Справа № 495/5715/20
№ провадження 1-кс/495/798/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2021 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 02.04.2021 року надійшло клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні.
Слідчим в ході проведення досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження встановлено, що у 2008 році ОСОБА_4 домовився із своїми знайомими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про спільне будівництво двох житлових будинків у с. Миколаївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0573, яка на праві власності належала й на теперішній час продовжує належати ОСОБА_6 .

Оскільки у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошових коштів для зведення двох будинків на вказаній земельній ділянці не було, між ними та ОСОБА_4 було укладено усну домовленість про те, що ОСОБА_4 за власні грошові кошти збудує два будинки на такій ділянці, які першочергово будуть оформлені на ОСОБА_6 , між тим право власності на один з яких, а також частину земельної ділянки на якій він розташований, після завершення проведення робіт буде переоформлено на ОСОБА_7 .

Після завершення будівництва й фактичної реєстрації права власності на новозбудовані об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , умови попередньо досягнутої угоди з приводу переоформлення права власності на один з новозбудованих будинків та частину земельної ділянки на ОСОБА_4 з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконані не були, в результаті чого ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено в ході досудового розслідування з протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 23.09.2020, приблизно у 2009-2010 році йому було запропоновано громадянином ОСОБА_4 очолити будівництво двох дачних будинків, лазні та підвалу за адресою: АДРЕСА_1 . Так, з приводу обставин надходження коштів, які мали піти на зведення даних об`єктів та виплату заробітної плати будівельникам свідок повідомив, що грошові кошти надавав ОСОБА_4 , в тому числі іноді особисто йому, а він, в свою чергу вів відповідний розрахунок. За весь період його присутності на будівництві з 2009 року по 2010 рік два дерев`яні будинку, баня, дві альтанки та паркан були збудовані на 100%, усі роботи були завершені та будинок був готовий для заселення. Від громадянина ОСОБА_5 він жодних грошових коштів на будування не отримував.

Крім того, згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 23.09.2020 вбачається, що у 2009 році його знайомий з яким він колись служив ОСОБА_4 повідомив, що разом зі своїм кумом ОСОБА_5 вони шукають ділянку не далеко від с. Миколаївка, Білгород- Дністровського району, Одеської області. Знайшовши її, ОСОБА_4 запропонував йому прибути за адресою: АДРЕСА_1 , для надання консультацій та допомоги у будівництві дачних будинків. Прибувши на місце там вже знаходилась бригада будівельників, інструменти, будівельне обладнання та малогабаритна будівельна техніка, яка була задіяна та профінансована ОСОБА_4 . На скільки йому відомо, фінансував будівництво дачних ділянок ОСОБА_4 , жодних коштів від нього особисто він не отримував та допомагав суто з дружніх стосунків.

Як вбачається з рапорту інспектора сектору дізнання Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від 13.11.2020, останнім було здійснено телефонний дзвінок громадянину ОСОБА_11 (т. НОМЕР_1 ) в ході якого було встановлено, що на момент здійснення будівництва за фактичними обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_11 виконував функцію підрядника від фірми «Комфорт-Хаус», м. Івано-Франківськ, та забезпечував поставку будівельних матеріалів, а саме деревини на об`єкт будування, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В ході розмови ОСОБА_11 повідомив, що про оплату та доставку будівельних матеріалів він домовлявся з ОСОБА_4 , щодо фінансування об`єкту будівництва громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , точно повідомити не може.

Обставини укладення ОСОБА_4 з ПП «Комфорт Хауз» договору будівництва, а також здійснення з 2008 року по 2012 рік грошових переказів та фінансування будівництва будинків за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджуються протоколом допиту потерпілого ОСОБА_4 від 10.08.2020, розпискою ОСОБА_11 від 28.11.2008, а також копіями квитанцій та заявками на переказ, які долучаються до наданого клопотання, в яких в якості відправника значиться ОСОБА_4 .

Крім того, згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 11.02.2021, приблизно у 2011 році йому стало відомо, що на дачній ділянці в с. Миколаївка мається вакантне місце озеленителя, а тому, оскільки на той час він не мав місця роботи, останній пішов до даної дачної ділянки на переговори з господарем. По приїзду до даної ділянки до нього вийшов ОСОБА_13 й пояснив йому, що на даній дачній ділянці мається два господаря, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який на той момент був відсутній. На той момент вже стояли на ділянці дві майже збудовані споруди, й зі слів ОСОБА_15 він дізнався, що між останнім та ОСОБА_4 існував усний договір про те, що ОСОБА_16 за свої кошти придбає земельну ділянку та її оформить, а ОСОБА_4 за свої кошти повинен буде збудувати чотири будинки, два з яких, при завершенні будівництва, повинні були викупити друзі ОСОБА_4 з м. Києва. Крім того, свідок зазначив, що заробітну плату в період з 2011 року до 2014 року він отримував від ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , при цьому приблизно з 2014 року ОСОБА_18 сказав, що не може давати гроші на заробітну плату та з 2014 року до моменту надання показів він отримував її від ОСОБА_16

23.03.2021 на адресу слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області надійшло клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 , в якому серед іншого було порушено питання про необхідність вирішення питання щодо звернення до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

30.03.2021 року слідчим суддею було розглянуто клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020 року, за результатами розгляду клопотання по справі №495/5715/20 (провадження №1-кс/495/773/2021) було вирішено повернути його прокурору для усунення недоліків.

02.04.2021 року клопотання про накладення арешту на майно було надано після виправлення недоліків.

Слідчий зазначив, що враховуючи наведені вище фактичні обставини даного кримінального провадження, згідно яких досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020 здійснюється за фактом можливого незаконного заволодіння, шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_4 , за які в подальшому фактично було набуто право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0573, викладене у своїй сукупності свідчить про відповідність такого житлового будинку критеріям речових доказів, оскільки останній міг бути набутий кримінально протиправним шляхом, а саме в результаті ймовірного вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, що свідчить про наявність необхідності у зверненні з даним клопотанням про арешт майна.

Як зазначив слідчий, правовою підставою для накладення в рамках даного кримінального провадження арешту майна є наявність сукупності підстав вважати, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів, в свою чергу в необхідність арешту майна покладається запобігання можливого подальшого відчуження вказаного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб. Виходячи з того, що обґрунтованість арешту майна в рамках даного кримінального провадження передбачає необхідність запобігання можливого подальшого відчуження вищевказаного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, в рамках такого кримінального провадження наявна також необхідність у застосуванні заборони розпорядження таким майном.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником домоволодіння, об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_6 , яка являється також власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0573, на якій власне вищевказаний об`єкт розташований.

При вирішенні питання накладення арешту майна слідчий просить врахувати, що втручання у право власності ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Окрім того, слід врахувати, що дане кримінальне провадження здійснюється за фактом можливих незаконних дій при заволодінні об`єктами нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить, що у випадку подальшому досягнення завдань кримінального провадження, ймовірно порушені права власності потерпілого ОСОБА_4 можуть бути відновлені, що підтверджує дотримання вимог розумності та співмірності, у випадку застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Слідчим зазначено, що з огляду на обґрунтовану вище необхідність арешту майна, яка зводиться до необхідності запобігання можливого відчуження зазначених у вказаному клопотанні об`єктів нерухомості на користь інших осіб, що обумовлено специфікою даного кримінального провадження, яке знову ж таки, здійснюється за фактом можливого, в тому числі, неправомірного заволодіння такими об`єктами кримінально-протиправним шляхом, на теперішній час, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України наявна необхідність у розгляді даного клопотання без повідомлення фактичного власника вказаних об`єктів - ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна, відповідну правову підставу, мету та необхідність в дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження слідчий просить задовольнити клопотання.

В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Мотивація суду.
Із матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні №0001113 від 27.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з п.п. 1,4 ч.2 ст.167 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли його сліди; що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення,відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Слідчий суддя розглянувши клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке надійшло до суду 02.04.2021 року зазначає, що воно відповідає вимогам, передбаченим ст.171 КПК України, зазначені в Ухвалі слідчого судді від 30.03.2021 року недоліки були усунені, зокрема були надані копії документів, які підтверджують право власності, щодо якого розглядається клопотання, а саме:

1. Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі довідки № від 24.03.2021 року право власності на об`єкт житлової нерухомості;

2. Постанову слідчого про Приєднання до справи речових доказів від 02.04.2021 року.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Частиною першою ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Однак ч.2 ст.172 КПК України зазначено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Отже, враховуючи положення ч.2 ст.172 КПК України слідчий суддя зазначає, що з огляду на обґрунтовану вище необхідність арешту майна, яка зводиться до необхідності запобігання можливого відчуження зазначених у вказаному клопотанні об`єктів нерухомості на користь інших осіб, що обумовлено специфікою даного кримінального провадження, яке здійснюється за фактом можливого, в тому числі, неправомірного заволодіння такими об`єктами кримінально-протиправним шляхом, розгляд даного клопотання відбувається без повідомлення фактичного власника вказаних об`єктів - ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.2 ст.173 КПКП України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В частині правової підстави щодо накладення арешту на майно слід зазначити:
Слідчий суддя розглядає клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі довідки № від 24.03.2021 року право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 249,1 кв.м., житлова площа 60,9 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 .

Власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0573, на якій розташований вищевказаний об`єкт також є ОСОБА_6 .

Відповідно до Постанови слідчого про Приєднання до справи речових доказів від 02.04.2021 року до кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020 року було долучено в якості речового доказу: об`єкт житлової нерухомості загальною площею 249,1 кв.м., житлова площа 60,9. кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 (складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок «А,Б»; господарський блок «В,Г»; альтанка «Д,Є»; навіс «Ж»).

Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 23.09.2020 зазначено, що приблизно у 2009-2010 році йому було запропоновано громадянином ОСОБА_4 очолити будівництво двох дачних будинків, лазні та підвалу за адресою: АДРЕСА_1 . Так, з приводу обставин надходження коштів, які мали піти на зведення даних об`єктів та виплату заробітної плати будівельникам свідок повідомив, що грошові кошти надавав ОСОБА_4 , в тому числі іноді особисто йому, а він, в свою чергу вів відповідний розрахунок. За весь період його присутності на будівництві з 2009 року по 2010 рік два дерев`яні будинку, баня, дві альтанки та паркан були збудовані на 100%, усі роботи були завершені та будинок був готовий для заселення. Від громадянина ОСОБА_5 він жодних грошових коштів на будування не отримував.

Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 23.09.2020 вбачається, що у 2009 році його знайомий з яким він колись служив ОСОБА_4 повідомив, що разом зі своїм кумом ОСОБА_5 вони шукають ділянку не далеко від с. Миколаївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Знайшовши її, ОСОБА_4 запропонував йому прибути за адресою: АДРЕСА_1 , для надання консультацій та допомоги у будівництві дачних будинків. Прибувши на місце там вже знаходилась бригада будівельників, інструменти, будівельне обладнання та малогабаритна будівельна техніка, яка була задіяна та профінансована ОСОБА_4 . Наскільки йому відомо, фінансував будівництво дачних ділянок ОСОБА_4 , жодних коштів від нього особисто він не отримував та допомагав суто з дружніх стосунків.

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 11.02.2021, приблизно у 2011 році йому стало відомо, що на дачній ділянці в с. Миколаївка мається вакантне місце озеленювача, а тому, оскільки на той час він не мав місця роботи, останній пішов до даної дачної ділянки на переговори з господарем. По приїзду до даної ділянки до нього вийшов ОСОБА_13 й пояснив йому, що на даній дачній ділянці мається два господаря, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який на той момент був відсутній. На той момент вже стояли на ділянці дві майже збудовані споруди, й зі слів ОСОБА_15 він дізнався, що між останнім та ОСОБА_4 існував усний договір про те, що ОСОБА_16 за свої кошти придбає земельну ділянку та її оформить, а ОСОБА_4 за свої кошти повинен буде збудувати чотири будинки, два з яких, при завершенні будівництва, повинні були викупити друзі ОСОБА_4 з м. Києва. Крім того, свідок зазначив, що заробітну плату в період з 2011 року до 2014 року він отримував від ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , при цьому приблизно з 2014 року ОСОБА_18 сказав, що не може давати гроші на заробітну плату та з 2014 року до моменту надання показів він отримував її від ОСОБА_19 .

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, зазначається, що правовою підставою для накладення в рамках даного кримінального провадження арешту майна є наявність сукупності підстав вважати, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є речовим доказом в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя вважає, що існують достатні правові підстави для застосування арешту майна з метою збереження речових доказів та запобігання можливого подальшого відчуження вказаного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб.

Арешт вищезазначеного майна не встановлюється з метою спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, отже п.п. 2,3,3-1,4 ч.2 ст. 173 КПК України, не потребують доведення.

В частині розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя зазначає:
Слідчий суддя при розгляді клопотання про накладення арешту на майно враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

З огляду на встановлену практику, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність розумності та співрозмірності обмеження права власності на вищезазначене майно в частині заборони його відчуження.

Щодо наслідків арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб слідчий суддя зазначає:
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним (ч.3 ст.41 Конституції України).

З аналізу ч.1 ст.41 Конституції України право власності включає в себе право на володіння, користування та розпорядження майном. Слідчий у своєму клопотанні просить суд заборонити розпорядження майном, щодо якого розглядається дане провадження.

Частиною 11 ст. 170 КПК України передбачається, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання, про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя розглянувши клопотання, дійшов висновку, що з метою збереження майна або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, зважаючи на те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, необхідне накладення арешту на вказані вище об`єкти нерухомості, які були придбані за кошти, отримані в результаті вчинення кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження майна, а саме: об`єкта житлової нерухомості загальною площею 249.1 кв.м. (житлова площа 60.9 кв.м.), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок «А,Б»; господарський блок «В,Г»; альтанка «Д,Є»; навіс «Ж»), яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

В частині заборони користування майном відмовити.

Копію ухвали направити власнику майна ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя