17.08.2021
Справа № 359/7621/21
Провадження № 1-кп/359/596/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000545, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2021, яке надійшло до суду з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ужгород Закарпатської області, ромської національності, громадянки України, не заміжньої, маючої на утримані 3 малолітніх дітей, із повною середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої в силу ст. 89 КК України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи матір`ю чотирьох малолітніх дітей, згідно вимог Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 21 лютого 1990 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 180 Сімейного Кодексу України, зобов`язана виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, поважати гідність, готувати їх до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, нести відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Однак, ігноруючи вказані вимоги, розуміючи суспільно небезпечність таких дій, ОСОБА_4 злісно не виконує обов`язки щодо догляду за своїми малолітніми дітьми, в результаті чого її притягнуто 19.04.2021 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.184 КУпАП.
В подальшому, ОСОБА_4 маючи можливість виправити ситуацію, не зробила належних висновків та свідомо злісно продовжила нехтувати своїми батьківськими обов`язками щодо піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний розвиток та розуміючи суть покладених на неї вимог щодо забезпечення виховання дітей, а саме: не створила належні та безпечні умови для їх проживання; не забезпечила їх матеріально; фактично не піклувалася про їх фізичний стан, здоров`я та здобуття освіти, що призвело до настання тяжких наслідків та летального випадку.
Так, з 13.06.2021 року по 15.06.2021 року, точного часу встановити не представилося можливим, ОСОБА_4 та її малолітні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживали на території недіючої бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Водночас, ОСОБА_4 не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дії, хоча повинна була і могла їх передбачити, не забезпечила належний догляд за своїми малолітніми дітьми, та в період часу з 11 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв., 15.06.2021 року, залишила їх, в тому числі сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без будь-якого нагляду зі сторони батьків та дорослих, на території колишньої бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Внаслідок злісного ігнорування ОСОБА_4 батьківських обов`язків, які проявились у безконтрольності за проведенням дозвілля дітей, небезпечності їхнього місця перебування, що характеризується наявністю на вказаній території бази відпочинку джерела небезпеки (з вільним доступом вуличний туалет із відкритою вигрібною ямою), яке могло заподіяти смерть та тяжкі наслідки, про які вона завідомо знала, повинна і могла врахувати при залишені дітей без нагляду. Будучи без нагляду зі сторони мами, малолітній ОСОБА_9 направився до вуличного туалету, де через свій малолітній вік впав до вигрібної ями, внаслідок чого опинився в безпорадному стані та почав тонути. В цей час малолітня старша сестра ОСОБА_10 , розуміючи відсутність поруч мами та інших дорослих, намагаючись надати допомогу та врятувати брата, впала у вигрібну яму, де не отримавши своєчасну та належну допомогу потонула.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №256 від 14.07.2021, смерть малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала внаслідок механічної асфіксії через закриття дихальних шляхів інороднім тілом, що підтверджується різким вздуттям легень, наявністю відбитків ребер на поверхні легень, наявністю рідини із каловим запахом в шлунку, рідким станом крові, венозним повнокров`ям внутрішніх органів, наявністю крововиливів під легеневою плеврою і в білкову оболонку очей та даними гістологічного дослідження.
Згідно висновку судово-медичного експерта №130-д від 10.08.2021, у малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено тілесні ушкодження у вигляді механічної асфікції із закриттям дихальних шляхів інородніми тілами (каловими масами), що підтверджується гострою дихальною та серцевою недостатністю з подальшим розвитком ускладнення двобічною пневмонією, м`язовою атонією наявністю екхімозів під конюктивою очей, наявністю калових мас в шлунку, які на момент виникнення мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Внаслідок злісного невиконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків по догляду за дітьми, а саме бездіяльності, в тому числі залишення їх без будь-якого нагляду, легковажності та байдужості до їх долі, настали тяжкі наслідки у вигляді смерті малолітньої дочки ОСОБА_6 та отримання малолітнім сином ОСОБА_6 , на момент виникнення тілесних ушкоджень, що мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, і які перебувають у прямому причинному зв`язку з її діями.
Необережне ставлення до наслідків ОСОБА_4 полягає у тому, що вона залишаючи дітей без нагляду на тривалий час, усвідомлюючи всі можливі ризики для життя та здоров`я, повинна була передбачити їх небезпеку.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у злісному невиконанні батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.

У ході досудового розслідування кримінального провадження №0000545, 15.06.2021 прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрювана ОСОБА_4 , у присутності захисника, уклали угоду про визнання винуватості та узгодили покарання за ст. 166 КК України із застосуванням ст. 65 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком та покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 розуміє, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості вона буде обмежена у праві оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України та немає прав, передбачених абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

ОСОБА_4 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право протягом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачена розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила те, що вона визнає винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України. Вона добровільно уклала угоду про визнання винуватості від 13.08.2021. Насильство, примус або погрози до неї не застосовувалися.

Прокурор у судовому засіданні дану угоду про визнання винуватості підтримала. Також зазначила, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та вважав за можливе її затвердити.

Захисник підтвердив те, що він ознайомився із матеріалами кримінального провадження. обвинувальним актом та укладеною між прокурором та підозрюваною угодою про визнання винуватості. Підтвердив, що укладення угоди було добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Вважає за доцільне затвердити дану угоду про визнання винуватості.

Суд в даному випадку не перевіряє фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, так як і не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Обвинувачена ОСОБА_4 виконала взяті на себе обов`язки. Зокрема, беззастережно визнати винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі підозри під час досудового розслідування та у обсязі обвинувачення у судовому провадженні; сприяти розслідуванню обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, виявленні та припиненні інших відомих їй подібних кримінальних правопорушень.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно. Вид та розмір покарання відповідає межам санкцій, передбачених ст. 166 КК України із урахуванням підтверджуючих доказів із застосуванням ст. 65 КК України. Суд враховуює, що ОСОБА_4 щиро кається, у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування злочину, та враховуючи те, що злочин вчинений останньою внаслідок тяжких особистих сімейних обставин, а також ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування активно сприяла у розкритті злочину.

З огляду на ці обставини суд вважає допустимим затвердити угоду про визнання винуватості від 13.08.2021 та призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ст. 166 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Враховуючи ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, враховуючи кількість малолітніх дітей, які перебувають на її утриманні та яким необхідно приділяти постійну увагу та покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Речові докази відсутні. Судові витрати відсутні.

Керуючись: ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 374, ст. 375, п. 2 ч. 1 ст. 468, ст.ст. 472-474 КПК України, ст.ст. 65-67, 166 КК України, суд

у х в а л и в:
Угоду про визнання винуватості, укладену 13.08.2021 між прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 у присутності захисника, в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від основного покарання у виді позбавлення волі та призначити їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1