ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/706/21

24 березня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, Луганської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, із базовою загальною середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата, майстра - номер обслуги реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді майстра номер обслуги реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 02 лютого 2021 року близько 08 год. 00 хв., самовільно залишив місце служби, де тимчасово дислокувався підрозділ реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , на базі табірного збору військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 та не виконуючи обов`язки військової служби проводить час на власний розсуд, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, дав суду показання, що дійсно 02.02.2021 року близько 08 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Крім того повідомив суду, що він сирота, з 6 років позбавлений батьківської опіки. Через такий тяжкий збіг особистих обставин, конфліктні відносини у військовій частині, був виснажений обов`язками військової служби та не зміг надалі виконувати їх та продовжувати військову службу.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 408 КК України правильна, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю служби характеризується посередньо, є сиротою та перебуває в умовах збігу тяжких особистих та життєвих обставин.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Тому, враховуючи вищевказане та обставини, що пом`якшують покарання і за міркуванням суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який перебуває в тяжких життєвих обставинах, суд приходить до висновку, що на підставі ст.69 КПК України, ОСОБА_4 може бути призначине покарання нижче від нижчої межі, встановленої санкції ч.3 ст.408 КК України.

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки у відповідності до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 373-375 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66-67, 75, 76, ч. 3 ст. 408 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_4 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1