Справа № 204/8145/20
Провадження № 1-в/204/18/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представників установи ОСОБА_5 ,
лікаря ОСОБА_6 ,
особа, відносно якої розглядається заява ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , 1956 року народження,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 січня 2015 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві представника Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України», до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №1131 від 20 листопада 2021 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом і за своїм психічним станом потребує продовження застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні представник закладу лікар-психіатр ОСОБА_5 підтримав заяву, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №1131 від 20 листопада 2021 року, зазначив, що психічний стан пацієнта ОСОБА_7 з деякою позитивною динамікою: маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих втратили афективну забарвленість, не мають тенденції до поширення та стосуються подій минулого. Але залишаються деяка емоційна лабільність з побутових причин, відсутність розуміння хворобливості свого стану, необхідності лікування, холодне, без відчуття емпатії відношення до скоєного. Враховуючи вищевикладене, хворий зумовлює особливу небезпеку для оточуючих і потребує подальшого лікування у психіатричному закладі із суворим наглядом.

В судовому засіданні представник закладу-лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_9 підтримала вказану заяву, просила задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №1131 від 20.11.2020 року. Також, суду пояснила, що лише у травні 2020 року маячні ідеї буденних відносин збитку на адресу постраждалих почали втрачати афективну забарвленість, але хворобливість своїх переживань не усвідомлює, мають місце емоційна лабільність, байдуже, холодне ставлення до скоєного, відсутність критичних здібностей, не сформованість терапевтичних настанов, що свідчить про те, що хворий становить особливу небезпеку для оточуючих, про що зазначено у попередньому висновку комісії лікарів-психіатрів №526 від 26.05.2020 року. У зв`язку із проведеним лікуванням психічний стан пацієнта декілька покращився, маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих втратили афективну забарвленість, не мають тенденції до поширення та стосуються подій минулого. Але залишаються деяка емоційна лабільність з побутових причин, відсутність розуміння хворобливості свого стану, необхідності лікування, холодне, без відчуття емпатії відношення до скоєного. Враховуючи вищевикладене, хворий зумовлює особливу небезпеку для оточуючих. Також пояснила суду, що пацієнт захворів на психічну хворобу у 50 років. За ініціативою дружини хворого, ОСОБА_7 був проконсультований лікарем-психіатром в установі м.Луганська, йому було встановлено діагноз та призначено лікування. Однак, ОСОБА_7 відмовився від лікування і натомість зловживав алкогольними напоями. Дружина таємно намагалася лікувати його, підсипаючи ліки у їжу. Зазначила, що несформовані терапевтичні настанови це, коли пацієнт не розуміє необхідності в лікуванні. ОСОБА_7 взагалі вважає себе психічно здоровим і лікуватися не бажає, він не розуміє необхідності у лікуванні. Критичної оцінки до скоєного не має, до скоєного має холодне відношення.
ОСОБА_7 в судовому засідання заперечував проти продовження ПЗМХ, оскільки вважає себе психічно здоровою людиною.
Захисник заперечував проти задоволення заяви лікаря щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Зазначив, що в останньому висновку комісії лікарів психіатрів № 1131 від 20.11.2020 року відносно ОСОБА_7 зазначено, що у нього: психічний стан з деякою позитивною динамікою: маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих втратили афективну забарвленість, не мають тенденції до поширення та стосуються подій минулого...» Тому, вважає, що подальше лікування ОСОБА_7 можливо проводити у медичних закладах з посиленим наглядом.
В судовому засіданні прокурор підтримав заяву представника установи, просив задовольнити, продовживши відносно ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Зазначивши, що заява представника закладу є обґрунтованою, підтверджується висновком комісії лікарів №1131 від 20 листопада 2021 року, а також поясненнями представника закладу та поясненнями лікуючого лікаря-психіатра у судовому засіданні, які довели, що на теперішній час пацієнт ОСОБА_7 страждає психічним розладом, зумовлює особливу небезпеку для оточуючих та потребує продовження лікування в психіатричному закладі із суворим наглядом.
Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що заява представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
В частині 1 статті 95 КК України зазначено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п.п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №1131 від 20.11.2020 року, ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні з діагнозом інволюційний параноїд (хронічний маячний розлад). В обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру у висновку зазначено, що психічний стан пацієнта ОСОБА_7 з деякою позитивною динамікою: маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих втратили афективну забарвленість, не мають тенденції до поширення та стосуються подій минулого. Але залишаються деяка емоційна лабільність з побутових причин, відсутність розуміння хворобливості свого стану, необхідності лікування, холодне, без відчуття емпатії відношення до скоєного. Враховуючи вищевикладене, хворий зумовлює особливу небезпеку для оточуючих. ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні в Дніпровській Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» з 23.02.2015 року у зв`язку із застосуванням примусових заходів медичного характеру.

В пункті 24 «Динаміка перебігу стану особи в закладі охорони здоров`я, у якому на даний час перебуває особа: психічний стан» вказаного висновку зазначено, що за період з попереднього огляду комісією лікарів-психіатрів психічний с пацієнта з деякою позитивною динамікою: маячні ідеї буденних відносин, збитку на адрес постраждалих втратили афективну забарвленість, не мали тенденцію до поширення, пацієнт відносив їх до подій скоєного. У бесіді спокійно, докладно, без колишньої впевненості розповідав про свої переживання минулого, але хворобливість їх не усвідомлював. Повідомляв, що «мій брат був аферистом, невдячний, заздрив мені, дружина брата труїла таблетками бабцю моєї дружини вони давали їй таблетки, від яких вона померла, а потім забрали її житло, яке у спадок належало нашій родині, брат обмовляв мою родину», « я хотів найкращого для брата, а він був невдячний постійно влаштовував конфлікти та провокації, підставляв мене, шкодив усім». Омани сприйняття заперечував, поведінкою не виявляв. Мислення було нецілеспрямоване, із зісковзуванням. Емоцїї були лабільні. У відношенні скоєного повідомляв холодно, без відчуття емпатії, тяжкість н оцінював ««жалкую лише за те, що забрав брата до себе..., питання вже вирішено..., вони вже згнили». Лікування приймав, але необхідності не визнавав. Критичні здібності були порушені. Дані патопсихологічного дослідження: під час дослідження доступний контакту. Психічно хворим себе не вважає. На запитання відповідає. Мислення конкретне зі зниженням критичності, нечисленними латентними ознаками. В емоційно-вольовій сфері - пасивно-оборонна позиція, ригідність настанов, подразливість, емоційна нестійкість.
В пункті 25 «Дані клінічного дослідження особи, отримані під час проведення комісії лікарів-психіатрів» вказаного висновку комісії лікарів-психіатрів №1131 від 20.11.2020 року зазначено психічний стан хворого: Доступний формальному характеру. Орієнтований всебічно вірно. Емоційно дещо лабільний. Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих втратили афективну забарвленість, мають «застиглий» характер. Під час бесіди спокійно розповідає: «мій рідний брат не цінував мою доброту, завидував мені, дружина брата труїла таблетками бабцю моєї дружини, вони давали їй таблетки від яких вона померла, а потім забрали її житло, яке у спадок належало нашій родині, брат оговорював мою родину...я хотів найкращого для брата, допоміг йому влаштуватись, а він оказався невдячним, постійно влаштовував конфлікти та провокації, підставляв мене, навмисно шкодив усім». Наявність оманів сприйняття заперечує. Мислення деталізоване, з елементами різноплановості. З приводу скоєного повідомляє байдуже, холодно, тяжкість не оцінює, заявляє «по інакшому ніяк, требо було покінчити з цим, інакше загинув би я, а вони цього чекали і раділи б потім». Терапевтичні настанови відсутні. Критична оцінка до своїх переживань відсутня. Дані патопсихологічного дослідження: у обстежуваного на фоні ввічливості і доброзичливості, достатніх інтелектуальних можливостей виявляються помірно виражені порушення мислення за типом зниження критичності, зісковзування на шлях випадкових асоціацій, нечисленними латентними ознаками. В емоційно-вольовій сфері оборонна позиція, висока пошукова активність, завзятість у досягненні мети, деяка емоційна лабільність.
Зазначений висновок в судовому засіданні підтримав представник закладу-лікар-психіатр ОСОБА_5 , а також лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_6 , які суду підтвердили, що хоча маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих втратили афективну забарвленість, не мають тенденції до поширення та стосуються подій минулого. Але залишаються деяка емоційна лабільність з побутових причин, відсутність розуміння хворобливості свого стану, необхідності лікування, холодне, без відчуття емпатії відношення до скоєного. Враховуючи вищевикладене, хворий зумовлює особливу небезпеку для оточуючих, а тому потребує подальшого лікування в умовах психіатричного закладу із суворим наглядом.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікаря- психіатра та лікуючого лікаря-психіатра в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, хворий ОСОБА_7 вчинив особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, що призвело до загибелі двох людей.
Слід також зазначити, що адвокат ОСОБА_10 звертався до суду із заявою про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно відносно ОСОБА_7 . Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.02.2021 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_10 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_10 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , залишено без змін.
Враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника установи підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст..ст.369-372, ст. 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 січня 2015 року, відносно ОСОБА_8 , 1956 року народження, в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1