Номер провадження: 11-кп/813/1557/21
Номер справи місцевого суду: 946/1181/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,
законного представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,
захисників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
обвинуваченого ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_12 та представника малолітної потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2021 року у кримінальному провадженні №0001019 від 25.08.2020 року, відносно:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ати Республіка Казахстан, громадянина України, одруженого, маючого вищу освіту та працюючого в.о. генерального директора КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України -

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції від 20.05.2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001019 від 25.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_7 , законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_12 та представник малолітньої потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 кожен окремо подали апеляційні скарги, в яких:

- прокурор просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції. Прокурор вказує, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_16 відповідає вимогам ст.291 КПК України, а повернення обвинувального акту районним судом свідчить про формальний підхід суду до розгляду обвинувального акта відносно ОСОБА_16 . Також прокурор зазначає, що суд не вжив можливих заходів щодо виклику потерпілих, не зважаючи на те, що стороною обвинувачення суду були надані відомості про адреси місця проживання та інші відомості щодо потерпілих, які відомі стороні обвинувачення на теперішній час;

- законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_12 просить ухвалу районного суду скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції. Представник потерпілих вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду щодо повернення обвинувального акта прокурору, вважає, що обвинувачений акт повній мірі відповідає вимогам ст.291 КПК України, а його повернення порушує вимоги ст.26 КПК України;

- представник малолітньої потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Адвокат вказує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а зазначені в ухвалі мотиви повернення обвинувального акта прокурору, не є підставами для його повернення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурорів, представників потерпілих, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як зазначено у п.3 ч.1 ст.409 КПК, однією з підстав скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного розгляду встановлені істотні порушення вимог КПК, які тягнуть за собою скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

Щодо висновків районного суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК.

Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Окрім іншого, відповідно до п.3 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: анкетні відомості кожного потерпілого, у тому числі і місце проживання, а відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Мотивуючи прийняте рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд послався на його невідповідність вимогам ст.291 КПК, зокрема зазначив наступне:

- в обвинуваченому акті невірно відображені відомості про адресу місця проживання малолітніх потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки жодна з направлених судових повісток, не була вручена потерпілим;

- в обвинувальному акті невірно зазначено прізвище потерпілої ОСОБА_11 , оскільки вірним прізвищем останньої є « ОСОБА_17 »;
- всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті чітко не вказано кваліфікуючі ознаки, за якими обвинувачується ОСОБА_16 , зокрема не зазначені дати, час, місце, вид, спосіб, наслідки та інші дані, щодо інкримінованих кваліфікуючих ознак, що дало б змогу зіставити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення із формулюванням обвинувачення.
Апеляційний суд не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, з огляду на таке.
Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, він фактично відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону.

В обвинувальному акті зазначені час, місце, мотиви та спосіб вчинення ОСОБА_16 інкримінованих йому злочинів, відомості про потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в тому числі і відомості щодо адреси їх реєстрації та проживання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення надавалися додаткові відомості щодо місця знаходження малолітніх потерпілих, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були усиновлені та вибули з КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» (а.п. 129-131).
Апеляційний суд звертає увагу, що складаючи обвинувачений акт, орган досудового розслідування зазначив в ньому відомості щодо місця проживання потерпілих, які були встановлені на стадії досудового розслідування, а той факт, що в подальшому потерпілі могли змінити місце проживання не вказує на недотримання слідчим та прокурором вимог процесуального закону, які регламентують порядок складання обвинувального акта.
Як убачається з матеріалів справи, суд не направляв судових повісток потерпілим про виклик у підготовче судове засідання на 04.03.2021 року, але повідомив їх представників: ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_12 (а.п. 115-118).

04.03.2021 року підготовче судове засідання було відкладено для виклику потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Судом двічі надсилалися судові повістки про виклик у судові засідання на 19.03.2021 року та 20.05.2021 року потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надсилалися за останнім місцем проживання потерпілих, яке було встановлено під час досудового розслідування: АДРЕСА_2 . Однак, вказані повістки були повернуті до районного суду, з поміткою про вручення виклику відповідальній особі (а.п. 126-128, 160-162).

Отримавши зворотні повідомлення, 20.05.2020 року, суд провів підготовче судове засідання без участі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а в оскаржуваній ухвалі в обґрунтування свого висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору послався на те, що зазначені в обвинувальному акті адреси місця проживання потерпілих є невірними.

За таких підстав, оскільки районний суд не вжив всіх можливих заходів щодо належного сповіщення потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про день та час розгляду кримінального провадження, та незважаючи на те, що права та законні інтереси потерпілих у судовому засіданні були представлені їх представниками, апеляційний визнає доводи апеляційних скарг обґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що у разі наявності у суду підтвердження про належне сповіщення потерпілого, в тому числі і у разі неотримання потерпілим викликів суду за адресою, яка була встановлена на стадії досудового розслідування, однак він не з`являється в судові засідання, таку поведінку потерпілого слід сприймати як небажання останнього брати участь в розгляді справи, а тому неявка потерпілого до суду, в такому разі, та більш того за присутності в судовому засіданні представника потерпілого, не перешкоджає проведенню судового засідання. Відкладення в такому випадку розгляду справи, та очікування на явку потерпілого, не буде відповідати вимогам ст.28 КПК та не сприятиме виконанню положень ст.2 КПК.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Щодо посилань в оскарженій ухвалі про невірне зазначення органом досудового розслідування прізвища потерпілої ОСОБА_11 , як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору, то вони також є необґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування анкетні дані потерпілої були зазначені вірно, що знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, шляхом перевірки копії свідоцтва про народження, яке було надано прокурором.
Апеляційний суд визнає безпідставними доводи суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК з посиланням на невірну кваліфікацію дії обвинуваченого, оскількив даному випадку суд фактично вдався до оцінки доказів та кваліфікації обвинуваченого, що не відповідає положенням ст.314 КПК. Крім того, поза увагою суд залишив вимоги процесуального закону відносно того, що суд має розглядати обвинувальний акт в межах висунутого обвинувачення, а питання правильності кваліфікації дій обвинуваченого має вирішуватися за результатами судового розгляду.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК, є безпідставними.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню, а обвинувальний акт підлягає поверненню до суду першої інстанції для подальшого розгляду зі стадії підготовчого судового засідання,

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001019 від 25.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4