Єдиний унікальний номер 205/925/18
У Х В А Л А

25 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ___

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002798 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст.311 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002798 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст.311 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 було заявлено клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що останній раніше неодноразово судимий, відносно нього Кіровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено вирок за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі з іспитовим строком в два роки. Крім того, до ОСОБА_2 раніше застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, тому існують достатні ризики, які слугують підставою для обрання йому саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки перебуваючи на свободі, ОСОБА_2 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думки обвинуваченого, приходить до наступного висновку.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Застосування тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії від 06 квітня 2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Так, згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду від 26 січня 1993 року «В. проти Швейцарії» …небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

Також, суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі Тодоров проти України, відповідно до якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачувань не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою; Єлоєв проти України від 06.11.2008, відповідно до якого навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину, тяжкість обвинувачення не можуть бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Так, в судовому засіданні встановлено, що стороною обвинувачення не наведено жодних вагомих ризиків, які дають підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором в обґрунтування свого клопотання не надано жодних підтверджуючих документів, про те, що обвинуваченим ОСОБА_2 порушувалися умови відбування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також те, що останній не з`являвся у судові засідання без поважних причин.

Крім того, прокурором не надано жодних належних доказів на підтвердження можливості вчиняти обвинуваченим ОСОБА_2 інших кримінальних правопорушень та переховуватися від суду, впливати на свідків у будь-який спосіб.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону і приймаючи до уваги, що прокурором не надані докази на доведення обставин про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначених у клопотанні, суд не вбачає правових підстав для обрання запропонованого прокурором запобіжного заходу, а тому у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою відмовити.

Керуючись ст.ст.110, 177, 182, 183, 217, 315-317, 334, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст.311 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1