Справа № 362/1222/21
Провадження № 1-кп/362/457/21
У Х В А Л А

27 липня 2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна обвинуваченого, подане у кримінальному провадженні від 09 серпня 2020 року № 0001445 щодо
ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.
У судове засідання прибули:
прокурор ОСОБА_6 ;

обвинувачений ОСОБА_5 .

Суд установив:
Суть питання, що вирішується. Процедура
Представник цивільного позивача ОСОБА_3 , який є потерпілим у даному кримінальному провадженні, адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна обвинуваченого, у якому ставить питання про накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,60 кв.м., реєстраційний номер майна 35309196, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Клопотання обґрунтовано необхідністю забезпечення відшкодування завданих інкримінованим кримінальним правопорушенням збитків відповідно до заявленого ОСОБА_3 до ОСОБА_5 цивільного позову.

У судове засідання автор клопотання та ОСОБА_3 не прибули, що в силу частини 1 статті 172 КПК України не перешкоджає розгляду. До того ж адвокат ОСОБА_4 подав заяву про вирішення даного питання без його участі, в якій підтримав подане ним клопотання та просив останнє задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні підтримав зазначене клопотання.

Обвинувачений у судовому засіданні проти клопотання про арешт майна заперечував, просив відмовити в його задоволенні, пославшись на те, що наведене нерухоме майно не перебуває в його власності.

Встановлені судом фактичні обставини справи
У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Потерпілий у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 подав цивільний позов, у якому, з-поміж іншого, просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошові кошти в сумі 319845,19 гривень на відшкодування моральної шкоди, 21000 гривень на відшкодування витрат на проведення психологічної експертизи, відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги, всього на суму 340845,49 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_5 надав до суду копію договору від 22 червня 2017 року, відповідно до якого він продав ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 , площею 43,60 кв.м., реєстраційний номер майна 35309196.

Водночас відповідно до наданої представником потерпілого ОСОБА_4 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 липня 2021 року № 266959394 ОСОБА_5 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 35309196, - квартира площею 43,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове регулювання і мотиви, з яких виходить суд
Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) <…> (пункт 4 частини 2 статті 170 КПК України).

Частиною 6 цієї ж статті обумовлено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно обвинуваченого <…> за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні <…>.

При цьому відповідно до частини 8 статті 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову <…> повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові <…>.

Частинами 10, 11 зазначеної статті передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За правилом пунктів 1, 4, 5, 6 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен, серед іншого, враховувати, правову підставу для арешту майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для обвинуваченого.

Суд також виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, пункт 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Проаналізувавши аргументи клопотання про арешт майна обвинуваченого крізь призму вищенаведених норм процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність належного обґрунтування імовірності ускладнення виконання вироку суду у разі задоволення цивільного позову, а також неспівмірність ціни позову вартості відповідного нерухомого майна.

Отже, у задоволенні цього клопотання належить відмовити.

Керуючись статтями 172-173 КПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання пре ОСОБА_3 Главника Ві ОСОБА_4 укашенка Євгена Олександровича про арешт майна обвинуваченого у кримінальному провадженні від 09 серпня 2020 року № 0001445.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 span class=rvts22>О.В. Попович