ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 не судимого,
- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
На початку жовтня місяця 2020 року, точного часу під час досудового розслідування не представилося можливим встановити, ОСОБА_4 перебував на законних підставах у приміщенні квартири АДРЕСА_3 де на столі помітив мобільний телефон, що належить ОСОБА_5 марки «Blackview» модель «А80 PRO» зеленого кольору.
Реалізуючи свій намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, з корисливих мотивів та мети, скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав мобільний телефон марки «Blackview» модель «А80 PRO» зеленого кольору, вартістю 2844,80 грн, що належав ОСОБА_5 .
Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2844,80 грн.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці здійснив викрадення телефону. Обвинувачений не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом таємного викрадення чужого майна. Просив суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву відповідно до якої позов заявляти не бажає, зазначає про те, що завдану шкоду йому відшкодовано в повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного кримінального проступку проти власності. Його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має постійне місце проживання.
Так, в ході судового провадження, обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, відверто визнав свою провину та висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, з огляду на що, суд вважає можливим врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_4 .
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.
Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом на встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових проступків, яке, згідно ч.2 ст.50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
З огляду на викладене, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального проступку, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, особу обвинуваченого та положення ст.50, ч.2 ст.65 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт.
Тільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування положень статей 69 та 691 , 75 КК України суд не знаходить.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
Заходи забезпечення не застосовувались, цивільний позов не заявлявся.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1