Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/2670/2021 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 367/2562/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 5 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 31 липня 2001 року Ленінградським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 28 квітня 2006 року Новоград-Волинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 20 травня 2010 року Новоград-Волинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 14 березня 2012 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини належного йому майна;
- 22 квітня 2013 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 на 10 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини належного йому майна. Звільнений з місць позбавлення волі 28 квітня 2017 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області та ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 07 червня 2021 року включно.
Цією ж ухвалою, відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом першої інстанції взято до уваги конкретні обставини провадження, а також відсутність переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна, а відтак, є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, незаконно впливати на представника потерпілого та свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, та вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та несправедливим, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі з доповненнями просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло цілодобово з покладенням необхідних додаткових процесуальних обов`язків або, як альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181600 гривень.
Обвинувачений вважає, що прокурор як при застосуванні, так і при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не навів належних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і єдиними його аргументами були лише наявність попередніх судимостей та тяжкість злочину, який йому інкримінується, в той час як ОСОБА_6 має досить міцні соціальні зв`язки, а саме: сім`ю, у складі якої є двоє малолітніх дітей; опікується матір`ю, яка є пенсіонером та особою похилого віку і також страждає на хронічні захворювання. Зазначає, що в разі застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, має можливість проживати за адресою: АДРЕСА_2 , та одночасно працювати, в т.ч. у ФОП ОСОБА_9 та в громадській організації «МОЯ НАДІЯ», не залишаючи місце проживання, тим самим підтримувати матеріально своїх дітей та матір.
Вважає, що застава в 300 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що складає 528600 гривень, яка була визначена судом першої інстанції, є занадто непомірною для нього, в той час як заставу в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181600 гривень, має можливість внести ФОП ОСОБА_10 , зазначаючи, що саме ця сума буде достатньою гарантією виконання покладених на нього обов`язків.
Звертає увагу і тому, що він вже тривалий час перебуває під вартою, однак його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину судовим рішенням не встановлена.
Також, в апеляційній скарзі обвинуваченим порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, з огляду на те, що на момент написання апеляційної скарги - 20 квітня 2021 року повний текст оскаржуваного рішення ним отриманий не був, що позбавило його можливості ознайомитись з доводами та мотивуванням прийнятого щодо нього рішення.
Вислухавши пояснення обвинуваченого та в його інтересах захисника, які в повному обсязі підтримали апеляційну скаргу про скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року та зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ч. 2 п. 1-1 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
За приписами частини третьої цієї статті, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, резолютивна частина ухвали Ірпінського міського суду Київської області стосовно ОСОБА_6 постановлена 09 квітня 2021 року, із зазначенням оголошення її повного тексту - 14 квітня 2021 року (а.с. 154).
Разом з тим, як вбачається з довідки від 14 квітня 2021 року оголошення повного тексту ухвали не відбулось у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_11 у відпустці (а.с. 156).
Повний текст ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року оголошений 19 квітня 2021 року, про що свідчить довідка, наявна в матеріалах справи (а.с. 157).
Разом з тим, досліджувані матеріали справи не містять розписки обвинуваченого ОСОБА_6 про фактичне отримання останнім копії оскаржуваного рішення від 09 квітня 2021 року.
А тому, з урахуванням, що обвинуваченим ОСОБА_6 апеляційна скарга була подана на наступний день після оголошення повного тексту судового рішення (20 квітня 2021 року), з метою забезпечення права обвинуваченого на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає за можливе поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 07 червня 2021 року включно.
Під час постановлення даного судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.
З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
З матеріалів провадження вбачається, що питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
При вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції були враховані конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, який, відповідно до приписів ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна. Як вбачається з обвинувального акта, інкримінований ОСОБА_6 злочин був вчинений останнім за попередньою змовою групою осіб, які не встановлені під час досудового розслідування, а відтак, є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене у разі доведеності його вини, незаконно впливати на потерпілих і свідків, які ще не допитувались в судовому засіданні та вчиняти інше кримінальне правопорушення.
З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи, що судом були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в судовому рішенні наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються висновками, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду, і не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами кримінального провадження, а тому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .
З приводу посилань обвинуваченого на тривалий час його перебування під вартою та недотримання розумних строків судового розгляду, на переконання колегії суддів, - не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 , оскільки ця обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, не враховується при обранні та продовженні запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 з приводу того, що підстави як взяття його під варту, так і в подальшому при продовження строку дії такого запобіжного заходу є абстрактні та шаблонні - не підтверджені доказами, а стосовно відсутності ризиків щодо неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то і вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахувавши при цьому дані про особу обвинуваченого в їх сукупності та дослідивши належним чином всі матеріали провадження.
Щодо посилань обвинуваченого на відсутність обґрунтованої підозри про вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, то колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального злочину, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі в частині недоведеності його вини - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.
Наявність постійного місця мешкання, яке зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого та того, що останній має на утриманні матір пенсійного віку, сім`ю, неповнолітніх дітей, можливість одночасного працевлаштування у ФОП ОСОБА_9 та в громадській організації «МОЯ НАДІЯ», при цьому не залишаючи місця проживання - не можуть слугувати дійсними гарантіями відсутності у ОСОБА_6 наміру переховування від суду та не виключають можливості продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинуваченим не надано доказів щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт, оскільки доводи про виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків не підтверджені, а усні обіцянки обвинуваченого з`являтися до суду і не вчиняти інших злочинів, як зазначено в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів, не можуть в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , і не спростовують наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.
Щодо апеляційних вимог обвинуваченого про зменшення розміру застави, то апеляційний суд зазначає, що в даному апеляційному провадженні оскаржується саме ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 лише продовжено строк тримання під вартою, без вирішення питання про визначення розміру застави.
Визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб було предметом судового розгляду слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області 19 листопада 2018 року на стадії досудового розслідування при розгляді клопотання слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 . Строк дії ухвали слідчого судді від 19 листопада 2018 року закінчився 15 січня 2019 року, а відтак питання про зменшення розміру застави не може бути предметом розгляду в межах даного апеляційного провадження.
Отже, будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою колегія суддів не встановила.
За таких обставин, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційнійскарзі з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2021 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 07 червня 2021 року включно - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4