Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 522/2040/21

Номер провадження: 1-кп/511/133/21

"16" червня 2021 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

судді - доповідача: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження № 0002466 від 08.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України та ОСОБА_10 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду надійшов вказаний обвинувальний акт, який раніше перебував на розгляді в Приморському районному суді м.Одеси.
За сукупністю скоєного, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених:
- ч. 5 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене організованою групою.
- ч. 5 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене організованою групою, повторно.
- ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 КК України незаконна порубка дерев у лісових насадженнях, що спричинило тяжкі наслідки, вчинена організованою групою.
За сукупністю скоєного, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених:
- ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України пособництво в заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене організованою групою.
- ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України пособництво заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене організованою групою, повторно.
- ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 КК України незаконна порубка дерев у лісових насадженнях, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене організованою групою;
В судовому засіданні захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку із тим, що обвинувальний акт містить посилання на доказ, а саме: розрахунок збитків, заподіяних внаслідок знищення зелених насаджень, проведений Державною екологічною інспекцією в Одеській області, яким зафіксовано знищення дерев різних порід та встановлено розмір шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної вирубки вказаних дерев в розмірі 1 308 162 гривень 58 копійок, що суперечить положенням ст.291 КПК України, а також що в обвинувальному акті не розкрита об`єктивна сторона інкримінованих злочинів, зокрема, не встановлено, кому належать знаряддя вчинення злочину, автомобілі, на яких перевозилась деревина, та приміщення, куди відвантажувалась деревина, на чиє замовлення була вчинена незаконна вирубка та заволодіння деревиною, як були розподілені ролі між учасниками під час вчинення злочинів, яку вигоду отримали кожен із учасників організованої групи, не вказано хто із учасників та яким чином повинен був здійснити оприбуткування по бухгалтерському обліку незаконно вирубленої деревини, що, на думку захисника, робить обвинувальний акт неконкретним та порушує право на захист його підзахисних.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти заявленого клопотання, вважав обвинувальний акт таким, що повністю відповідає вимогам КПК.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 заперечував проти клопотання, мотивуючи тим, що прокурор має право усунути недоліки обвинувального акту під час судового розгляду , а повернення обвинувального акту прокурору усугубить становище його підзахисного.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 заперечував проти клопотання, пояснив, що обвинувальний акт формально відповідає вимогам КПК, і його як захисника такий обвинувальний акт влаштовує, та вважав, що прокурору не потрібно давати можливість виправити недоліки.
Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.
Суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України.
Суд вважає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, з огляду на наступне.
Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.2 ст.291КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витратна залучення на експерта (уразі проведення експертизи підчас досудового розслідування);
8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;
9) дату та місце його складення та затвердження.
Згідно ч.4 ст.291 КПК України, надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Як убачається зі змісту обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, він містить посилання на розрахунок збитків, заподіяних внаслідок знищення зелених насаджень, проведений Державною екологічною інспекцією в Одеській області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної лісу», яким зафіксовано знищення дерев різних порід, до ступеня росту у кількості 414 одиниць, та встановлено розмір шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної вирубки вказаних дерев в розмірі 1 308 162 гривень 58 копійок, який є в розпорядженні органу досудового розслідування та який ще до початку судового розгляду кримінального провадження розкриває сутність означених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4ст.291КПК України та свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження судом доказів, що за переконанням суду є неприпустимим.
Зазначені вище обставини суперечать принципам верховенства права і неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7,8,22,23 КПК України, а викладені обставини, а саме розкриття стороною обвинувачення сутності наведеного доказу до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактичне ставить ще на стадії підготовчого провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.7 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.
Крім того, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України , тобто містити, зокрема, формулювання обвинувачення, яке згідно з п. 13 ст. 3 КПК України є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79).
Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Відсутність конкретного викладення формулювання обвинувачення в обвинувальному акті може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого. В подальшому це позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, вказаним вимогам не відповідає.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
У разі недотримання прокурором, на якого покладено обов`язок висувати обвинувачення, зазначених вище вимог закону, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору.
Крім того, відповідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Таке викладення фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, кваліфікація вчиненого і формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є неконкретними та суперечливими між собою та не дозволяють суду визначити межі судового розгляду щодо обвинувачених.
Так, виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, повністю дублює і є ідентичним за змістом формулюванню обвинувачення відносно кожного обвинуваченого.
З обвинувального акту неможливо встановити конкретні обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК, оскільки слідчий обмежився тільки встановленням загального періоду вчинення незаконної порубки дерев у лісових насадженнях з 12.05.2020 по 10.08.2020, та загальними фразами, що «обвинувачені відповідно до відведених ролей підготовлювали обладнання та безпосередньо здійснювали незаконну вирубку деревини, а в подальшому забезпечували її переховування, за вказівками ОСОБА_6 », «Згідно заздалегідь відведених ролей, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вказівкою організатора ОСОБА_6 , маючи при собі заздалегідь підготовлені знаряддя для вчинення злочину, а саме бензопили та мотокоси, прибували до лісосмуги, де здійснювали вирубку деревини, яка проходила під контролем та координацією ОСОБА_6 », без зазначення конкретного часу, місця, кількості, площі вирубок, виду вирубаних дерев тощо, та інших конкретних обставин вчинення злочину.
З обвинувального акту також неможливо встановити конкретні обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, зокрема, слідчим не зазначена об`єктивна сторона вказаного злочину, не можливо встановити роль кожного обвинуваченого як в складі організованої групи, так і у співучасті у вчиненні конкретних епізодів злочинної діяльності. З обвинувального акту не зрозуміло, кому належали знаряддя вчинення злочину, транспортні засоби, на яких здійснювалось перевезення деревини, приміщення, де вказана деревина зберігалась, чи було здійснено збут деревини учасниками організованої групи, якщо так, то яким особам, за яких обставин, та за яку суму, і чи здійснювалось розподілення незаконно отриманих грошей між членами організованої групи і яким чином, яку незаконну вигоду отримали кожен із учасників організованої групи від злочинної діяльності. Слідчий обмежився тільки вказівкою, що обвинувачені «в подальшому здійснивши її (деревини) незаконне відвантаження, транспортування та збут, з метою отримання та розподілення грошових коштів між всіма співучасниками злочинної групи».
Також, в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачені умисно не здійснили оприбуткування по бухгалтерському обліку деревини, отриманої внаслідок протиправної порубки, але яким чином взагалі повинно здійснюватися оприбуткування деревини, та яким чином повинно здійснюватися оприбуткування незаконно вирубаної деревини, і чи повинно воно здійснюватися взагалі, якщо так, то якою посадовою особою, і на підставі якого нормативного акту, слідчим в обвинувальному акті не зазначено.
На думку суду, в обвинувальному акті кваліфікація дій обвинувачених за незаконну порубку дерев у лісових насадженнях та за не оприбуткування ними же незаконно добутої деревини по бухгалтерському обліку регіональній філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, взагалі суперечить одна одній.
Також, на думку суду, слідчим не вірно кваліфіковані дії обвинувачених за сукупністю скоєного.
Таким чином, право на складання та затвердження обвинувального акту є виключним повноваженням слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні, однак ця обставина не звільняє слідчого чи прокурора від обов`язку дотримуватися вимог кримінального процесуального законодавства при його складанні та затвердженні.
Суд приходить до висновку про те, що слідчим та прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст.291 КПК України, тому складання слідчим та затвердження прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинувачених на захист. Відтак направлений до суду обвинувальний акт не є належним та допустимим процесуальним документом, який складений відповідно до вимог кримінального процесуального закону. І це є підставою повернення обвинувального акту прокурору, а не призначення його до розгляду по суті з подальшим можливим усуненням вказаних недоліків прокурором шляхом зміни обвинувального акту, що є, зокрема, правом, а не обов`язком, прокурора.
Вказані порушення кримінального та кримінального процесуального закону є суттєвими та такими, що унеможливлюють ухвалення судом законного та обґрунтованого судового рішення в даному кримінальному провадженні.
За таких обставин обвинувальний акт слід повернути прокурору.
Керуючись ст.ст.314-316, 369-372 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити.
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0002466 від 08.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Копії ухвали вручити (надіслати) учасникам кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її постановлення.

Суддя - доповідач: Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3