УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000088 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мигія Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
(в режимі відеоконференції з приміщення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області)
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_5

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2019 року, склавши покарання за цим вироком з розрахунку 8 годин громадських робіт відповідає одному дню позбавлення волі та остаточно призначено до відбуття ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 20 (двадцять) днів.

Ухвалено строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання після звернення вироку до виконання.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Апелянт не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним, та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку апелянта вина обвинуваченого ОСОБА_6 , під час судового розгляду, не була доведена поза розумним сумнівом у інкримінованому останньому кримінальному правопорушенні на підставі належних та допустимих доказів, та у взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є зацікавленими особами та не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 .

На переконання апелянта, висновок експерта №17 від 24 січня 2020 року, щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 , являється недопустимим доказом, оскільки експерт надав не конкретні відповіді на поставлені питання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що 10 січня 2020 року близько 23:30 год. ОСОБА_6 прийшов до свого знайомого ОСОБА_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . та на ґрунті особистих неприязних відносин між ними виник конфлікт. Виходячи з приміщення де відбувся конфлікт, ОСОБА_6 непомітно для ОСОБА_11 взяв у руку з підвіконня лезо від канцелярського ножа. Перебуваючи у дворі домоволодіння, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 продовжили сварку на ґрунті особистих образ, в ході якої ОСОБА_6 наніс правою рукою удар в обличчя ОСОБА_11 , тримаючи в руці вказане лезо, в результаті чого у ОСОБА_11 на лівій виличній частині обличчя виникла різана рана. Після цього ОСОБА_6 вийшов із подвір`я даного домоволодіння, але через кілька хвилин повернувся. У дворі ОСОБА_6 взяв до рук дерев`яну палицю та наніс ОСОБА_11 два удари палицею - один по голові, а інший по спині. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої виличної ділянки обличчя, забійної рани лівої тім`яної ділянки голови та синця спини, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній сказі, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в спричиненні потерпілому ОСОБА_11 умисних легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, суду показав, що в той день ввечері він перебував у себе вдома по АДРЕСА_1 , разом із своєю матір`ю ОСОБА_10 дивився телевізор після чого ліг спати.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, підтверджується показами потерпілого, свідків та письмовими доказами.

Як слідує із показань потерпілого ОСОБА_11 , 10 січня 2020 року пізно ввечері до нього додому прийшов його знайомий ОСОБА_6 . Між ними відбувся конфлікт з приводу того, що ОСОБА_6 прийшов в нетверезому стані до літньої кухні, де проживала мати потерпілого, та вимагав щоб вона його нагодувала. При цьому, раніше ОСОБА_6 взяв у ОСОБА_8 , його матері, кашку горіха для подальшого продажу, але гроші довго не повертав. З вказаних причин потерпілий почав виганяти ОСОБА_6 з приміщення літньої кухні виштовхуючи його руками. В цей час ОСОБА_6 схопив з підвіконня лезо ножа, яке там лежало, та вже у дворі наніс йому удар цим лезом в ліву частину обличчя. Потім ОСОБА_6 пішов з подвір`я, але через декілька хвилин повернувся тримаючи в руках дерев`яну палицю, якою наніс йому декілька ударів по голові та по спині. Після цього ОСОБА_6 пішов та більше не повертався.

В якості свідка, в судді першої інстанції, була допитана ОСОБА_8 , яка підтвердила обставини побиття її сина ОСОБА_11 ОСОБА_6 .

Згідно показів свідка ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що вона не бачила, як ОСОБА_6 наносив удари потерпілому, так як була в цей час в хаті, але почула шум та вийшовши з хати побачила потерпілого з розсіченим обличчям та разом з матір`ю потерпілого надавала йому допомогу.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку зазначені вище показання свідків, які узгоджуються з дослідженим судом та наведеним у вироку таким письмовим доказом, як висновок експерта №17 від 24 січня 2020 року, яким виявлено тілесні ушкодження у потерпілого, оскільки вони є логічними, послідовними, узгодженими між собою, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.

Доводи апелянта про недопустимість, як доказу висновку експерта №17 від 24 січня 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки, суд першої інстанції вірно прийняв, як доказ винуватості обвинуваченого, вказаний висновок експерта, який є повним, науково обґрунтованим, не містять суперечностей з іншими доказами та проведений відповідним спеціалістом. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, судово-медична експертиза призначена та виконана з дотриманням норм Кримінального процесуального Кодексу, тобто є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 85-86 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які б перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Таким чином, істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону при розгляді судом першої інстанції кримінального провадження та постановленні вироку щодо ОСОБА_6 , які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку, апеляційним судом не встановлено. За такого, підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді