Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

18 травня 2021 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

Прокурора ОСОБА_5 ,

Обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

Захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

Потерпілого ОСОБА_10 ,

Представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

Перекладача - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Рівненський слідчий ізолятор кримінальне провадження № 0000383 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Дніпропетровська, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, раніше не судимого, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
На початку квітня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за попередньою змовою вирішили незаконно заволодіти транспортним засобом марки "КІА SORENTO" реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_14 , а також з метою приховання даного злочину та полегшення його вчинення, заподіяли смерть останньому.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на початку квітня 2014 року, заздалегідь розподіливши ролі, підшукали місце вчинення злочину - занедбане господарство на АДРЕСА_4 , знаряддя вчинення злочину - мисливську рушницю, якою мали намір налякати ОСОБА_14 з метою унеможливити опір з його боку, а також клейку стрічку та інші засоби.

03 квітня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи в групі, шляхом обману, під приводом укладання усної угоди про проведення робіт з буріння свердловини, шляхом здійснення телефонних дзвінків, запросили ОСОБА_14 приїхати на заплановане місце - територію занедбаного господарства по АДРЕСА_4 , куди разом з мисливською рушницею приїхали самі. Близько 15:00 год, після приїзду ОСОБА_14 автомобілем марки "КІА SORENTO" р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 , шляхом погроз на адресу потерпілого, а також демонстрації мисливської рушниці, змусив його підкорятись своїм вимогам та не чинити опору. Сприймаючи дії ОСОБА_7 , як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а також виконуючи накази останнього, ОСОБА_14 ліг на поверхню ґрунту, після чого ОСОБА_7 умисно заподіяв не менше одного удару прикладом мисливської рушниці та не менше одного удару кулаком у ділянку голови потерпілого, а також зв`язав його руки мотузкою та одягнув на голову ОСОБА_14 до рівня шиї поліетиленовий пакет, внаслідок чого ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, втратив свідомість та був приведений в безпорадний стан.

Продовжуючи свої дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті потерпілого, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 поклали ОСОБА_14 в багажне відділення автомобіля» КІА» і під керуванням ОСОБА_6 вивезли до 8 квадрату 1 виділу лісового масиву Острозького держспецлісгоспу, що неподалік с.Країв Острозького району та с. Мар`янівка Здолбунівського району Рівненської області.

У вказаному місці ОСОБА_6 і ОСОБА_7 поклали ОСОБА_14 , який на той час знаходився у безпорадному стані, на поверхню грунту і продовжили його побиття. Зокрема, ОСОБА_6 , з метою вбивства ОСОБА_14 , заподіяв йому не менше двох ударів прикладом мисливської рушниці у ділянку голови і не менше трьох ударів ногою по тулубу. У цей же час ОСОБА_7 з метою вбивства ОСОБА_14 , заподіяв йому не менше чотирьох ударів прикладом мисливської рушниці по голові.

У подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, перенесли ОСОБА_14 у хащі лісу та в момент перебування останнього у свідомості намотали на голову балонову куртку, яку багаторазово щільно обмотали клейкою стрічкою, чим перешкодили нормальному процесу дихання потерпілого та можливості кликати на допомогу. Усвідомлюючи неможливість надання ОСОБА_14 будь-якої допомоги з боку сторонніх осіб у безлюдному місці, а також те, що завдають потерпілому особливих фізичних страждань, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 додатково зв`язали його руки і ноги паском та клейкою стрічкою, поклали на тіло чотири громіздкі дерев`яні колоди загальною вагою 195,5 кілограмів, замаскували гілками та з метою умисного заподіяння смерті залишили в такому стані.

Тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток носа ОСОБА_14 , під`язикової кістки та ріжка щитовидного хряща зумовили кровотечу, набряк м`яких тканин гортані, аспірацію крові в просвіт дихальних шляхів, що призвело до їх закриття та механічної асфіксії, внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_14 .

Викрадений автомобіль ОСОБА_14 марки "КІА SORENTO" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перегнали до м. Нікополь Дніпропетровської області з метою подальшої його реалізації, де 04 квітня 2014 року таємно викрали з салону даного транспортного засобу особисті речі ОСОБА_14 : мобільний телефон марки «SAMSUNG DUOS С5212» вартістю 61,02 грн, сумку чорного кольору вартістю 350 грн, наручний годинник марки «ZЕРТЕR МІАМІ» з червоним циферблатом вартістю 1900 грн, шкіряний гаманець вартістю 180 грн, GPS-навігатор марки «РІОNЕЕR» вартістю 1400 грн, автомобільний відеореєстратор марки «GLOBEX GU DVF 002» вартістю 1276,21 грн, спричинивши шкоду на загальну суму 5167,23 грн, а також посвідчення водія на ім`я ОСОБА_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "КІА SORENTO" р.н. НОМЕР_1 та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу на ім`я потерпілого.

Вироком суду присяжних Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357 КК України, з призначенням їм покарання: за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України дванадцять років три місяці позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України десять років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 357 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 остаточне покарання призначено дванадцять років три місяці позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з 17 липня 2014 року, ОСОБА_7 з 13 серпня 2014 року, який, згідно положень ст.72 КК України, обчислюється із розрахунку - день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 239086,89 грн. та 400000 грн. - моральної шкоди; на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 5491,52 грн. в рівних долях.

У поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєному та правильності кваліфікації їхніх дій за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357 КК України, доводить, що судом обвинуваченим призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винних внаслідок м`якості, оскільки не в повній мірі враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, внаслідок якого позбавлено життя людини, і обставин його вчинення.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст. 357 КК України два роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 289 КК України десять років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п.п. 4,6,9,12 ч. 2 ст. 115 КК України чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України,шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 остаточне покарання чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Потерпілий ОСОБА_10 , не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчинених злочинах та правильності кваліфікації їхніх дій, доводить, що судом, на його думку, призначено надто м`яке покарання без врахування обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наслідком якого настала смерть людини, та осіб обвинувачених, якими скоєно особливо тяжкі злочини з особливою жорстокістю, безжально, з добре продуманим, підготовленим планом, розподіленням ролей кожного з учасників групи та заздалегідь підготовленими знаряддями вбивства. Зазначає, що внаслідок смерті брата залишилася вдовою його дружина, яка, як і вся родина, зазнали глибоких моральних страждань.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357 КК України довічне позбавлення волі.

Представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєному та правильності кваліфікації їхніх дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю такого покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, яке за своїм видом та розміром, на його думку, є явно не справедливим через м`якість та недостатнім для їхнього виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Доводить, що суд не дав належної оцінки вчиненню обвинуваченими ряду особливо тяжких злочинів з особливою жорстокістю, застосуванням зброї, завданням ОСОБА_14 численних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. Вказує, що обвинувачені хоча і визнали фактичні обставини скоєного, однак, не вчинили жодних реальних дій, спрямованих на відшкодування завданої злочином шкоди.

Просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357 КК України довічне позбавлення волі.

Обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги покликаються на неправильне застосування судом кримінального закону. Доводять, що, згідно положень ч.1 ст.49 КК України, минули строки давності притягнення їх до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 357 КК України, які є злочинами середньої тяжкості, у зв`язку з чим вони підлягають звільненню від кримінальної відповідальності в цій частині, оскільки з моменту скоєння злочину до часу винесення вироку пройшло понад п`ять років.

ОСОБА_7 вказує, що судом допущено і істотні порушення норм кримінально - процесуального закону: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на його думку, незаконно набули статусу потерпілих у даному кримінальному провадженні, а, відтак, не вправі були брати участь у розгляді справи та подавати апеляційну скаргу, незаконно здійснено попередній відбір присяжних в даному провадженні, як і розподіл кримінального провадження між суддями. Крім того, не оспорюючи факту нанесення потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, вказує, що в його діях вбачаються ознаки злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ст. 135 КК України нанесення тяжких тілесних ушкоджень та залишення потерпілого в небезпеці, а фактичні обставини справи, на його думку, не відповідають висновкам суду першої інстанції, зокрема, щодо з`ясування змісту і спрямованості його умислу. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинувачені не бажали настання смерті потерпілого ОСОБА_14 , який після побиття був ще живий, а відтак, на його думку, судом не вірно розцінені його дії, як умисне вбивство особи.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

ОСОБА_6 доводить, що в даному кримінальному провадженні незаконно визнано ОСОБА_11 та ОСОБА_15 потерпілими, і, на його думку, вказані особи не вправі були подавати апеляційні скарги, а також порушено вимоги ст. 290 КПК України щодо надання доступу стороні захисту для ознайомлення в повній мірі до матеріалів досудового розслідування. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 вказує, що вирок суду щодо доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій є законним та обґрунтованим, а звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України можливе лише за клопотанням сторони захисту та їхньої згоди, які до суду першої інстанції не подавалися, у зв`язку з чим суд присяжних не мав підстав для застосування відповідної нереабілітуючої правової норми.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які підтримують апеляційні скарги з внесеними доповненнями, їхніх захисників адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, доводи потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , які підтримують свої апеляційні скарги щодо призначення довічного позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та прокурора підлягають частковому задоволенню, а апеляційні вимоги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з доповненнями до них щодо призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції відхиленню.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, і є обґрунтованим.

Всупереч твердженням, викладеним в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 , підтриманих обвинуваченим ОСОБА_6 , про наявність в їх діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ст. 135 КК України - нанесення тяжких тілесних ушкоджень та залишення потерпілого в небезпеці, матеріали даного кримінального провадження містять достатньо належних і беззаперечних доказів, які свідчать саме про умисне заподіяння обвинуваченими смерті потерпілому. Характер і механізм завданих тілесних ушкоджень вказують, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діяли з умислом, направленим на протиправне заподіяння ОСОБА_14 смерті, з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та полегшення його вчинення.
При апеляційному розгляді ОСОБА_7 ствердив, що не оспорює встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, однак не погоджується з кваліфікацією складу кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4,6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вказавши при цьому, що він не мав наміру вбивати потерпілого ОСОБА_14 , який після побиття залишався живий, та вважав, що потерпілий зможе звільнитися сам, адже скотч було реально розв`язати і була можливість, що колоди під рухами тіла скотяться.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо механізму і обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 не суперечать даним судово-медичної експертизи, згідно якої в потерпілого діагностовано уламковий перелом кісток носа, що супроводжувався вираженою кровотечею з потраплянням крові в дихальні шляхи і шлунок; закритий уламковий перелом лівого суглобового відростка нижньощелепної кістки; два обмеженого характеру крововиливи у м`які тканини волосяної частини голови - у тім`яній ділянці зліва та у потиличній ділянці справа; перелом лівого великого ріжка під`язикової кістки по передній поверхні, хрящового з`єднання з тілом кістки; перелом лівого верхнього ріжка щитовидного хряща у верхній чверті.
Встановлені у ОСОБА_14 переломи під`язикової кістки та ріжка щитовидного хряща, загалом, властиві для досить вираженої за силою стискаючої дії пальців рук людини. Види решти ушкоджень (крововиливи, переломи), їх локальність, розміри та розташування на різних поверхнях голови в сукупності вказують на неодноразову дію тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, що, загалом, властиво для побиття - нанесення чисельних (не менше одного в кожну із травмованих ділянок голови) ударів руками чи прикладом рушниці (як це випливає із вивчених матеріалів досудового розслідування), при цьому: в ділянку носа та нижньої щелепи зліва - травматичні впливи були із значною силою, а в тім`яну ділянку зліва та у потиличну ділянку справа - із порівняно незначною силою.
Виявлений у ОСОБА_14 перелом кісток носа, який став джерелом масивної кровотечі і, поряд з безпорадним станом потерпілого (що був зумовлений зв`язуванням його рук, нижніх кінцівок та позбавленням можливості адекватного зовнішнього дихання внаслідок закриття рота і носа обмотаною на голові курткою з її багаторазовою (чисельними турами), фіксацією клеючою плівкою-скотчем призвів у даному випадку до аспірації та закриття дихальних шляхів кров`ю, - за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (як такий, що призвів до загрозливих для життя явищ - гострої недостатності дихання) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

Виявлені у ОСОБА_14 переломи під`язикової кістки та ріжка щитовидного хряща клінічно характеризуються різного ступеня вираженості крововиливами та травматичним набряком навколишньої клітковини і слизової оболонки гортані, що веде до порушення функції дихання. Таким чином, вказані переломи, безперечно, посилювали клінічне протікання гострої дихальної недостатності (що була зумовлена аспірацією крові в дихальні шляхи) та створювали реальну загрозу життю, а, відтак, в даному випадку, вони розглядаються в єдиному механізмі розвитку асфіксії, і за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином, заподіяні ОСОБА_14 переломи кісток носа, під`язикової кістки та ріжка щитовидного хряща перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.
Твердження ОСОБА_7 , що заподіяні потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження були визнані експертом, як тяжкі тілесні ушкодження в момент їх заподіяння, а смерть останнього стала похідним фактором, що спричинений завданими тілесними ушкодженнями та залишенням потерпілого в безпорадному стані, підтримані ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю).

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у рішеннях Верховного Суду (постанова від 09.10.2018 року у справі № 760/4968/15-к, постанова від 25.04.2019 року у справі № 163/353/17)
З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що численні тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наносилися в життєво-важливі органи, після яких ОСОБА_14 втратив свідомість і опору не чинив, а обвинувачені продовжили побиття потерпілого, якого, зв`язавши та заклеївши рот, залишили без допомоги з боку сторонніх осіб у безлюдному місці, де ОСОБА_14 помер від механічної асфіксії.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , умисно завдаючи без будь-якого попередження зі значною силою численні удари прикладом мисливської рушниці, кулаками рук в життєво-важливий орган обличчя та голову, в тому числі, і коли ОСОБА_14 був без свідомості, діяли з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, так як усвідомлювали суспільну небезпечність своїх дій та передбачали можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажали її настання.
Про умисел на заподіяння смерті особи свідчить і поведінка обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які після побиття ОСОБА_14 зв`язали йому руки, заклеїли скотчем рот та одягли на голову до рівня шиї поліетиленовий пакет, внаслідок чого останній втратив свідомість та був приведений в безпорадний стан. Після чого потерпілого ОСОБА_14 в такому стані залишили в лісі, поклавши на нього поверх тіла чотири дерев`яні колоди, які лежали одна біля одної, вагою майже 200 кг, а на них накидали тонке гілля, тобто, приховали тіло.
Згідно протоколу огляду місця події від 17.07.2014 року та фототаблиці до нього слідує, що з однієї із сторін колод було видно ноги трупа. Труп лежав на спині в горизонтальному положенні та зверху був накритий до пояса тканиною товстої структури з ознаками тління. Ноги трупа були обмотані багатошаровими кругами матеріалу по типу скотча через гілку дерева. Голова трупа в своїй більшості має багатошарові витки матеріалу, схожого на скотч. В даній обмотці голови будь-яких отворів не виявлено Ділянка переду від пояса трохи нижче колін, а сааме - ноги перемотані неодноразово шарами липкої стрічки, схожої на скотч, під якою вздовж ніг із коренем в ділянці пояса розташований стовбур тонкого дерева, діаметром близько 1,5 см. біля кореня. Між кистями кисті та передпліччя знаходиться щільна шнурівка темного кольору незрозумілого походження, яка має на одному з кінців декілька витків вузлів. Навколо рукавів знаходяться також витки скотчу, що із одного з рукавів переходить на інший. На нижній третині шиї виявлено закінчення мотків скотчу, якими обмотано голову трупа. Для подальшого огляду трупа була спроба повернути його на ліву сторону, проте цьому завадила гілка, що примотана до ніг трупа за допомогою скотча (т. 5 а.с.117 -137 ).
Відповідно до протоколу огляду трупа від 18.07.2014 року та фототаблиці до нього вбачається, що під час огляду трупа було встановлено, що голова та шия трупа щільно багатошарово обмотані стрічкою типу «скотч». Після зняття скотчу з голови встановлено, що голова трупа щільно обмотана предметом одягу, яким виявилася куртка - вітрівка з синтетичної тканини. На рівні нижніх третин обох рукавів куртки та на рівні середніх третин обох передпліч щільно намотані 4- турів стрічки - скотчу, що з`єднані між собою смугою стрічки «скотч» довжиною 41 см. (спереду).Також на тілі в ділянці передньої поверхні тазу виявлено дві пари колгот, частково зв`язані у вузли і переплетені шнурівкою з синтетичного матеріалу з металевим цвяхом довжиною 150 мм. Один кінець даної шнурівки прив`язаний до фрагмента ременя, що знаходиться щільно замотаним чисельними турами стрічки типу «скотч», що щільно обмотана над стуленими кистями обох рук. Також обидві нижні кінцівки на рівнях верхньої і середньої третин обох стегон та обох гомілок щільно стягнуті між собою багаторазовими циркулярними турами стрічки «скотч» на рівні верхніх та середніх третин обох гомілок. Другий кінець шнурка, який фіксований до ременя, щільно стягує обидві гомілки в нижніх третинах. Також кисті рук стягнуті паском. В ході огляду трупа встановлено, що дихальні шляхи трупа повністю перекриті. (т. 5 а.с. 138-154).
Крім того, враховуючи тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, їхню ознаку «небезпека для життя», кількість та локалізацію нанесених тілесних ушкоджень, знаряддя, вибрані обвинуваченими для здійснення задуманого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діяли з умислом на позбавлення життя потерпілого, вчиненого з особливою жорстокістю з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та полегшення його вчинення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а їх дії були узгодженими.
Нанесені удари в ділянку голови (множинні удари прикладом рушниці та руками в різні ділянки голови, від яких, зокрема, виник перелом кісток носа, котрий перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті) та в частині зв`язування рук та ніг потерпілого, закриття отворів рота та носа шляхом намотування на голову потерпілого куртки із синтетичного матеріалу на голову та обмотування поверх неї липкої стрічки, накладення на тіло зверху чотирьох дерев`яних колод, призвели до виникнення безпорадного стану, який виявився безпосереднім сприяючим фактором у настанні смерті ОСОБА_14 ( т. 5 а.с. 189-212 ).
Встановлення судом мотивів і мети при умисному позбавленні життя потерпілого ОСОБА_14 з огляду на те, що ці мотиви передбачені, як кваліфікуючі ознаки, дії обвинувачених правильно додатково кваліфіковані за відповідними пунктами ч. 2 ст. 115 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисні дії, які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та полегшення його вчинення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357 КК України, підстав для перекваліфікації яких на ч. 2 ст.121, ст.135 КК України, як про це клопоче обвинувачений ОСОБА_7 , не вбачається.

Твердження обвинувачених щодо незаконності визнання органом досудового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_15 потерпілими в даному кримінальному провадженні, відбору присяжних та розподілу кримінального провадження між суддями не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами, наявними в матеріалах судового провадження, в тому числі, і даними АСДС.
В даному кримінальному провадженні постановою органу досудового розслідування визнано ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як близьких родичів загиблого, потерпілими особами, які набули прав та обов`язків, відповідно до положень ст.ст. 55-57 КПК України, в тому числі, право подання апеляційних скарг. З моменту набуття статусу потерпілих, жодних заяв чи заперечень щодо визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 потерпілими, ані під час досудового розслідування, ані під час судового слідства обвинуваченими не подано.
Що ж стосується доводів обвинувачених про незаконність, на їхню думку, відбору присяжних, то, як вбачається з матеріалів провадження, обвинуваченими в суді першої інстанції відвід присяжним не заявлявся, із складом присяжних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були ознайомлені, і будь-яких заяв чи заперечень щодо незаконності відбору присяжних ними не подавалося.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.05.2021 року задоволено клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і звільнено їх від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 357 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давностіпритягнення до кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження в цій частині.
Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення, та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто, поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину ( класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного ( вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, і призначив їм покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості, та не є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню особою інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданих прокурором та потерпілою стороною апеляційних скаргах.
За вимогами ч. 2 ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як видно з вироку, вирішуючи питання про обрання обвинуваченим покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли злочин за попередньою змовою між собою, з особливою жорстокістю та з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та полегшення його вчинення, наслідком якого стала смерть особи, із заволодінням транспортним засобом, які у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, його суспільну небезпеку та спосіб вчинення, особи обвинувачених, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем реєстрації, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебувають, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, залишив поза увагою тяжкість вчинених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів, віднесених законом до злочинів середньої тяжкості та особливо тяжких, їхню суспільну небезпечність, настання тяжких наслідків, що істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого діяння, а також ступінь участі та активність дій кожного з них на досягнення спільної мети на вбивство потерпілого. Зокрема, не враховано, що вбивство скоєно з добре продуманим та підготовленим планом, розподіленням ролей кожного з учасників групи та заздалегідь підготовленими знаряддями вбивства. Удари потерпілому, якому мало б виповнитися 65 років, наносилися цілеспрямовано в життєво-важливі органи тіла - голову і шию, потерпілому зав`язували руки і ноги, на голову одягали синтетичну куртку, целофановий пакет та обв`язували все тіло скотчем. Для того щоб виключити можливість звільнення потерпілого, який зазнав надзвичайних страждань та болі, йому зверху на тіло поклали колоди вагою 200 кг, у зв`язку з чим людина не могла сама подолати ці перешкоди, щоб залишитися живою, що знайшло своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлюєжаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Суд правомірно покликався на відсутність пом`якшуючих покарання обставин і формальний характер щирого каяття та активного сприяння в розкритті злочину ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , врахувавши поведінку останніх, як в суді першої інстанції, так і під час досудового розслідування.

На формальний характер розкаяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненому при апеляційному розгляді наголосили і потерпілі ОСОБА_10 та представник ОСОБА_11 , які зазначили, що обвинувачені під час досудового розслідування та судового слідства постійно спотворювали фактичні обставини вчиненого, намагаючись уникнути відповідальності і вигородити себе, і лише після дослідження доказів та допиту свідків частково визнали вину, вказавши, що причетні до вказаного злочину, будучи не згідними лише з правильністю правової кваліфікації їхніх дій.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_10 та представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 ствердили, що внаслідок злочинних дій обвинувачених, котрі спричинили смерть потерпілого брата та чоловіка, вони зазнали глибоких моральних, фізичних та душевних страждань, і жодні матеріальні блага не повернуть їм рідну людину, не відновлять того життя, яке було до цієї трагедії.

При призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованоїна вимогах виваженості та справедливості, і враховує фактичну тяжкість вчинених умисно злочинів та їхню підвищену суспільну небезпечність, спосіб вчинення злочину з особливою жорстокістю та поведінку обвинувачених після скоєного, особу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 максимальне строкове покарання у виді позбавлення волі, встановлене в санкції ч. 2 ст. 115 КК України.

Беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, та правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 серпня 2018 року, в строк відбуття покарання обвинуваченим слід зарахувати їхнє попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі: ОСОБА_6 з 17 липня 2014 року, а ОСОБА_7 з 13 серпня 2014 року до моменту проголошення вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів ,-

З А С У Д И Л А:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та прокурора задовольнити частково.

Вирок суду присяжних Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_17 визнати винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК України покарання десять років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК України покарання десять років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 17 липня 2014 року по 18 травня 2021 року, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 13 серпня 2014 року по 18 травня 2021 року, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженими протягом трьох місяців з дня вручення їм копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 18.05.2021 року