ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/413/21 Справа № 704/22/20 Категорія: ст.ст.183, 199 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000276 від 14.09.2019 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.4 ст.152, ч.2 ст.125 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, який відраховувати з дня оголошення даної ухвали та по 03.07.2021,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000276 від 14.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.4 ст.152, ч.2 ст.125 КК України.

У судовому засіданні 05 травня 2021 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, який відраховувати з дня оголошення даної ухвали. Дія ухвали про продовження строку запобіжного заходу закінчується 03.07.2021.

Ухвала суду обґрунтована тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину. Кримінальне провадження в якому

останньому пред`явлено обвинувачення, перебуває на стадії судового розгляду. Станом на 05.05.2021 у судовому засіданні досліджені докази зі сторони обвинувачення, допитано обвинуваченого. Проте, у судовому засіданні ще не вирішено питання про дослідження доказів сторони захисту про намір подання яких сторона захисту заявляла під час судового засідання. Крім того, судом враховано заявлене обвинуваченим клопотання про доцільність повернення до підготовчого судового засідання, оскільки є підстави для проведення судового розгляду спочатку, що фактично є підставою для нового проведення процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни суддів. Вказані обставини позбавляють суд можливості завершити судовий розгляд справи по суті в строк, на який відносно обвинуваченого вже був продовжений запобіжний захід, а саме до 09.05.2021. При цьому, судом також враховано ст.177 КПК України та практику Європейського суду з прав людини.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити, змінивши відносно ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у певний період доби.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а висновки суду, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі посилається на те, що на обґрунтування наявності ризиків, зазначених у клопотанні, прокурор будь-яких переконливих доказів про їх існування не надав, та не довів, що інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Зазначає, що головуючий суддя не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що доказів того, що ОСОБА_8 спробував впливати на потерпілих чи свідків, як особисто, так і через інших осіб, ухилятися від слідства чи суду або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, не надано. Крім того, останній є невинуватою особою, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ч.3 ст.407 КПК України постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою ОСОБА_8 закінчується 09.05.2021, ризик, який був встановлений при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжує на даний час існувати, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, тому суд вважав за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_8 , під вартою на шістдесят днів, що фактично виключає можливість задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 стосовно зміни запобіжного заходу.

При цьому судом враховано ступінь тяжкості злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , в зв`язку з чим прийшов до висновку, що передбачений ч.1 ст.177 КПК України ризик, який був врахований судом при обранні запобіжного заходу продовжує існувати. Одночасно судом враховано вимоги статей 177, 178 КПК України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.4 ст.152, ч.2 ст.125 КК України, які відносяться, зокрема, до тяжких та особливо тяжких злочинів, так, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. При цьому, ОСОБА_8 перебуваючи на свободі, може перешкоджати встановленню істини у справі та переховуватися від суду з метою уникнення правосуддя.

Таким чином, про наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України та відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу свідчить тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим у вчиненні злочинів в яких він обвинувачується та те, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризик, передбачений ст.177 КПК України, встановлений судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою.

Колегія суддів з врахуванням фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , вважає неприйнятними доводи апелянта про те, що обрання відносно ОСОБА_8 найбільш тяжкого запобіжного заходу не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 також посилається на невинуватість свого підзахисного.

В свою чергу колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неспроможними, оскільки винуватість особи у вчиненні кримінальних правопорушень встановлює суд на підставі оцінки доказів в ході розгляду справи по суті пред`явленого обвинувачення.

Не підлягають до задоволення доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 про те, що ризик, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від явки до суду, на його думку, є абсурдним, оскільки ОСОБА_8 є мешканцем іншого міста і не має постійного місця проживанні в м.Умані, і можлива суворість покарання у

виді позбавлення волі, в разі доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, може бути розцінена обвинуваченим більш небезпечним ніж переховування та втеча.

Крім того, суддя місцевого суду вірно врахував, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, і правильно прийшов до висновку, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є виправданим за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дотримався вимог ст.176 КПК України, та належним чином вмотивував своє рішення з даного приводу, та врахував конкретні обставини справи, характер і обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому діянь, які сформульовані у обвинуваченні.

Твердження апелянта про те, що за місцем свого проживання та роботи ОСОБА_8 характеризується позитивно, раніше не судимий, має постійне місце проживання, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказані обставини не зменшують суспільної небезпеки, вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, не виключають наявність в кримінальному провадженні ризиків, і не дають підстави для обрання відносно ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2021 року, якою щодо ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, який відраховувати з дня оголошення даної ухвали та по 03.07.2021, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді