Справа № 182/7001/17
Провадження № 1-кп/0182/42/2021
У Х В А Л А
28.05.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі об`єднані кримінальні провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2017 за № 0004470, 07.02.2018 за № 0000358, 16.03.2018 за № 0000784, 17.06.2018 за № 0001922, 12.11.2019 за № 0002909, 03.07.2020 за № 0000006 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Олександропіль, Солонянського району, Дніпропетровської області, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
(в режимі відеоконференцзв`язку з ДУВП №4)
захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебувають об`єднані кримінальні провадження від 23.10.2017 за № 0004470, 07.02.2018 за № 0000358, 16.03.2018 за № 0000784, 17.06.2018 за № 0001922, 12.11.2019 за № 0002909, 03.07.2020 за № 0000006 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України.
Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 28.05.2021.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; впливати на потерпілих, свідків; продовження злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_3 вчинив нові корисливі злочини в той час, як у провадженні суду вже знаходились кримінальні провадження по його обвинуваченню, а також репутація обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та законних джерел доходів.
Обвинувачений заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований та фактично проживає з цивільною дружиною та дітьми.
Захисник обвинуваченого підтримала клопотання свого підзахисного та також просила змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт за зазначеною ним адресою. Посилається на те, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені, обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, у нього є цивільна дружина ОСОБА_6 , у якої є двоє малолітніх дітей, батьком яких він є фактично, але в свідоцтві про народження не записаний. Крім того, у нього також є неповнолітня дочка, якій він допомагає матеріально.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням триманням під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому судам в разі задоволення клопотання про продовження строків тримання під вартою у судовому рішенні необхідно чітко зазначати про наявність іншої підстави або ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України. Обмеження при розгляді клопотання лише переліком законних (стандартних) підстав для його застосування є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ „Харченко проти України).
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до рішення Європейського суду від 26 січня 1993 року «В. проти Швейцарії» …небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.
Суд враховує також вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
При цьому суд також вважає, що висновок прокурора про неможливість застосування до ОСОБА_3 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований переконливими обставинами, а носить формальний характер і здебільшого посилається тільки на тяжкість злочинів, у вчиненні якого він обвинувачується.
Враховуючи зазначені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що прокурором недостатньо доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.
Ризик переховування обвинуваченого від суду поряд із наявністю місця проживання, що встановлено в судовому засіданні, хоча і існує, однак є малоймовірним.
Також, не достатньо обґрунтованим для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, оскільки незаконний вплив на них не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах прокурора щодо можливості такої поведінки обвинувачених та не зазначено, у який спосіб можливий такий вплив.
Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, наявність ризику вчинення аналогічних злочинів, особи обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, суд приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки судом з`ясовано, що ОСОБА_3 може проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає його цивільна дружина та діти.
На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам
Керуючись ст. 177, 181, ч.3 ст. 331 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відмовити. Клопотання обвинуваченого, його захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити щодо ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополя, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 27.07.2021 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1