Номер провадження: 11-сс/813/717/21
Номер справи місцевого суду:
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 19.04.2021, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0003910 від 21.11.2013

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0003910 від 21.11.2013 у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя зазначив, що слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження виключно на підставі висновків судових автотехнічних експертиз, які одностайно визначили, що ОСОБА_8 за встановлених слідством обставин не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля, а встановити після спливу 8 років будь-які додаткові вихідні дані, які б надавали можливість призначити четверту судову автотехнічну експертизу навряд чи є можливим; фактично ефективні слідчі дії у вказаному провадженні закінчились ще у 2014 році та слідчий зібрав всі можливі на його думку докази, які стали підставою для призначення експертних досліджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою слідчого судді, вважаючи її передчасною та постановленою без дослідження всіх обставин справи з огляду на наступне:

- слідчий суддя залишив поза увагою те, що слідчим не було виконано ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 23.09.2015, якою його було зобов`язано додатково допитати усіх свідків та учасників ДТП, провести слідчий експеримент з кожним із них окремо та дослідити доводи потерпілого щодо невідповідності фактичного місця наїзду на пішохода зазначеному на момент огляду місця ДТП; до теперішнього часу слідчим не було встановлено осіб, які сфотографували та виклали в інтернеті фото, зроблені на місці ДТП одразу після наїзду на пішохода ОСОБА_9 ; слідчий не врахував того факту, що водій ОСОБА_8 керував транспортним засобом без відповідної довіреності власника на керування автомобілем;

- не було враховано слідчим суддею також того, що досудовим розслідування не було з`ясовано, чи дійсно гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є свідками ДТП та знаходились на місці пригоди, чому не був проведений медичний огляд водія ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння; численні клопотання потерпілого щодо проведення слідчих та процесуальних дій були проігноровані органом досудового розслідування та зазначене кримінальне провадження неодноразово незаконно закривалось.

Посилаючись на наведені доводи, потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та призначити новий розгляд справи в суді 1-ої інстанції.
Учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, хоча були належним чином та своєчасно сповіщені про дату, час та місце апеляційного розгляду.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просив здійснювати апеляційний розгляд за його відсутності у зв`язку із пандемією, водночас від прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності у зв`язку із процесуальною зайнятістю, в якому він просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.
Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно із вимогами ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження, досліджених в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що слідчий зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався, здійснив всі дії, направлені на збір необхідних по справі доказів та здійснив їх належну всебічну, повну й неупереджену оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Так, на підставі аналізу змісту постанови ст. слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 від 30.03.2021 про закриття кримінального провадження (а.с. 8-10), а також матеріалів самого кримінального провадження загалом, апеляційний суд доходить висновку про те, що в ході проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження №0003910 від 21.11.2013 за фактом скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_9 слідчим був проведений комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, серед яких, зокрема:

- допит водія ОСОБА_8 , який пояснив, що 01.11.2012 о 07:35 год. він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі вул. Мельницька з боку вул. Василя Стуса в напрямку вул. Балківська, швидкість автомобіля становила 60 км/год, у зустрічній смузі транспортні засоби стояли в заторі; наближаючись до буд. АДРЕСА_1 він побачив, як раптово для нього на його смугу руху, із задньої частини автомобіля типу джип або мінівен, який стояв у лівому ряду зустрічної смуги, вибігла пішохід-дівчина, яка перетинала проїжджу частину у невстановленому для переходу місці, для запобігання наїзду на пішохода він застосував екстрене гальмування, проте уникнути наїзду не вдалось; після контактування із пішоходом автомобіль проїхав ще біля 10-15 метрів та зупинився;

- допит свідків-пасажирів автомобіля «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтвердили пояснення водія ОСОБА_17 та пояснили, що, дійсно, пішохід, перетинаючи проїжджу частину в невстановленому для переходу місці, вибігла на їх смугу руху із-за транспортного засобу, який стояв в лівому ряду зустрічної смуги руху (крим. пров. т. 1, а.п. 91-109);

- допит свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що безпосередньо перед пригодою керував транспортним засобом та рухався по лівій смузі вул. Мельницької у зустрічному автомобілю «ВАЗ 2103» напрямку, зупинився у заторі транспортних засобів у зв`язку із увімкненням в його напрямку червоного сигналу світлофору та побачив, як проїжджу частину, рухаючись з права на ліво по ходу його руху, між його автомобілем та стоячим перед ним автомобілем типу джип, перебігає дівчина років 25; вона вибігла на зустрічну смугу із задньої частини стоячого в заторі автомобіля типу джип, де на неї скоїв наїзд автомобіль марки «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку по лівому ряду своєї смуги руху (крим. пров. т. 1, а.п. 87-90);

- висновок судово-медичної експертизи №275-3914/2012 від 24.12.2013, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими нею в результаті ДТП травмами кінцівок у вигляді закритих переломів правої плечової кістки, правої стегнової кістки, кісток правої гомілки, перебіг травм ускладнився розвитком флегмони правого стегна; безпосередньою причиною смерті стала поліорганна недостатність (крим. пров. т. 1, а.п. 71-75);

- висновок автотехнічного та транспортно-трасологічного експертного дослідження №33-2012 від 07.11.2013 по дослідженню технічного стану автомобіля марки «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , та механізму контактування вказаного автомобіля із пішоходом, відповідно до якого встановлено, що на автомобілі маються пошкодження та сліди, розташовані на передній лівій блок-фарі, протитуманній фарі, передньому лівому крилі, вітровому склі та лівому дзеркалі заднього виду, є наслідком контактування автомобіля з об`єктом меншої міцності, яким може бути тіло людини, та утворені при первинному контактуванні автомобіля передньою лівою фарою, з подальшим закиданням на капот та вітрове скло, при цьому, рульове управління, гальмівна система та ходова частина автомобіля на момент настання розглянутої події перебували в працездатному стані та дозволяли водієві змінювати режим та напрямок руху в залежності від своїх намірів та ситуації, яка складається на дорозі, без ознак наявності несправностей, які ведуть або обумовлюють наступ раптових для водія відхилень автомобіля в сторону від займаної смуги, а так само забезпечували водія технічною можливістю гальмування з відомою йому ефективністю, без будь-яких несправностей, які раптово виявляються та впливають на стійкість транспортного засобу (крим. пров. т. 1, а. п. 66-68);

- висновок судової авто-технічної експертизи №7085 від 06.02.2014, проведеної Одеський науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого експерт дійшов висновку про те, що водію автомобіля «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , для забезпечення безпеки руху належало діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, згідно з якими у випадку виникнення небезпеки для руху водій повинен негайно вжити заходів по зниженню швидкості аж до зупинки транспортного засобу; водій у момент виникнення небезпеки для руху, належним чином виконуючи вимоги п. 12.3 ПДР України, не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода (крим. пров. т. 1, а.п. 146-147);

- висновок повторної автотехнічної експертизи №12498 від 28.12.2014, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого експерт дійшов аналогічного висновку про те, що водій ОСОБА_8 не мав технічної змоги своєчасним гальмуванням, тобто виконанням вимог п. 12.3 ПДР України, уникнути наїзду на пішохода, і в його діях невідповідностей вимог ПДР України, які з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку із пригодою, не вбачається (крим. пров. т. 1, а.п. 228-230);

- висновок третьої автотехнічної експертизи №1166/17-52 від 19.10.2017, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якої експерт використовував всі можливі цифрові значення темпу руху пішохода відповідності статі та віку загиблої ОСОБА_9 , починаючи з швидкого кроку до спокійного бігу, та дійшов висновку про те, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 за встановлених слідством обставин зближення транспортного засобу та пішохода не мав технічної можливості уникнути даного наїзду шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля; причиною даної ДТП стало порушенням вимог п.п. 4.7, 4.10, 4.14 а, б ПДР України пішоходом ОСОБА_9 , яка перетинала проїжджу частину у невстановленому місці, раптово почала рух, вийшовши на смуху руху автомобіля з-за стоячого транспортного засобу, не переконавшись у відсутності загрози чи небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, що і призвело до наслідків, які наступили (крим. пров. т. 1, а.п. 358-362).

Водночас, апеляційний суд погоджується та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що після спливу значного проміжку часу з моменту дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, майже 8 років, неможливо встановити будь-які додаткові чи інші вихідні дані, які б змогли стати підставою для призначення іншої, четвертої за рахунком, автотехнічної експертизи або надали б можливість встановити з абсолютною точністю як місце здійснення переходу проїзної частини вул. Мельницької пішоходом ОСОБА_9 , так і місце наїзду на зазначеного пішохода автомобілем «ВАЗ 2103», під керуванням водія ОСОБА_8 .

Посилання потерпілого ОСОБА_6 на невиконання слідчим вимог ухвали слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 23.09.2015 щодо додаткового допиту свідків та учасників ДТП та не проведення із ними слідчого експерименту колегія суддів оцінює критично та звертає увагу потерпілого на те, що слідчим були здійснені спроби додаткового допиту свідків та учасників ДТП, а також проведення із ними слідчих експериментів, проте особи відмовились від проведення повторного слідчого експерименту, оскільки із моменту дорожньо-транспортної пригоди минув значний час та вони детально всіх обставин не пам`ятають, просили керуватись раніше наданими ними поясненнями (крим. пров. т. 1, а.п. 201-217, 333).

Окрім того, співробітниками поліції також здійснювались заходи щодо встановлення інших очевидців ДТП, проте отримана ними інформація не складала інтересу для зазначеного провадження (крим. пров. т. 1, а.к. 304).

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи потерпілого про те, що слідчим не було встановлено осіб, які сфотографували та виклали в інтернеті фото, зроблені на місці ДТП та, як наслідок, не досліджено факту невідповідності фактичного місця наїзду на пішохода зазначеному на момент огляду місця ДТП, проте зазначає, що слідчим здійснювались заходи щодо витребування у головного редактора інтернет-сайту «dumskaya.net» необхідної інформації щодо оригіналів фото-знімків за фактом ДТП, що мала місце 01.11.2012 о 07:35 год. на вул. Мельницькій 33, а також контактних даних особи, яка була присутньою на місці події та проводила фото-фіксацію (крим. пров. т. 1, а.п. 324), проте відповіді отримано не було, а самостійний пошук співробітниками поліції зазначеної інформації та вказаних вище фото-знімків результатів не надав (крим. пров. т. 1, а.п. 306).

Що стосується тверджень потерпілого ОСОБА_6 про те, що водій ОСОБА_8 керував транспортним засобом без відповідної довіреності власника на керування автомобілем, апеляційний суд зауважує про те, що такі посилання не відповідають дійсності з огляду на таке.

Відповідно до долученої до матеріалів кримінального провадження копії довіреності від 23.02.2010, посвідченої приватним нотаріусом Овідіопольського райокругу Одеської області ОСОБА_18 , власник автомобіля «ВАЗ 2103», 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , шасі НОМЕР_3 , ОСОБА_19 надав ОСОБА_8 право експлуатувати зазначений транспортний засіб, довіреність видана строком на 3 роки та була дійсна до 23.02.2013 (крим. пров. т. 1, а.п. 85).

В свою чергу, в матеріалах кримінального провадження наявна копія свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (крим. пров. т. 1, а.п. 84), яка містить той же номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску, однак реєстрація здійснена 20.07.2012, що свідчить про те, що автомобіль, на який видана довіреність на ім`я ОСОБА_8 є одним і тим же автомобілем, який 20.07.2012 був перереєстрований та йому були присвоєні нові номерні державні знаки НОМЕР_1 , що свідчить про надання власником довіреності ОСОБА_17 на управління вищевказаним транспортним засобом «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім того, в даному випадку відсутність або наявність довіреності на керування транспортним засобом у водія ОСОБА_17 не має вирішальної ролі у питанні доведеності провини конкретної особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінюючи посилання потерпілого на непроведення медичного огляду водія ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння, колегія суддів наголошує на очевидній помилковості таких доводів, які спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, висновком №002587 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.11.2012 (крим. пров. т. 1, а.п. 24), відповідно до якого у гр. ОСОБА_8 під час проведення огляду 01.11.2012 о 10:05 год. ознак сп`яніння виявлено не було.

Твердження потерпілого щодо того, що досудовим розслідуванням не було з`ясовано, чи дійсно гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є свідками ДТП та знаходились на місці пригоди є неспроможними з огляду на таке.

Так, 24.09.2020 потерпілим ОСОБА_6 слідчому було подано клопотання щодо з`ясування того, чи свідок ОСОБА_10 був на місці ДТП та чи дійсно він керував автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_4 , а також чи мав він від власника відповідну довіреність на керування автомобілем (крим. пров. т. 2, а.п. 11), в якому постановою слідчого від 28.09.2020 було повністю відмовлено у зв`язку із тим, що гр. ОСОБА_10 вже було допитано в якості свідка, в тому числі із вказаних у клопотанні потерпілого обставин (крим. пров. т. 2, а.п. 12).

При цьому, ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 10.11.2020 було відмовлено в задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_6 вищевказану постанову слідчого від 28.09.2020 про відмову в задоволенні клопотання про встановлення обставин щодо свідка ОСОБА_10 (крим. пров. т. 2, а.п. 31).

Що стосується доводів потерпілого щодо не з`ясування слідчим факту знаходження ОСОБА_11 на місці пригоди та того, чи є він свідком ДТП, апеляційний суд звертає увагу на те, що обставини щодо знаходження свідка ОСОБА_11 на місці ДТП до теперішнього часу не ставились потерпілим ОСОБА_6 під сумнів та жодних клопотань з приводу цього останній до слідчого не подавав.

Водночас, заслуговують на увагу твердження потерпілого про те, що зазначене кримінальне провадження неодноразово закривалось, проте постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0003910 скасовувались та досудове розслідування відновлювалось, додатково проводились слідчі та процесуальні дії для встановлення обставин кримінального провадження (крим. пров. т. 1, а.п. 131-132, 156-157, 244-245, 377-378, т. 2, а.п. 2-3).

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді та наголошує на тому, що слідчим був проведений вичерпний в даних умовах, враховуючи значний сплив часу з моменту ДТП, обсяг слідчих та процесуальних дій, відповідно до вимог ст. 94 КПК України здійснено оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та зроблено обґрунтований висновок про відсутність у водія ОСОБА_8 технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 , на підставі чого за результатами проведеного досудового розслідування слідчим була винесена вищезазначена постанова про закриття кримінального провадження від 30.03.2021 у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Таким чином, оскаржуване рішення слідчого судді про відмову в задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття зазначеного кримінального провадження №0003910 від 21.11.2013 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є законним, обґрунтованим та таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 303, 304, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 19.04.2021, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову ст. слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0003910 від 21.11.2013 у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4