Справа № 751/8937/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/500/21
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому в АДРЕСА_1 , продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25 липня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, через не проведення комісійної судово-медичної експертизи, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який, не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 скасувати через порушення норм процесуального права, Конституції України та невідповідність практиці Європейського Суду з прав людини під час її ухвалення.

Аргументує тим, що з мотивувальної частини ухвали убачається факт того, що суд вже визначився у питанні щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , вказавши на те, що призначення судово-медичної експертизи відбулося виключно з метою перевірки версії сторони захисту. Продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 вважає нічим іншим, як очікуванням обвинувального вироку, що є прямим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини.

Апелянт звертає увагу, що раніше зазначені обставини не змінилися, суд не аргументував на підстав яких даних прийшов до висновку про можливість вчинення його підзахисним нового кримінального правопорушення, хоча до взяття під варту ОСОБА_6 не притягувався до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується.

Можливість впливати на свідків, за наявності такого бажання, могла бути реалізована обвинуваченим і під час його перебування під вартою, проте його підзахисний не має необхідності та бажання впливати на свідків, суд та інших учасників кримінального провадження.

Обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, його матір неодноразово зверталась із заявами про надання побачень із сином, постійно присутня в залі судового засідання.

Суд, вказавши на послаблення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не вказав за яким критерієм оцінював таке послаблення та чому прийшов до висновку, що таке послаблення не сягнуло того рівня, який би дозволив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вказує на те, що під час розгляду поданого прокурором клопотання, суд досить формально підійшов до вирішення цього питання, не звернув уваги, що саме клопотання не обґрунтоване та не умотивоване.

З мотивів лише однієї необхідності у проведенні експертизи, особа не може не обґрунтовано та досить тривалий час утримуватись під вартою, а суд не може прийти до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Такий висновок має ґрунтуватись з урахуванням ряду інших відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, повинні враховуватися особа підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан та стан здоров`я.

На думку апелянта, з урахуванням того, що обвинувачений більше двох років перебуває під вартою, та відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського Суду з прав людини, існують усі підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 найсуворішого виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою та у разі необхідності обрання запобіжного заходу, обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого, який наполягав на скасуванні ухвали суду та обранні ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_9 , за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд дійсно вказав на послаблення ризиків, які не сягнули того рівня, який би давав можливість для зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який.

Суд вірно врахував, що ОСОБА_6 та загиблий ОСОБА_9 були товаришами, безпосередньо перед сваркою та побиттям, обидва вживали алкогольні та наркотичні засоби. При цьому, свідки у кримінальному провадженні підтримували дружні стосунки, як з потерпілим, так і з обвинуваченим.

Вказуючи на те, що судом не обґрунтовано наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, захисник залишив поза увагою ту обставину, що наявність вказаних прокурором ризиків була підтверджена під час обрання ОСОБА_6 міри запобіжного заходу під час досудового слідства.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 грудня 2019 року у справі «Піхун проти України» Суд зауважив, що «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу…».

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо порушення статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинуваченого під вартою та тривалим кримінальним провадженням, апеляційний суд у даному конкретному випадку звертає увагу на рух кримінального провадження, його складність, періодичність призначення судових засідань, об`єм матеріалів які досліджуються судом, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнає вину та судом, з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду провадження вживаються заходи щодо перевірки висунутих стороною захисту недовіри наявним у справі доказам, в тому числі і висновкам експертиз, і за результатами апеляційного розгляду не вважає тримання останнього під вартою надмірним.

Оскільки тривалість перебування обвинуваченого під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Що ж стосується посилання захисника на упередженість суду під час судового розгляду, колегія суддів вважає таке зауваження безпідставним. Під час судового розгляду учасники процесу надають суду докази доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення, які суд оцінює в нарадчій кімнаті при постановленні судового рішення.

Судовий розгляд дійсно не завершений з об`єктивних причин. Так, ухвалою суду від 16 березня 2020 року у даному кримінальному провадженні, з метою перевірки аргументів сторони захисту, було призначено комісійну судово-медичну експертизу щодо смерті ОСОБА_9 , яка на даний час виконується Головним бюро судово-медичних експертиз МОЗ України.

Самостійно перевірити заперечення проти обвинувачення у галузі медицини, суд не має можливості і позбавлений такого права.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо в цьому полягає суспільний інтерес.

Зокрема, в даному випадку ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, у позбавленні життя іншої людини, який до того ж був товаришем обвинуваченого, обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, має негативні соціальні схильності, а тому побоювання суду про можливість продовження злочинної діяльності, впливу на свідків, а також про неможливість забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого цілком обґрунтовані та відповідають суспільному інтересу, захисту громадян та їх життя.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин справи, стосунків між свідками та обвинуваченим, продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Посилання апелянта на положення ч. 3 ст. 197 КПК України про обмеження строку тримання під вартою, не може бути підставою для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду, оскільки названа процесуальна норма закону регламентує строки тримання під вартою під час досудового розслідування, яких повинен дотримуватися слідчий суддя.

У даному випадку розумність строків розгляду кримінального провадження не порушена, суд на виконання вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що автоматично не знижує ризиків переховування від суду, впливу на свідків, вчинення нового злочину.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13