Справа № 298/1739/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/591/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у кримінальному проваджені про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 , ч.4 ст. 296 КК України, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто після набрання вироку суду законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, 28 серпня 2016 року близько 06.00 год., ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_13 , маючи при собі предмети, пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: металевий кутник, сокиру, дерев`яну палицю, ланцюг та інші предмети, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка полягає в тому, що вони безпричинно пошкодили вхідні двері на будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , та незаконно проникли всередину будинку. ОСОБА_6 , не звертаючи уваги на словесні вимоги мешканців будинку припинити хуліганські дії, наніс два удари обухом сокири , яку заздалегідь приніс із собою, по ребрах ОСОБА_9 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді забою лівої половини грудної клітки, які згідно висновку експерта № 1051 від 26 жовтня 2016 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної втрати працездатності. Крім того ОСОБА_6 наніс один удар обухом сокири по лівому плечі Сурмай Гайнали, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах лівого плеча, які згідно висновку експерта № 851 від 29 вересня 2016 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної втрати працездатності. Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 162 КК України - Порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до житла, та ч.4 ст. 296 КК України - Хуліганство , тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

На даний вирок захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування покликається на те, що вирок суду повинен бути скасованим, а кримінальне провадження призначене до нового судового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в суді першої інстанції вказували, що обвинувачений ОСОБА_6 28 серпня 2016 року знаходився у місті Самбір Львівської області та не наносив тілесні ушкодження потерпілим. На підставі наведеного підкреслює, що неповнота дослідження доказів на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції призвела до винесення судом вироку, в якому наявні висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в такій вказується на допущені під час розгляду провадження істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, передбачені ч.1 ст. 412 КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставами для скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 , ч.4 ст. 296 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку наданими у судовому засіданні в суді першої інстанції показами у суді першої інстанції потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідками ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , а також письмовими доказами, зокрема протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28 серпня 2016 року від потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_28 , згідно яких останні просять прийняти міри до осіб циганської народності, які 28 серпня 2016 року близько 06.00 год. спричинили їм тілесні ушкодження (а.п.28-31); протокол огляду місця події від 28 серпня 2016 року із схемою та фототаблицею до нього, а саме дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_9 , і де були спричинені тілесні ушкодження йому і його дружині ОСОБА_29 . Під час огляду даного дворогосподарства було виявлено і вилучено: зламану навпіл булаву, зішкріб фарби із плямами бурого кольору, хустка червоного кольору із плямами бурого кольору (а.п.32-38); протокол додаткового огляду місця події від 28 серпня 2016 року із фототаблицею до нього, а саме подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де було виявлено і вилучено косу сільськогосподарську, марлю із слідами одорологічного походження із коси, два дерев`яні коли, сокиру, марлю із слідами одорологічного походження із сокири (а.п.41-45); постановобю про визнання речовими доказами двох дерев`яних коликів, двох металевих труб, коси, сокири, дерев`яної булави, які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Великоберезнянського ВП (а.п.46); висновок експерта № 852 від 29 вересня 2016 року про проведення судово-медичної експертизи, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах волосистої частини голови в тім`яній ділянці більше справа та синців на шкірних покривах спини зліва. Згідно даних медичної документації у нього виявлено: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій лівої половини грудної клітки». Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, яким міг бути предмет, на який вказує потерпілий (дерев`яна палиця). По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 28.08.2016 року і не суперечать обставинам справи. Гр. ОСОБА_9 було нанесено не менше чотирьох ударів. Виключена можливість, що вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння з висоти власного зросту. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (а.п.128-130); додатковим висновком експерта № 1051 від 26 жовтня 2016 року про проведення судово-медичної експертизи, з якого вбачається розділення кваліфікації спричинених потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме на легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності та на легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я ( а.п.132-136); висновком експерта № 851 від 29 вересня 2016 року про проведення судово-медичної експертизи, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_10 б/б виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах волосистої частини голови в тім`яній ділянці, лівого стегна в середній третині по передній поверхні; синців на шкірних покривах правого та лівого плеча в верхній третині по передній поверхні, лівої орбітальної ділянки з переходом на ліву скроневу ділянку, плеча справа, лівого передпліччя в верхній третині по зовнішньо-боковій поверхні, черева в області пупка. Тілесні ушкодження у вигляді саден волосистої частини голови в тім`яній ділянці могли виникнути внаслідок дії колюче-ріжучого предмету, яким могло бути лезо ножа. Всі інші вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути предмети, на які вказує потерпіла (обух сокири). По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 28.08.2016 року і не суперечать обставинам справи. Гр. ОСОБА_10 б/б було нанесено не менше одинадцяти ударів. Виключена можливість, що вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння з висоти власного зросту. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності (а.п.138-140); довідкою про склад сім`ї ОСОБА_6 , видана виконкомом Великоберезнянської селищної ради 24 жовтня 2016 року за № 3962, згідно якої він проживає з співмешканкою ОСОБА_30 (а.п.143) та характеристикою Великоберезнянської селищної ради на ОСОБА_6 , з якої вбачається, що за місцем проживання останній характеризується з посередньої сторони, схильний до вживання спиртних напоїв, скарг на його поведінку від мешканців селища в селищну раду не поступало (а.п.144), яким суд дав належну оцінку.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

З врахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 , ч.4 ст. 296 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про істотне порушення кримінального процесуального законодавства, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо посилання апелянта про те, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в суді першої інстанції вказували, що обвинувачений ОСОБА_6 28 серпня 2016 року знаходився у місті Самбір Львівської області та не наносив тілесні ушкодження потерпілим., то суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із журналів судових засідань та вироку від 06 лютого 2020 року свідок ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_6 є його братом, і він не знаходився 28.08.2016 року в смт.Великий Березний, а разом із сім`єю був у м.Самбір Львівської області.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 дали аналогічні покази, а саме, ствердили, що ОСОБА_6 28 серпня 2016 року знаходився у м.Самбір Львівської області.

Свідок ОСОБА_18 вказала, що в цей день ОСОБА_6 знаходився в неї на подвір`ї, тобто ночував із сім`єю в прибудові.

Свідок ОСОБА_19 також ствердив, що в будинку та на подвір`ї, який належить її матері ОСОБА_18 встановлено відеокамери. Хоча він живе в іншому місці, він бачив у додатку, що о 8 год. 28 серпня 2016 року ОСОБА_6 та його сім`я знаходяться на подвір`ї будинку.

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що вони переночували у ОСОБА_6 і на наступний день здали викопаний хрін та поїхали додому в смт.Великий Березний.

Свідок ОСОБА_22 та ОСОБА_21 дали аналогічні покази.

Проте потерпілий ОСОБА_9 вказав, що рано-вранці 28 серпня 2016 року, коли вони з дружиною ОСОБА_31 ще спали, до них в будинок увірвалися ОСОБА_32 зі своїми братами. Вони вирвали двері, які були зачинені на ключку, і прямо на ліжку почали його бити. Перший зайшов ОСОБА_32 і два рази вдарив його палицею по голові. Дружина стала його захищати і тоді вони почали бити її. Потім вони стали тягнути його на вулицю, хотіли вбити. Крім того, сокирою розрубали дитяче ліжечко, на якому спала їхня дев`ятирічна онучка інвалід з дитинства. Також того дня в них ночував онук ОСОБА_33 і був свідком цієї події. Дьордь ОСОБА_33 навмисно визвав своїх братів із м.Самбір. Їх було дуже багато, в тому числі ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . І кожен із них щось мав у руках.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що ввечері вони з чоловіком полягали спати, і ще в будинку були їх четверо онуків. Одна онучка інвалід з дитинства спала в дитячому ліжечку. Вранці, близько 06.00 год. 28 серпня 2016 року почули крик відчинити. Виглянувши у вікно, побачила у дворі близько десять чоловіків, один із яких ОСОБА_6 . Вони розрубали залізний ланцюг на хвіртці їх паркану, а вхідні двері, які були зачинені, вирвали. Першим у будинок увірвалися ОСОБА_13 і ОСОБА_6 . Останні накинулися на чоловіка прямо в ліжку, тоді вона лягла на нього щоб захистити. Однак вони схопили її за волосся і кинули на підлогу. Далі чоловіка почали бити у ліжку, а її на підлозі. У ОСОБА_38 і ОСОБА_39 були в руках палиці, а у ОСОБА_40 ланцюг із бензопили. Сокира була у ОСОБА_6 , який розрубав нею дитяче ліжко, на якому лежала їх внучка інвалід. Вона запитала в ОСОБА_41 чому він прийшов, на що той відповів, що він прийшов їй відрубати голову. Бачила, як її чоловіка бив ОСОБА_32 із синами і зятями дерев`яною палицею, а ОСОБА_42 ланцюгом із бензопили.

Потерпілі наголошували, що перебувають з обвинуваченим ОСОБА_6 у сімейних відносинах, а тому переконані, що один із обвинувачених був саме ОСОБА_6 .

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 діяв спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , зокрема узгоджено, таємно від сторонніх осіб та несподівано для потерпілих, і їх дії були направлені саме на вчинення хуліганських дій та правильно взяв до уваги покази потерпілих.

Також, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що невизнання вини в інкримінованих злочинах обвинуваченим слід розцінювати як вибраний обвинуваченим ОСОБА_6 спосіб свого захисту і намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Крім цього, вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05.07.2017 щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 за ч.2 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України, вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2018 року щодо ОСОБА_13 за ч.2 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України, вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року щодо ОСОБА_14 за ч.2 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України та вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_15 за ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України набрали законної сили.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що протиріччя у показах як обвинуваченого, так і свідків, які не вдалося усунути навіть шляхом перехресного допиту не вплинули на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Більше того, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 не подавав жодних клопотань до суду першої і апеляційної інстанцій щодо повторного дослідження доказів, повторних або перехресних допитів обвинуваченого, потерпілих чи свідків та не вказав, яким, на його думку, чином суд апеляційної інстанції мав усунути ці недоліки.

Щодо доводів апелянта про те, що неповнота дослідження доказів на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції призвела до винесення судом вироку, в якому наявні висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, то такі на думку колегії суддів є безпідставними, так як не знайшли свого підтвердження під час розгляду справу з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає апеляційна скарга захисника необґрунтована й доходить висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , а призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4