєстрований, як особа-підприємець.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 , з метою уникнення покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки неодноразово засуджений за різного ступеня тяжкості злочини та у разі доведення винуватості, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі до 6 років; можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше вчиняв кримінальні правопорушення, а наразі вчинив нові.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, в тому числі вчинення тяжких корисних злочинів, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності фізичних осіб, внаслідок чого вказані обставини викликають суспільний інтерес, що вочевидь впливає на питання щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи обвинуваченого, пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності хвороби, яка виключає застосування такого запобіжного заходу, колегія суддів до уваги прийняти не може, оскільки такі доводи повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу. Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилання обвинуваченого на наявність у нього неповнолітніх дітей, які потребують його піклування та уваги, а також є постійного місця роботи, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними, саме з урахуванням негативних відомостей про особу обвинуваченого. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованих його злочинів, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_6 від противоправних дій.

Крім того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості вирішувати питання щодо зменшення розміру застави, оскільки системний аналіз висновків що містяться у Рішенні Конституційного Суду України від №4-р/2019 13 червня 2019 року свідчить про те, що апеляційний суд має процесуальні повноваження щодо перегляду рішень суду першої інстанції лише стосовно питань продовження строків тримання під вартою, всі інші питання у тому числі і застосування застави, з урахування вимог чинного КПК України та цього рішення конституційного суду, відносяться до процесуальної компетенції суду першої інстанції, який розглядає справу по суті.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на вищевказані обставини, а також наголошує на необхідності розгляду цього кримінального провадження у межах розумних строків, відповідно до положень ст.28 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді