Справа №639/8509/20
Провадження №1-кп/639/208/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/8509/20 (в ЄРДР №0001705 від 17.11.2020 року) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, неодруженого, маючого на утриманні 2-х малолітніх дітей, офіційно не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого: 28 березня 2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 08 грудня 2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. 17 листопада 2020 року, приблизно о 02 годині знаходився поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , де помітив припаркований біля паркану транспортний засіб мікроавтобус «Fiat IVECO», д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Саме в той час у ОСОБА_3 виник злочинний намір щодо незаконно заволодіння вказаним транспортним засобом, належного раніше йому невідомому ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , спочатку підійшов до місця паркування автомобіля, а потім, проявляючи корисливі мотиви, з метою незаконного збагачення, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає і не зможе завадити доведенню злочинного задуму до кінця, відчинив необачно залишеними незачиненими передні двері з боку пасажира вказаного автомобіля. Надалі він, діючи зі злочинним умислом, спрямованим на протиправне вилучення транспортного засобу, поза волею власника вказаного автомобіля, потрапив в салон, на водійське місце.

Після цього ОСОБА_3 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи в якості знаряддя злочину виявлений в салоні автомобіля замковий ключ, спробував з його застосуванням здійснити у декілька прийомів запуску двигуна та, встановити контроль над транспортним засобом, але виконати зазначені дії в нього не вийшло внаслідок недостатньої обізнаності щодо можливості у такий спосіб привести в дію двигун конкретно зазначеного транспортного засобу. При цьому ОСОБА_3 , керуючи несправним автомобілем, здійснив на ньому переривчато рух по проїжджій частині автодороги з тим, щоб в подальшому розпорядитися ним на власний розсуд.

Однак, ОСОБА_3 , вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця задуманого ним протиправного діяння, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, не зміг закінчити злочин з причин, що не залежали від його волі, так як його протиправні дії були припинені власником автомобіля, ОСОБА_6 , який наздогнав транспортний засіб під час останньої зупинки на відстані приблизно 10 м. від місця паркування та змусив ОСОБА_3 вийти із-за керма автомобіля.

У підсумку ОСОБА_3 у зазначений вище період часу вчинив закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом - мікроавтобусом «Fiat IVECO», д.н.з. « НОМЕР_1 », належного ОСОБА_6 , тобто він скоїв невдалу спробу посягання на об`єкт, на який був спрямований його умисел, і при цьому його діяння не завдало матеріальної шкоди володільцю вказаного автомобіля, вартість якого становила 67 628 гривень

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_3 , передбачена ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що скоїв його при вищезазначених обставинах, він не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а також висновки судової автотоварознавчої експертизи. При цьому ОСОБА_3 надав логічні та послідовні показання щодо обставин вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Свої дії ОСОБА_3 піддав критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив кримінальне провадження розглядати без його участі, в призначенні покарання покладався на розсуд суду, зазначивши про відсутність в нього претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.
Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію також висловив прокурор і захисник.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, а також, що він не оспорює фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_3 , а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних процесуальних витрат та речових доказів.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України як закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає однією сім`єю ОСОБА_7 , має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином, його стадію замах, кількість епізодів злочинної діяльності один, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, його конкретні обставини, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також судом враховується, що відповідний транспортний засіб не вибув з володіння власника, був йому повернутий, а отже фактична шкода у вигляді матеріальних збитків ОСОБА_6 спричинена не була, а також позиція потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

При цьому обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_3 не встановлено.
Тому,з урахуванням вищенаведеного, а також правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 16.08.2018р. по справі №183/163/14, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому на теперішній час можливе без реального відбування покарання, у зв`язку з чим його можливо звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, але з встановленням максимального строку випробування, передбаченого ч. 4 вказаної статті, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З огляду на викладене, на підставі ст. 77 КК України, до обвинуваченого також не застосовується такий вид додаткового покарання, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, як конфіскація майна.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль «Fiat Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 , 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 повернути (вважати повернутим) законному володільцю ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 23, 24)
Процесуальні витрати в сумі 1961,40 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна грн. 40 коп.) на залучення експертів (експертизи №10/1/1541СЕ-20 від 02.12.2020р. та №6/1/270СЕ-20 від 03.12.2020р.) стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. (т. 2 а.с. 48, 58)

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1