Справа №359/2603/21
Провадження № 1-кс/359/448/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2021 року м. Бориспіль
Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю скаржника - адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією, в режимі відеоконференції, скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України від 01.11.2019 року,

в с т а н о в и в:
26.03.2021 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла зазначена скарга про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України від 01.11.2019 року.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що 01.11.2019 року Бориспільським ВП ГУНП в Київській області повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Захисник вважає, що повідомлення про підозру суперечить нормам матеріального та процесуального права, не вручене ОСОБА_5 у визначеному КПК України порядку, а викладені у повідомленні про підозру обставини кримінального правопорушення не відповідають дійсності.

Крім того, 25.03.2015 року ОСОБА_5 покинув територію України, тобто ще до моменту складання повідомлення про підозру щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення. Оскільки, органу досудового розслідування було достеменно відомо місце перебування ОСОБА_5 за кордоном, тому направлення повідомлення про підозру повинно було відбуватися шляхом використання міжнародної правової допомоги.

Захисник зазначає, що повідомлення про підозру підлягає скасуванню через те, що докази, на які посилається сторона обвинувачення, викликають сумнів щодо їх достовірності, належності та допустимості, а в діяннях ОСОБА_5 відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи скарги та просив задовольнити її.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 пояснив, що скарга не обґрунтована та зазначені в ній обставини не відповідають дійсності. Оскільки, підозра обґрунтована та підтверджена доказами. В задоволенні скарги просив відмовити.
Слідчий слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши доводи прокурора та скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Так, за змістом ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Судом встановлено, що у провадженні Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження за №00001747, внесеного до ЄРДР 23.10.2019 року.

Під час розгляду скарги адвокат ОСОБА_3 підтвердив, що ОСОБА_5 направлено засобами поштового зв`язку письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке було складене 01.11.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлень передбачений статтями 111, 135 КПК України.

Частина 3 ст. 111 КПК України передбачає, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 135 (глава 11) КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 6 ст. 135 КПК України повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

За правилами ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 137 КПК України, у повістці про виклик повинно бути зазначено процесуальна дія (дії), для участі в якій викликається особа.

З матеріалів скарги вбачається, що 01.11.2019 року старшим слідчим слідчого відділу Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, яке погоджене процесуальним керівником - прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 .

У зв`язку із неможливістю встановити місцезнаходження та вручити підозру відповідно до норм КПК України повідомлення про підозру 01.11.2019 року направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» із вкладеним описом заказним листом на адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , де може знаходитися ОСОБА_5 або члени його сім`ї.

При цьому, матеріали скарги містять копію фіскального чеку «Укрпошти» про скерування повідомлення про підозру, де відображений отримувач « ОСОБА_5 », а дата видачі даного чеку зазначена 01.11.2019 року, тобто збігається з днем складення підозри.

Щодо того, що про підозру було складено 01.11.2019 року, а вручене ОСОБА_5 шляхом направлення засобами поштового зв`язку, то означене не є порушення вимог КПК України в частині порядку повідомлення про підозру, оскільки закон не передбачає, що підозра має бути виручена виключно у день її складання і законодавець чітко відрізняє поняття «складення» і поняття «вручення» повідомлення про підозру.

Про особливий характер повідомлення про підозру свідчить момент виникнення юридичних наслідків для всіх учасників кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Отже, передбачені кримінальним процесуальним законом наслідки тягнуть не факт складання повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення як процесуального документа, а лише факт вчинення дій щодо вручення такого документа певній особі у передбачений законом строк та спосіб, оскільки саме з моменту вручення повідомлення виникають юридичні наслідки для всіх учасників кримінального провадження.

Крім того, згідно з п.п. 10 п. 2.1. Положення про порядок ведення Єдиного державного реєстру розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016р. № 139, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.05.2016 р. за № 680/28810, до Реєстру вносяться відомості про час та дату повідомлення про підозру, відомості про особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 4 п. 3.1. Положення внесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням таких строків: дату складання повідомлення про підозру, дату і час вручення повідомлення про підозру, зміну раніше повідомленої підозри - невідкладно.

Тобто процесуальним законом передбачений як порядок складення повідомлення про підозру, так і порядок її вручення, а затвердженим на його виконання підзаконним актом генерального прокурора передбачено унесення до ЄРДР двох подій - дати складання повідомлення про підозру і дату і час вручення повідомлення про підозру. Таким чином, скаржником невірно тлумачиться норми закону щодо порядку повідомлення особи про підозру.

Крім цього, як видно з матеріалів скарги, з моменту складення повідомлення про підозру 01.11.2019 року органом досудового розслідування вживалися заходи щодо його вручення у порядку і у спосіб передбачений вимогами ст. 135 КПК України, зокрема шляхом направлення повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку «Укрпошта» за відомим місцем проживання. Таким чином, причини невручення повідомлення про підозру у день його складання цілком обґрунтовані і підтверджені матеріалами судового провадження.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, а також визначено вимоги, яким це повідомлення має відповідати.

Загальні вимоги щодо змісту повідомлення про підозру визначені ст. 277 КПК України.

Так, у відповідності до приписів вказаної статті повідомлення про підозру має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З урахуванням наведеного, логічним є висновок, що чинний КПК України насамперед вирізняє повідомлення про підозру як окремий письмовий процесуальний документ. При цьому, положеннями ст.278 КПК України окремо регулюється процедура вручення особі повідомлення про підозру.
При цьому, повідомлення про підозру це процесуальне рішення слідчого або прокурора, яке ґрунтується на наявності у органу досудового розслідування достатніх доказів щодо вчинення особою кримінального правопорушення, поєднаному із внутрішнім переконанням слідчого та/або прокурора в контексті їх процесуальної незалежності та наявності у них повноважень на прийняття відповідного процесуального рішення.
На переконання слідчого судді, вказаних вимог слідчий дотримався.

Як видно з матеріалів провадження, повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та жодних сумнівів щодо його незаконності або порушення порядку вручення не викликає.

Зокрема, повідомлення містить прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості ОСОБА_5 ; найменування (номер) кримінального провадження; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 ; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Повідомленні про підозру підписане слідчим і містить підпис прокурора про погодження підозри. У повідомленні вказано особу, яка її вручила.

Оскільки слідчим дотримано вимог ч. 1 ст. 278, ч. 3 ст.111, ч. 2 ст. 135 КПК України, є підстави зробити висновок, що відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати обєктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.
Слідчий суддя вважає достатніми на цьому етапі провадження зібрані органами досудового розслідування докази для висновку про причетність ОСОБА_5 до вчиненого злочину, а інші докази, на необхідність дослідження яких вказує захисник, підлягають дослідженню та оцінці на стадії судового провадження.

Перевірка достатності доказів на підтвердження вчинення чи не вчинення кримінального правопорушення, а також належності, допустимості, достовірності кожного доказу, є задачею наступних стадій кримінального процесу, а тому не є предметом розгляду скарги про скасування повідомлення про підозру.

Зокрема, у частині ч.4 ст.87 КПК вказано, що докази повинні визнаватися саме судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, а не слідчим суддею під час розгляду скарги у порядку ст. 303 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя при розгляді скарги не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати саме суд підчас розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, слідчий суддя не наділений компетенцією висловитися по суті пред`явленої підозри в частині достатності та повноти її обґрунтування, адже питання, щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, чи винна особа в його вчиненні, вирішуються виключно при ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження, а не слідчим суддею під час розгляду скарг у порядку ст. 303 КПК України.

Оцінюючи в сукупності обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що висунута ОСОБА_5 підозра є обґрунтованою.
Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.
При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.
Щодо необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

Зі змісту скарги вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 повідомляли про місце проживання ОСОБА_5 за кордоном. Аналогічні відомості містяться в міжвідомчій системі «Аркан».

Позиція сторони захисту зводиться до того, що на час вручення повідомлення про підозру точне місце знаходження ОСОБА_5 органам досудового розслідування відоме.

На час вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 були відсутні підстави для вручення йому виклику в порядку, передбаченому ч.7 ст.135 КПК України, оскільки за змістом вказаної норми (у взаємозв`язку із ч.2 ст.135 КПК України) у вказаному порядку здійснюється виклик особи, яка постійно проживає за кордоном, а не тимчасово відсутній за місцем свого проживання в Україні.

Такі обставини свідчать про необхідність вручення виклику особі саме в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 135 КПК України, оскільки в даному випадку повідомлялось лише про тимчасову відсутність.

З наданого до суду висновку службового розслідування від 25.03.2021 року вбачається, службове розслідування за результатами проведення щорічної інвентаризації кримінальних проваджень, кримінальних справ та речових доказів за 2020 рік, які обліковуються за підпорядкованими підрозділами слідства та дізнання ГУ НП в Київській області закінчено, а викладені відомості такими, що знайшли своє підтвердження в частині втрати кримінальних проваджень (в тому числі кримінального провадження №00001747 від 23.10.2019 року). Керівництву слідчого підрозділу Бориспільського РУП в Київській області, вжити вичерпних заходів до 23.04.2021 року щодо встановлення місцезнаходження втрачених кримінальних проваджень.

З листа заступника ГУ НП в Київській області - начальника слідчого управління ОСОБА_10 №9516/109/24/57 від 30.03.2021 року вбачається, що встановлено втрату окремих кримінальних проваджень, що відображено в актах щорічної чергової інвентаризації кримінальних проваджень за 2020 рік. Надано строк начальнику Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області до 24.04.2021 року відновити матеріали кримінальних проваджень, зазначених в актах щорічної чергової інвентаризації кримінальних проваджень за 2020 рік, як втрачених (відсутніх) про що письмово поінформувати СУ ГУ НП в Київській області.

Отже, органом досудового розслідування вживаються заходи для відновлення кримінального провадження №00001747 від 23.10.2019 року, тому дана обставина не є перешкодою для прийняття законного і обґрунтованого рішення у даному провадженні з урахуванням поданих до суду адвокатом ОСОБА_3 доказів.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №00001747 від 23.10.2019 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, є вмотивованим та за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК України, у зв`язку з чим, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.3, 42, 87, 111, 276, 277, 278, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України від 01.11.2019 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали суду складений 05.04.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1