Ухвала
іменем України
19 серпня 2021 року

м. Київ
справа № 752/5426/17
провадження № 51-3987ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року щодо нього,
встановив:
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання, після вступу вироку в законну силу.

На підставі статті 72 КК в строк покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 09 лютого 2017 року по 27 грудня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також, цим вироком засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , щодо яких судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак, прохання засудженого щодо результатів розгляду поданої касаційної скарги, суперечливе та не узгоджується з вимогами статті 436 КПК, оскільки він оскаржує вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду, при цьому просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

При цьому, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3