Вирок

Іменем України

30.07.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001361 від 12.11.2020 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, українця, із середньою освітою, не судимого. військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Сторона обвинувачення, - прокурори Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в с т а н о в и в:
Згідно оголошеного прокурором публічним обвинувачем в судовому засіданні обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0001361 від 12.11.2020 року, солдат ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків 17.08.2020 о 08:00 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, який встановлений для військовослужбовців Збройних Сил України Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію на території України та діє по даний час, в розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 не прибув та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до моменту добровільної явки 25.01.2021 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що за адресою: м. Львів, вул. Кривоноса, 6.
Дані дії обвинуваченого органами досудового розслідування та прокурором кваліфіковані як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України з чим суд погоджується.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, надавши пояснення які у повній мірі узгоджуються з фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Крім цього пояснив, що під час його відпустки прихворіла мама яка є інвалідом і за нею потрібний був догляд . Коли йому стало відомо, що його розшукують, добровільно з`явився у військову частину та у територіальне управління ДБР у АДРЕСА_2 .

Відтак, фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті, крім повного визнання обвинуваченим, перевірені судом безпосередньо в результаті допиту обвинуваченого в судовому засіданні, тобто перевірені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні з показами обвинуваченого погодився та запропонував суду провести судове слідство з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого обвинувачений не заперечував.

Суд, заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого, який визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутність заперечень щодо допустимості та належності зібраних доказів, вважає за доцільне не досліджувати фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті та які визнаються сторонами, а судове слідство обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням процесуальних документів і документів, що характеризують особу останнього.

Таким чином, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та досліджених процесуальних матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що прокурором доведено той факт, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України, самовільно залишив місце служби - територію військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та без поважних причин, перебував поза її межами з 17 серпня 2020 року, приблизно з 08 год. 00 хв. по 25 січня 2021 року.
Призначаючи підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по

місцю теперішнього проживання та по місцю колишнього проходження військової служби в цілому характеризується позитивно, а також його негативне ставлення до вчиненого.

Суд також приймає до уваги, що ОСОБА_3 був призваний по мобілізації та проходив військову службу в зоні АТО, що підтверджується документами наданими прокурором. У підсудного хоч і відсутнє відповідне посвідчення, проте суд визнає факт його участі в захисті територіальної цілісності України від збройного втручання Російської Федерації на підставі встановлених в суді фактів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину; вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин - хвороба матері яка потребувала стороннього нагляду, усунення заподіяної шкоди, шляхом добровільного повернення до військових органів.

Обставин, щоб обтяжували відповідальність обвинуваченого, прокурором не наведено, не встановлено таких і судом.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи підсудного, суд приходить до висновку, що покарання йому слід призначити в межах санкції статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі.

За наведених вище пом`якшуючих обставин, суд також приходить до переконання про можливість виправлення підсудного без відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, вважає за доцільне, на підставі ст.. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 76 КК України, статтями 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 ( трьох ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст..75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ст..76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду
протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.
У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 30 серпня 2021 року.
Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_6