ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/334/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-cc/818/352/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
користувача майна - ОСОБА_6
представника користувача майна - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу користувача майна ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 29 січня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000028 від 07.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29 січня 2021 задоволено клопотання прокурора.
Накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час огляду місця події 06.01.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , а саме на:автомобіль марки «Mercedes-Benz W124», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузову НОМЕР_2 1993 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , виданого 27.06.2006 МРЕВ м. Харків ДАІ ГУ УМВС України на ім`я ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Визначено місце зберігання арештованого майна майданчик Київського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49.

ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що він є добросовісним набувачем арештованого майна. Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України автомобіль не визнаний та обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна слідчим суддею не встановлено.

Прокурор у кримінальному провадженні до початку судового розгляду подав заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі у зв`язку з підтриманням публічного обвинувачення в іншому суді. Просив відмовити у задоволені апеляційної скарги та повідомив, що станом на 26.03.2021 року у кримінальному провадженні триває проведення судової трасологічної експертизи.

Власник майна ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомила.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, власника майна, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.
Вислухавши доповідь судді, пояснення користувача майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що він не був присутнім при розгляді клопотання та копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 05.02.2021 року.

Колегія суддів доводи ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді визнає поважними та вважає за необхідне поновити йому цей строк.

З матеріалів провадження вбачається, що згідно витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню за №0000028 від 07.01.2021 проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно електронного рапорту працівників управління патрульної поліції в Харківській області інспектора ОСОБА_10 від 06.01.2021, який надано о 22-07 годині встановлено, що екіпажем 5001 у складі працівників Варіння та Капустня виявлено транспортний засіб «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням чоловіка, який представився як ОСОБА_6 , 1963 року народження, при перевірці документів було встановлено, що за даними номерними знаками зареєстрований інший автомобіль, в ході чого було проведено летальну перевірку транспортного засобу, під час якої виявлено сліди втручання в номери він коду авто, на місце події було викликано СОГ Київського ВП ГУНП в Харківській області.

З даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 06.01.2021 вбачається, що в ході огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Люсинська, 37, у ОСОБА_6 було виявлене та вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz W124», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузову НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , виданого 27.06.2006 МРЕВ м. Харків ДАІ ГУ УМВС України на ім`я ОСОБА_9

Приймаючи рішення про накладення арешту на зазначений в клопотанні автомобіль слідчий суддя мотивував таку необхідність саме тим, що існує сукупність розумних підозр вважати, що майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні. Тому вважав обґрунтованими доводи прокурора про необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки незастосування арешту вказаного майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, може привести до його зникнення, або настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на нормах чинного та міжнародного законодавства.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого транспортного засобу ознакам речових доказів, оскільки він може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту вказаного майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії", при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" , рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на фактичних відомостях кримінального провадження. Вилучений транспортний засіб необхідний для призначення та проведення судових експертиз та як повідомив прокурор у кримінальному провадженні станом на 26.03.2021 року у кримінальному провадженні триває проведення трасологічної експертизи.

Вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Колегія суддів роз`яснює сторонам ч.6 ст.28 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29 січня 2021року.

Апеляційну скаргу користувача майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу слідчого та прокурора на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді