Справа № 554/205/20
Дата документу 19.07.2021
В И Р О К
Іменем України

19 липня 2021 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0000504 по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Артелярщина Зіньківського району Полтавської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, складеного 27 грудня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_11 приблизно о 05 год 20 хв, в темну пору доби, за наявності увімкненої електромережі вуличного освітлення та необмеженої видимості, з дозволу власника, керуючи технічно справним автомобілем марки RENAULT SANDERO державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить представництву «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», рухався по вулиці Івана Мазепи від вулиці Великотирновської у напрямку вулиці Алмазної в м. Полтаві.

Наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з другорядною дорогою (вул. 23-го Вересня) із швидкістю керованого ним автомобіля близько 69 км/год, що перевищувала максимально дозволену швидкість на даній ділянці дороги рівну 50 км/год, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і зміни, які в ній відбувалися, внаслідок чого при появі небезпеки для руху у вигляді автомобіля Daewоo Lanos державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , що рухався по вулиці 23-го Вересня від вулиці Героїв АТО у напрямку вулиці Київське шосе в м. Полтаві, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем, що рухався зліва направо відносно напрямку руху автомобіля RENAULT SANDERO державний номерний знак НОМЕР_1 .

У результаті недотримання водієм ОСОБА_11 пунктів 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а в подальшому зіткнення з автомобілем Daewоo Lanos державний номерний знак НОМЕР_2 , його водій ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 1221-А від 14 листопада 2018 року, отримав тілесні ушкодження, які могли утворитись в строк та при обставинах, вказаних вище, можуть розглядатися лише у сукупності і за ступенем тяжкості стосовно живої особи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку як такі, що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 546 від 23 листопада 2018 року та висновку комплексної судової автотехнічної експертизи, експертизи відео,- звукозапису та фототехнічної експертизи № 2654/2655/17444/17445 від 25 вересня 2019 року стали порушення пунктів 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_11 , а саме:

пункт 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

пункт 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

пункт 12.9. «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_11 знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Кваліфікація дій обвинуваченого органами досудового розслідування

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_11 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в ході розгляду матеріалів кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_11 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 21 жовтня 2018 року, в темну пору доби, приблизно о 04 год, він, керуючи автомобілем RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці І. Мазепи, від автовокзалу, в напрямку вулиці Алмазна в м. Полтаві, виконуючи завдання будівельної компанії, в якій він працював. В салоні автомобіля знаходилося чотири пасажири, працівники компанії, яких він перевозив. Швидкість автомобіля при цьому була, приблизно 50 км/год. Наближаючись до перехрестя з вулицею 23-го Вересня, зліва по напрямку його руху, він помітив проблиск світла, який промайнув з другорядної дороги, але, що було джерелом цього світла, він не бачив, оскільки та частина вулиці 23 Вересня не проглядалася через приміщення магазину на зупинці громадського транспорту, який знаходився ліворуч від нього. Оскільки він рухався по головній дорозі, не перевищував швидкості руху, на шляху його руху не виникло будь-якої небезпеки або перешкоди, то він, не порушуючи Правил, продовжив рух, керуючись при цьому положеннями Правил про те, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Коли він наблизився до перехрестя, то помітив, як зліва від нього з другорядної дороги, на швидкості приблизно такій, як була швидкість його транспортного засобу, раптово виїхав автомобіль Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , створивши для нього як небезпеку, так і перешкоду для руху, яку він об`єктивно неспроможний був виявити. Незважаючи на це, він почав вживати заходів для зупинки свого транспортного засобу та безпечного об`їзду перешкоди, що виникла, різко загальмувавши при цьому та прийнявши в межах можливості проїзної частини на смузі, по якій він рухався, праворуч, але уникнути зіткнення з автомобілем Daewоo Lanos, який в порушення Правил виїхав на перехрестя з другорядної дороги, не зміг. Вважає, що він не мав технічної можливості уникнути зіткнення, так як гальмівний шлях його автомобіля в цій ситуації становив би значно більшу відстань, ніж та, на якій перед ним виникла перешкода, тобто з другорядної дороги виїхав автомобіль Daewоo Lanos, а тому винуватим себе у виникненні даної дорожньо-транспортної пригоди не визнає, вважає винуватим у цьому водія автомобіля Daewоo Lanos ОСОБА_12 , який внаслідок пригоди загинув. Він також не визнав і заявлений по матеріалах кримінального провадження цивільний позов.

Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення

Допитані під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , батьки померлого ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , його донька, показали, що 21 жовтня 2018 року в дорожньо-транспортній пригоді, винуватцем якої вони вважають обвинуваченого ОСОБА_11 , загинув їх син та батько відповідно. Ніхто із них очевидцем пригоди не був, а про її обставини їм відомо лише від третіх осіб. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зазначили, що після повідомлення їм про пригоду, вони виїжджали на місце та бачили її наслідки. Кожний із них позитивно охарактеризував загиблого. Всі вони зазначили, що внаслідок загибелі від злочину близької людини їм завдана моральна шкода, розмір якої кожний з них окремо оцінює в п`ятсот тисяч гривень та просить стягнути з обвинуваченого на користь кожного з них суму моральної шкоди в такому розмірі. Потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що її померлий син, розлучений, мати його доньки ОСОБА_7 про неї не дбає, живе окремо, а тому після смерті її сина, про онуку дбає та утримує останню лише вона. Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 наполягали на призначенні обвинуваченому покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК України та позбавленні його права керування транспортними засобами.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України стороною обвинувачення були надані такі письмові докази:

- протокол огляду місця події від 21 жовтня 2018 року, під час проведення якої оглянуто автомобіль Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , та потерпілого ОСОБА_12 , труп якого з тілесними ушкодженнями, описаними в подальшому у висновках судово-медичного експерта, на час огляду знаходився в салоні автомобіля (том 1 а. к. п. 198-219, том 2 а. к. п. 1-2);

- висновки судово-медичного експерта № 1221 та № 1221-А від 14 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 18-21, 22-26), відповідно до яких при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 на останньому були виявлені тілесні ушкодження: забійна рана правої скроневої області з крововиливом в оточуючі м`які тканини; крововилив у поверхневі та глибокі м`язи по задній поверхні шиї від рівня 3-го шийного хребця, що розповсюджується вниз до між лопаткової ділянки (рівень 2-го грудного хребця); повний розрив задніх та бокових зв`язок та частковий розрив передніх зв`язок між 4 та 5 шийними хребцями з травматизацією спинного мозку та його корінців на цьому рівні; товстошаровий субарахноїдальний крововилив, що бере свій початок в ділянці стовбурового відділу та розповсюджується вверх на конвекситальні поверхні обох півкуль мозку; прямі переломи 2-4 ребер справа по лопатковій лінії з крововиливами в міжреберні м`язи; прикореневі крововиливи з обох сторін; крововиливи під плевру та тканину легень по задній поверхні верхньої та середньої доль правої легені; синці на тильній поверхні правої та лівої кистей, на внутрішній поверхні правої та лівої стоп.
Виявлені тілесні ушкодження по своїм характеристикам є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті, від дії тупих предметів і могли утворитися внаслідок травматизації потерпілого об виступаючі частини салону автомобіля при обставинах вказаних у направленні.
Стосовно живої особи виявлені тілесні ушкодження можуть бути оцінені лише у своїй сукупності, як такі, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, є небезпечними для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, як такі, що призвели до настання смерті
Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок крововиливів під оболонки та в речовину спинного та головного мозку внаслідок травми шийного відділу хребта з розривом зв`язок на рівні 4 5-го шийних хребців, про що свідчить комплекс морфологічних ознак властивий даному виду травми та результати судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів.
Між виявленими у ОСОБА_12 тілесними ушкодженнями та настанням його смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
При судово-токсикологічному дослідженні крові і сечі від трупу ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові 2,2 проміле, в сечі 2,7 проміле, що стосовно живої особи, згідно методичних рекомендацій «Судово-медичної діагностики смертельних отруєнь етиловим алкоголем, Київ 2004 р.» може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння;

- висновок експерта № 519 від 13 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 33-39), згідно якого на момент проведення огляду гальмівна система та ходова частина автомобіля Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 перебувають в робочому стані. Рульове керування автомобіля Daewоo Lanos знаходилося у не працездатному стані, оскільки при прикладанні зусилля на рульове колесо, колеса повертаються в межах заблокування переднього правого колеса. Дані пошкодження носять аварійний характер та настали в наслідок ДТП;

- висновок транспортно-трасологічної експертизи № 518 від 12 листопада 2018 року щодо місця та кута зіткнення автомобілів RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 та Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 (том 2 а. п. 46 - 52), відповідно до якого під час зіткнення повздовжні вісі автомобіля Daewоo Lanos та автомобіля RENAULT SANDERO були розташовані під кутом близько 90 ± 5 градусів. Враховуючи розташування слідової інформації, яка була зафіксована в план-схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 жовтня 2018 року, експерт прийшов до висновку, що місце зіткнення вказаних автомобілів знаходиться в м. Полтава в межах перехрестя вулиць Івана Мазепи та 23-го Вересня, на проїзній частині дороги вулиці Івана Мазепи, на смузі руху у напрямку до вулиці Алмазної перед початком подряпин дорожнього покриття;

- протокол перегляду відеозапису від 14 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 69-70) з відеокамери, встановленої по вул. І. Мазепи праворуч по напрямку руху від вул. Великотирновської у напрямку вул. Алмазної, об`єктив якої спрямований у напрямку перехрестя вул. І.Мазепи та вул. 23-го Вересня (у напрямку зупинки громадського транспорту «Вул. 23-го Вересня» та вул. 23-го Вересня і вул. Героїв АТО);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 546 від 23 листопада 2018 року (далі висновок № 546), із якого слідує, що:
.в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_12 вбачаються невідповідності з вимогами пунктів 16.11., 2.1. Розділу 33 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;
в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_12 мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог пунктів 16.11., 2.1. Розділу 33 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру;
в заданій дорожній обстановці в діях водія RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 вбачаються невідповідності з вимогами пунктів 12.4., 12.9. «б» Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;
в заданій дорожній обстановці в діях водія RENAULT SANDERO державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог пунктів 12.4., 12.9. «б» Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру (том 2 а. к. п. 84-89);

- висновок комплексної судової автотехнічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № 2654/2655/17444/17445 від 25 вересня 2019 року (далі висновок № 2654/2655/17444/17445), згідно з яким:
виходячи із наданого на дослідження відеозапису (відеофайл «HCVR ch main 01043018.dav»), швидкість руху автомобіля Daewоo Lanos перед його зіткненням з автомобілем Renault Sandero складала приблизно 42,5 км/год;
виходячи із наданого на дослідження відеозапису (відеофайл «HCVR ch main 01043018.dav»), швидкість руху автомобіля Renault Sandero перед його зіткненням з автомобілем Daewоo Lanos складала приблизно 69 км/год;
показання водія ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 про швидкість руху автомобілів Daewоo Lanos (70 та 80-100 км/год) та Renault Sandero (50 км/год), з технічної точки зору, є неспроможними;
в даній дорожній-транспортній ситуації водій автомобіля Daewоo Lanos ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог пункту 16.11., а також Розділу 33 підпункт 2.1 Додатка 1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру;
в даній дорожній-транспортній ситуації дії водія автомобіля Daewоo Lanos ОСОБА_12 не відповідали вимогам пункту 16.11., а також Розділу 33 підпункт 2.1 Додатка 1 Правил дорожнього руху і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;
в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Daewоo Lanos ОСОБА_12 створював небезпеку для руху водію автомобіля Renault Sandero ОСОБА_11 ;
в даній дорожній-транспортній ситуації водій автомобіля Renault Sandero ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог пунктів 12.3., 12.4. та 12.9. «б» Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру;
в даній дорожній-транспортній ситуації дії водія автомобіля Renault Sandero ОСОБА_11 не відповідали вимогам пунктів 12.3., 12.4. та 12.9. «б» Правил дорожнього руху і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (том 2 а. к. п. 95-111).

Джерела права й акти їх застосування

Практика Європейського суду з прав людини щодо мотивування судових рішень (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі «Ruiz-Mateos v. Spain», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 2. Завдання кримінального провадження
1. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8. Верховенство права
1. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
2. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 17. Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини
1. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
3. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
5. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Стаття 22. Змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
1. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
2. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
3. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
4. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. У випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим, його представником.
5. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.
6. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стаття 23. Безпосередність дослідження показань, речей і документів
1. Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
2. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
3. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Стаття 84. Докази
1. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
2. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 85. Належність доказів
1. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Стаття 86. Допустимість доказу
1. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
2 Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 91. Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні
1. У кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі, пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
2. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Стаття 92. Обов`язок доказування
1. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Стаття 94. Оцінка доказів
1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Правила дорожнього руху України

1. Загальні положення
1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
1.4. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:
дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;
дорожньо-транспортна пригода подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки;

12. Швидкість руху
12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
12.9. Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Аналіз та оцінка доказів судом

Відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись при цьому беззаперечним правилом про те, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінюючи досліджені в ході розгляду матеріалів кримінального провадження докази, суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода, яка є предметом розгляду даного провадження, сталася за участю водіїв двох транспортних засобів автомобілів Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 та RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 . Констатуючи це, суд виходить з положень пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Дотримуючись усталеної судової практики у справах про дорожньо-транспортні пригоди за участю двох і більше транспортних засобів Колегія Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зазначила, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Верховний Суд звернув увагу також на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.

Отже, наведене дає підстави суду констатувати, що в даному випадку мала місце дорожньо-транспортна пригода, тобто подія, що сталася, як зазначено вище, під час руху транспортних засобів автомобілів Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 та RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок якої загинув один із її учасників та завдані матеріальні збитки.

В обґрунтування доведеності вини обвинуваченого в порушенні пункту 12.3 Правил дорожнього руху та наявності технічної можливості уникнути зіткнення автомобіля під його керуванням з автомобілем Daewоo Lanos під керуванням потерпілого ОСОБА_12 , стороною обвинувачення були надані наступні докази:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 жовтня 2021 року (том 1 а. к. п. 198-219);

- протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 21 жовтня 2018 року (том 2 а. к. п. 1-2);

- відеозапис з камери зовнішнього відеоспостереження, наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_14 (том 2 а. к. п. 72 диск);

- протокол перегляду відеозапису обставин дорожньо-транспортної пригоди від 14 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 69-70);

- протокол слідчого експерименту від 14 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 73-76);

- акт судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 № 1221 від 14 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 18-21);

- висновок судово-медичного експерта № 1221-А від 14 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 22-26);

- висновок експерта № 519 від 13 листопада 2018 року щодо технічного стану автомобіля RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 (том 2 а. к. п. 33-39);

- висновок експерта № 518 від 12 листопада 2018 року (транспортно-трасологічна експертиза) щодо місця та кута зіткнення автомобілів RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 та Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 (том 2 а. п. 46 - 52);

- висновок автотехнічної експертизи № 546 від 23 листопада 2018 року (том 2 а. к. п. 84-89);

- висновок комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № 2654/2655/17444/17445 від 25 вересня 2019 року (том 2 а. к. п. 95-111);

- речові докази - автомобілі RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 та Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Зміст окремих із наведеного переліку доказів наведено вище, а тому повторно не розкривається.

Стосовно ж протоколу перегляду відеозапису від 14 листопада 2018 року суд зазначає, що відеозапис здійснювався на відеокамеру, встановлену по вул. І. Мазепи праворуч по напрямку руху від вул. Великотирновської у напрямку вул. Алмазної, об`єктив якої спрямований у напрямку перехрестя вул. І. Мазепи та вул. 23-го Вересня (у напрямку зупинки громадського транспорту «Вул. 23-го Вересня» та вул. 23-го Вересня і вул. Героїв АТО), тобто безпосередньо у місці виникнення ДТП. У правому верхньому куті мається зображення дати і часу відеозйомки 2018.10.21 початок відеозйомки о 03:59:59, кінець о 04:30:13. В лівому нижньому куті зображення «САМ8». Даний відеозапис переглянутий під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді.

Переглядом відеозапису встановлено, що відеозйомка ведеться в темний час доби. Вулиця І. Мазепи та перехрестя з вул. 23-го Вересня освітлюється мережею вуличного електроосвітлення. У верхній частині екрану по центру мається зображення світлофору, встановленого по вул. І. Мазепи перед перехрестям з вул. 23-го Вересня по напрямку руху від вул. Великотирновської, який на час відеозйомки не працює. Відеокамерою зафіксовано зображення ділянки проїзної частини вул. І. Мазепи від вул. Великотирновської з наявною горизонтальною дорожньою розміткою 1.12 «стоп лінія», 1.14.2, що позначає регульований пішохідний перехід. О 04:13.42 з`являється силует легкового автомобіля, схожого на Daewоo Lanos, який з увімкненими фарами рухається по вул. 23-го Вересня від вул. Героїв АТО у напрямку перехрестя з вулицею І. Мазепи. Вказаний автомобіль з постійною швидкістю, без зупинки, рухається та виїжджає на проїзну частину вул. І. Мазепи в межах вказаного перехрестя. О 04:13:44 з`являється автомобіль, схожий на RENAULT SANDERO, що рухається з постійною швидкістю по вул. І. Мазепи від вул. Великотирновської у напрямку перехрестя з вул. 23-го Вересня. При цьому він перетинає лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.12 «стоп-лінія», 1.14.2 «регульований пішохідний перехід». О 04:13:45 відбувається зіткнення вказаних автомобілів у межах перехрестя, після чого автомобіль Daewоo Lanos відкидає з розвертанням проти напрямку руху годинникової стрілки, а автомобіль RENAULT SANDERO продовжує рух по напрямку свого попереднього руху та праворуч у напрямку правого краю проїзної частини.

Аналізуючи зміст висновків експертиз № 546, складеного експертом Полтавського НДЕКЦ ОСОБА_15 та № 2654/2655/17444/17445 від 25 вересня 2019 року, складеного експертами Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, суд зазначає, що при проведенні досліджень експертами були проігноровані вимоги Ухвал слідчого судді Октябрського районного суду від 20 листопада та 28 грудня 2018 року в частині зазначеного в Ухвалах суду моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_11 , тобто експерти, всупереч зазначеному в Ухвалі суду, на свій розсуд, посилаючись на Методику 10.1.06 «Дослідження зіткнень транспортних засобів», вибрали для водія ОСОБА_11 момент виникнення небезпеки для руху, не коли автомобіль DAEWOO LANOS, д. н. з. НОМЕР_2 , виїхав на проїзну частину вул. І. Мазепи, як про це зазначено в Ухвалі суду, а коли при наближенні до перехрестя цей автомобіль знаходився на відстані шляху гальмування до ближньої по його напрямку руху межі проїзної частини вул. І. Мазепи (згідно висновку експертів № 2654/2655/17444/17445 величина шляху гальмування автомобіля DAEWOOLANOS становила 10.1 м), чим значно збільшили час існування небезпеки водію ОСОБА_11 і відповідно надали висновок, що останній мав технічну можливість шляхом гальмування уникнути зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS.

При цьому експертами не враховані вимоги п. 12.3. ПДР про виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити.

Експертами не враховано, що дана ДТП мала місце в темну пору доби та в умовах обмеженої оглядовості водію ОСОБА_11 зліва будівлею зупинки громадського транспорту, що позбавляло його можливості завчасно виявити автомобіль DAEWOO LANOS, на чому він наголосив в своїх показаннях в суді, визначити його швидкість і виявити момент, коли останній знаходився на відстані шляху гальмування до ближньої межі проїзної частини з вул. І. Мазепи.

Експертами також не враховано, на чому наголошував обвинувачений, що він, керуючи транспортним засобом, виходячи з положень п. 1.4. Правил дорожнього руху, розраховував на те, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Наведене дає підстави суду констатувати, що експертами не було враховано, що водій ОСОБА_11 в даній дорожній ситуації практично був позбавлений об`єктивної спроможності як своєчасно виявити автомобіль Daewоo Lanos, так і врахувати його швидкість і положення в момент на відстані шляху гальмування (10.1 м) до ближньої межі проїзної частини вул. І. Мазепи, тобто виявити небезпеку для руху, яка згідно даних експертів виникала з моменту, коли автомобіль Daewоo Lanos знаходився на відстані шляху гальмування до ближньої межі проїзної частини вул. І. Мазепи.

Це, на думку суду, підтверджується даними встановленими під час слідчого експерименту, який був проведений в ході досудового розслідування 14 листопада 2018 року з представником потерпілого, протокол про що був досліджений в суді (том 2 а. к. п. 73-76), та в ході якого було встановлено, що з робочого місця водія автомобіля Renault Sandero настає видимість передньої фари автомобіля Daewоo Lanos в момент, коли останній розташовувався на відстані 12,4 м від ближньої межі проїзної частини вул. І. Мазепи. При цьому під час проведення даного слідчого експерименту не було встановлено, коли з робочого місця водія автомобіля Renault Sandero настає видимість самого автомобіля Daewоo Lanos, а саме видимість силуету (корпусу) самого автомобіля. На це і вказував в своїх показаннях в суді обвинувачений ОСОБА_11 , наголосивши, що автомобіля Daewоo Lanos не бачив, а бачив тільки проблиск світла фар, який промайнув з другорядної дороги. По досліджуваному відеозапису експертами Харківського НДІСЕ також не встановлено, коли (на якій відстані від ближньої межі проїзної частини вул. І. Мазепи) проглядається силует (корпус) автомобіля Daewоo Lanos на відеозображенні.

При таких обставинах автомобіль Daewоo Lanos з моменту початку видимості його передньої фари з робочого місця водія автомобіля Renault Sandero до моменту, коли він знаходився на відстані шляху гальмування (10,1 м) до ближньої межі проїзної частини вул. І. Мазепи, подолав відстань рівну 2,3 м (12,4 10,1 = 2,3 м), а з врахуванням його швидкості 42,52 км/год, визначеної експертами Харківського НДІСЕ, він цю відстань подолав за час 0,19 секунди, що значно менше мінімального часу простої сенсомоторної реакції водія, яка становить 0,3 секунди.

З цього, на переконання суду, слідує, що з моменту появи в полі зору водія ОСОБА_11 світла фари автомобіля Daewоo Lanos до моменту, коли автомобіль Daewоo Lanos знаходився на відстані шляху гальмування (10.1 м) до ближньої межі проїзної частини вул. І. Мазепи, тобто за час 0,19 секунди, водій ОСОБА_11 не мав об`єктивної можливості встановити, що це легковий автомобіль, визначити його швидкість та величину шляху гальмування, тобто величину відстані, з якої він (автомобіль Daewоo Lanos) уже не зможе зупинитися до ближньої межі проїзної частини вул. І. Мазепи. (Величина шляху гальмування прямо пропорційна квадрату швидкості руху).

На думку суду, експерти відхилилися від вимог методичної літератури, в якій викладена Методика 10.1.06 «Дослідження зіткнень транспортних засобів», в якій описана дана методика.

Так, в методичній літературі, яка зареєстрована в Реєстрі, а саме в посібнику ОСОБА_16 «Експертний аналіз дорожньо-транспортних пригод», К., 1995 щодо моменту виникнення небезпеки для руху при перехресних зіткненнях зазначено: «Небезпека для руху водію, який має право на першочерговий рух у наміченому напрямку (водій «А»), виникає тоді, коли транспортний засіб порушника (водій «В») знаходиться на відстані гальмівного шляху від Стоп-лінії, а якщо її немає, то від краю перехрещуваної проїзної частини (в даному випадку від ближнього краю проїзної частини вул. І. Мазепи, оскільки Стоп-лінії на вул. 23 Вересня з робочого місця водія ОСОБА_11 не видно).

В даному випадку, виходячи із вимог Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_17 повинен дати дорогу транспортному засобу «А». Спостерігаючи рух транспортного засобу «В» водій ОСОБА_18 може розмірковувати таким чином: для того, щоб зупинитися до Стоп-лінії (краю проїзної перехрещуваної частини) транспортний засіб «В» повинен рухатися із сповільненням, знаходячись на відстані гальмівного шляху від неї. Якщо в зазначений момент транспортний засіб «В» рухається без сповільнення, то він, безумовно, не зупиниться перед проїзною частиною перехрещуваної дороги, а отже, стає перешкодою для руху водію «А».

Тобто, виходячи з вимог методичної літератури, визначення моменту виникнення небезпеки саме з моменту, коли автомобіль порушника (Daewоo Lanos) знаходиться на відстані шляху гальмування до краю перехрещуваної проїзної частини (в даному випадку до ближньої межі вул. І. Мазепи), регламентовано тільки тоді, коли водій автомобіля, який користується перевагою в русі (в даному випадку водій ОСОБА_11 ) має можливість завчасно спостерігати рух автомобіля порушника, тобто в умовах, коли видимість та оглядовість з робочого місця водія не обмежена.

Дані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що експерти Полтавського НДЕКЦ ОСОБА_15 та Харківського НДІСЕ порушили вимоги Методики 10.1.06 «Дослідження зіткнень транспортних засобів» та методичної літератури прийнятої в експертній практиці, що призвело до надання ними недостовірних та неправдивих висновків.

Відповідно до п. 1.1.3 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які являються додатком до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (зі змінами станом на 10 січня 2019 р.), «Момент виникнення небезпеки для руху, як правило, має зазначатися у документі про призначення експертизи (залучення експерта). Якщо у документі про призначення експертизи (залучення експерта) момент виникнення небезпеки не зазначений, то експерт, виходячи з аналізу дорожньої обстановки, може визначити його за даними, що містяться в матеріалах справи.

Коли експерт вважає, що небезпека для руху виникла не в той момент, який зазначено в документі про призначення експертизи (залучення експерта), у висновку він має вказати мотиви незгоди з позицією органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), і дати відповідні варіанти розв`язання поставленого питання». Тобто дати відповідні варіанти розв`язання поставленого питання як з врахуванням моменту виникнення небезпеки для руху, який вказаний в ухвалі суду, постанові слідчого, так і з врахуванням моменту виникнення небезпеки, визначеного експертом.

Оскільки експертом Полтавського НДЕКЦ ОСОБА_15 та експертами Харківського НДІСЕ поставлені на вирішення експертиз питання вирішені в одному варіанті тільки з врахуванням визначеного ними помилкового моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_11 , а з невідомих причин проігноровані вихідні дані зазначені в ухвалах суду про призначення експертиз, то відповідно дані експертизи (висновок експерта № 546, складений експертом Полтавського НДЕКЦ ОСОБА_15 та висновок експертів № 2654/2655/17444/17445 від 25 вересня 2019 року, складений експертами Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса) зроблені з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а саме Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Таким чином, надані стороною обвинувачення в якості доказів експертизи (висновок експерта № 546, складений експертом Полтавського НДЕКЦ ОСОБА_15 та висновок експертів № 2654/2655/17444/17445 від 25 вересня 2019 року, складений експертами Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса), виконані не об`єктивно, без врахування вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху в частині об`єктивної можливості виявлення небезпеки, з грубими порушеннями Методик експертних досліджень, прийнятих в експертній практиці, вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а саме Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді стороною захисту був наданий висновок № 17 від 29 червня 2021 року автотехнічної експертизи (том 2 а. к. п. 170-176), який був зроблений, виходячи з тих вихідних даних і, зокрема, моменту виникнення небезпеки, які були вказані в ухвалах слідчого судді при призначенні експертиз № 546 та № 2654/2655/17444/17445.

Згідно висновків даної експертизи, проведеної з врахуванням моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_11 з моменту виїзду автомобіля Daewоo Lanos на проїзну частину вул. І. Мазепи:
в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_11 як при вибраній ним швидкості, так і при дозволеній для руху у населених пунктах швидкості не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем Daewоo Lanos, в його діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з даною пригодою, не вбачається;
оскільки водій автомобіля Renault Sandero ОСОБА_11 при наближенні до перехрестя рухався зі швидкістю більшою дозволеної для руху у населених пунктах, то його дії не відповідали вимогам пунктів 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху, але з технічної точки зору дані невідповідності не знаходилися в причинному зв`язку з даною пригодою.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, установленому цим кодексом. Цей доказ отримано у порядку встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України з дотриманням як порядку призначення та проведення експертизи, так і процесуальних прав та свобод людини, а тому приймається судом до уваги як такий.
Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, визначено, що докази здобуті з порушенням вимог КПК України, являються недопустимими.
У той же час, згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, протоколи слідчих дій, висновки експертів.
Оскільки експертизи № 546 та № 2654/2655/17444/17445 були виконані не об`єктивно, без врахування вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху в частині об`єктивної можливості виявлення небезпеки, з грубими порушеннями Методик експертних досліджень, прийнятих в експертній практиці, вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а саме Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, висновки цих експертиз судом розцінюються як недопустимі докази.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частиною 2 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Стороною обвинувачення під час розгляду матеріалів кримінального провадження не надано будь-яких доказів, які б спростовували твердження обвинуваченого про його неспроможність об`єктивно виявити небезпеку для руху або перешкоду у вигляді автомобіля Daewоo Lanos, який з порушенням вимог Правил дорожнього руху виїхав з другорядної на головну дорогу. Такої спроби не було зроблено і під час досудового розслідування, свідченням чому, на думку суду, є відсутність будь-яких процесуальних дій та процесуальних документів, які б про це свідчили, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що таких доказів сторона обвинувачення не має. На цій підставі суд приходить до висновку про об`єктивність та правдивість показань обвинуваченого, в зв`язку з чим і приймає їх до уваги такими.
З цих же підстав суд вважає, що обвинувачений об`єктивно спроможний був виявити і виявив перешкоду для руху у вигляді автомобіля Daewоo Lanos в той час, як останній виїхав на проїзну частину вулиці Івана Мазепи.

Оскільки експерти при проведенні експертиз № 546 та № 2654/2655/17444/17445 та наданні висновків цей факт взагалі проігнорували та всупереч вимог нормативно-правових актів, якими повинні керуватися при проведенні експертиз не взяли до уваги, то їх висновки суд розцінює як необ`єктивні та такі, що отримані з порушенням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законом, про що зазначено вище та що дає підстави суду визнати їх недопустимими доказами.
Отже, під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді стороною обвинувачення не доведено, що обвинуваченим було допущено порушення Правил дорожнього руху, які б перебували у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідків у вигляді смерті іншого її учасника ОСОБА_12 , який перебуваючи у стані сп`яніння середнього ступеню тяжкості та керуючи автомобілем Daewоo Lanos при переїзді перехрестя допустив такі порушення Правил, які стали причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом не можуть бути прийняті надані стороною обвинувачення докази, в якості належних, допустимих, достовірних та достатніх, якщо при їх збиранні були суттєво порушені вимоги та положення кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ст. 92 КПК України, покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів - на сторону що їх подає.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року № 9, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду у справі № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення в частині обставин його скоєння, порушення вимог Правил дорожнього руху, яке йому інкримінується, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі викладеного, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи обвинувачення в частині, що стосується обставин його скоєння, порушення вимог Правил дорожнього руху, яке інкримінується обвинуваченому, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням вимог процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності, а з урахуванням стабільної позиції обвинуваченого про те, що він не вчиняв цього злочину, приймаючи до уваги вимоги ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що належних, достатніх та допустимих доказів на спростування його тверджень стороною обвинувачення не було надано, а усі сумніви стосовно доказування вини трактуються на користь останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

Відповідно до вимог статетей 22, 26 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

З урахуванням наданих обвинуваченням і досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх переконливих доказів вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому його необхідно виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність вчинення ним цього кримінального правопорушення, виходячи з того, що докази його вини були зібрані з порушенням вимог Конституції та КПК України.

Вирішення цивільних позовів

Потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 по матеріалах кримінального провадження заявлені цивільні позови до представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» та обвинуваченого ОСОБА_11 про стягнення з відповідачів на їх користь одного мільйона та п`ятсот тисяч гривень відповідно моральної шкоди (том 1 а. п. 162-165, 166-168).

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Мотиви інших рішень

Процесуальні витрати по матеріалах кримінального провадження становлять 21560 грн, які суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави.

Арешти, накладені на майно обвинуваченого та потерпілого підлягають скасуванню.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_11 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке йому інкримінується, вчинене ним.

Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Речові докази:

автомобіль марки Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить потерпілому, та автомобіль марки RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить представництву «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», - повернути за належністю (том 2 а. к. п. 8);

компакт-диск «ESPERANZA» CD-R 700 Mb min 16x32x56 «silver-silver» з відеозаписом пригоди, - зберігати при матеріалах кримінального провадження (том 2 а. к. п. 71-72).

Арешти накладені:

на автомобіль марки Daewоo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до ухвал Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2018 року (том 2 а. к. п. 9-10, 11-12), - зняти.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Заявлені по матеріалах кримінального провадження цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити виправданому ОСОБА_11 , що він має право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1