Номер провадження: 11-кп/813/1197/21
Номер справи місцевого суду: 495/2693/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2021 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, Харківської області, громадянина України, з неповно-середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, до арешту працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого в останнє: 08.08.2013 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч.2, ст. 185 ч. 3 КК України до 2 років позбавлення волі,12.06.2015 року звільнився по відбуттю строку покарання, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахується з дня фактичного затримання, тобто з 19.02.2019 року.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 29 листопада 2018 року, приблизно в період часу з 11:00 по 11:30 годин з корисливих мотивів та прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа проник до квартири АДРЕСА_3 та здійснив крадіжку майна, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: ноутбука марки «Асер» чорного кольору SNID:6, вартістю 5074,75 гривень, сумки для ноутбука сірого кольору «Grand-X Grey», вартістю 200 гривень.

Такими чином, своїми умисними діями, котрі виразились у таємному викрадені чужого майна, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 5274, 75 грн., після чого з місця скоєння крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи та доведеність його вини, просив вирок суду 1-ої інстанції скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і призначити йому мінімальне покарання, яке передбачено санкцією ч. 3 статті 185 КК України.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом першої інстанції не враховані обставини, які пом`якшують покарання; відсутність претензій зі сторони потерпілого; його складні сімейні обставини, а саме хвора дружина, яка потребує лікування, наявність малолітніх дітей та бабусі на його утримані.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Захисник, потерпілий та законний представник потерпілого повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте в судове засідання вони не прибули, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталися.

Учасники судового засідання вважали за можливе розглядати справу за відсутності вказаних учасників кримінального провадження.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, апеляційний суд перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно призначеного ОСОБА_7 покарання апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання, а також зважаючи на принцип індивідуалізації покарання.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд 1-ої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно з положеннями ст. 67 КК України судом 1-ої інстанції не встановлено.

Доводи обвинуваченого про відсутність претензій зі сторони потерпілого та складні життєві обставини, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зазначене не має вирішального значення для суду при призначенні покарання із фактичним врахуванням судом інших обставин у їх сукупності.

З матеріалів провадження вбачається, що, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку, ступінь тяжкості і характер вчиненого кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілого та його законного представника, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини та наявність незнятої і непогашеної судимості за вчинення злочинів проти власності. Також судом було враховане щире каяття.

Доводи, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції в повній мірі.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, у тому числі пом`якшуючі покарання обставини, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає висновок суду про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України обґрунтованим, а призначене покарання справедливим, таким, що узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни оскарженого вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4