ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
336/2370/17
1-кп/336/60/2021
6 травня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , під головуванням судді ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. м. Нововолинську Волинської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працює, має середню освіту, незаміжня, утримує неповнолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судимостей не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

8 січня 2017 року приблизно о 01-30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклого конфлікту зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , умисно нанесла йому ножем, який утримувала у правій руці, не менше шести ударів в область голови, спричинивши останньому множинні різані та колото-різані поверхневі рани голови, а саме: вертикальну лінійну рану у правій скроневій області, вертикальну рану на правій щоці, горизонтальну рану на правій щоці, дві лінійні рани на шкірі верхньої губи по середній лінії, горизонтальну рану на шкірі верхньої губи ліворуч біля кута рота, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також множинні дрібні крапкові садна та садна дуговидної форми над правою бровою, на носі та у лівій виличній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому з метою реалізації свого злочинного умислу, тим саме ножем, який продовжувала утримувати у правій руці, нанесла ОСОБА_10 один удар в область грудної клітки, спричинивши останньому одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серця, що ускладнилось розвитком гострої крововтрати, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 , яка настала того ж дня на місті отримання поранення через незначний проміжок часу.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, не визнала та пояснила, що 7 січня 2017 року приблизно о 22-40 год. вона повернулась додому, її співмешканець ОСОБА_11 був на кухні вже напідпитку. Вони обговорювали квартплату, він нервував, адже роботи в нього не було. Він почав кричати і вона зробила йому зауваження, бо в сусідній кімнаті спала дитина. Після цього він вдарив її кулаком у ніс. Вона впала і вдарилась головою об підлогу. Потім мовчки піднялась і почала мити посуд, але ОСОБА_12 не заспокоювався, кричав. У неї в руках був ніж, який вона хотіла помити. Зліва від раковини знаходились двері до ванної кімнати. Через застосування фізичної сили потерпілим, вона опинилась у ванній кімнаті, обличчям до ванної, одним коліном на підлозі. В правій руці вона тримала ніж темно-синього кольору з білими вставками. ОСОБА_10 навалився ззаду і схопив її за плечі, а руки - за зап`ястки. Зазначила, що потерпілий схопив так міцно, що вона не могла розжати пальці та випустити ніж. Потім вона відчула як по ній потекла кров, по руці та по нозі. Деякий час він продовжував утримувати її, але потім обм`як і вона скинула його з себе. Зазначила, що ніж випустила тільки після того як він обм`як. Потерпілий впав на бік, був весь у крові, коли вона його перевернула, він ще хрипів. Після цього вона вимкнула воду на кухні та викликала швидку і поліцію. Пояснила, що колото-різані рани на голові потерпілого могли утворитись внаслідок спроб випустити ніж з рук. Рана в області грудної клітки могла утворитись в момент падіння потерпілого на обвинувачену. В момент падіння обвинуваченої на ванну ніж знаходився в правій руці. Тілесні ушкодження вона нанесла ножем з синьою рукояткою з білими вставками. Показала, що патрульний, який приїхав перемістив тіло і сказав, що йому потрібна серветка і щось під голову, після чого розірвав футболку і почав робити масаж серця. Зазначила, що спиртні напої з потерпілим не вживала. В той день ОСОБА_13 разом з її донькою приходили до неї на роботу після обіду, де пробули приблизно годину. Ближче до вечора він почав надзвонювати та розповідати, що прийшла квитанція на сплату комунальних на велику суму, і вона чула, що він вже напідпитку. Розповіла, що раніше були випадки. коли потерпілий «підіймав руку» на неї, але до поліції вона не зверталась.

Також, під час судового розгляду 7 серпня 2019 року у приміщенні будинку АДРЕСА_3 за дорученням суду було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 , яка пояснила та показала, яким чином та при яких обставинах 08.01.2017 року ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження обвинуваченj.. Зокрема, обвинувачена показала, що під час сварки вона впала з ОСОБА_10 на лівий край металевої ванни. Її чоловік знаходився позаду неї та давив власним тілом (тулубом) на її спину. У правій руці за рукоятку вона тримала ніж. Надалі, ОСОБА_10 сильно схопив ОСОБА_6 за зап`ястки та утримував її так, що вона не могла кинути ножа, але, намагаючись вивільнитися, обвинувачена хаотично махала ножем біля свого обличчя ліворуч. Голова ОСОБА_10 знаходилась ліворуч біля її голови, але яким чином при цьому вона травмувала ОСОБА_10 , не бачила. Згодом ОСОБА_10 почав слабшати і вона відчула, як по лівій руці та лівій нозі тече кров, після чого вона скинула його з себе на підлогу біля ванни та перевернула на спину (протокол слідчого експерименту від 07.08.2019 року - т. 5, а.с. 40-46).
22 січня 2020 року ОСОБА_6 у судовому засіданні заявила, що показання, наданні нею під час слідчого експерименту 17.01.2020 року, є правдивими. Показання від первісних відрізняються лише через її нервове перенавантаження та емоційний стан на момент надання перших показань. Також додала, що є правшою.

Крім того, 17 січня 2020 року у вказаному вище приміщенні за судовим дорученням було повторно проведено слідчий експеримент за участю обвинуваченої, яка під час вказаної слідчої дії також пояснила та показала, яким чином та при яких обставинах 08.01.2017 року ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження обвинуваченою. Зокрема, ОСОБА_6 показала, що, перебуваючи на кухні, ОСОБА_10 знаходився ззаду від неї та схопив її обома руками за ділянку обох плечей та за передню поверхню грудної клітки у верхній третині. В цей час вона тримала ніж у правій руці та підіняла обидві верхні кінцівки догори і назад з метою вирватися від захвату чоловіка, після чого здійснила більше 5-ти махів верхніми кінцівками, внаслідок чого, на її думку, й травмувала обличчя ОСОБА_10 ножем, яким просто розмахувала (протокол слідчого експерименту від 17.01.2020 року - т. 5, а.с. 59-72).
При цьому, сторона захисту наполягала на перекваліфікації дій ОСОБА_6 з пред`явленого їй обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на ст. 119 КК України та зазначала на правильності кваліфікації дій обвинуваченої саме як вбивства через необережність.
Під час судового розгляду судом перевірялася як обгрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, так і версія сторони захисту, задля чого досліджувались не тільки показання обвинуваченої, надані нею безпосередньо у судовому засіданні, а й докази, що були подані суду стороною обвинувачення: показання свідків, документи, речові докази та висновки експертів.
Так, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань до останнього 08.01.2017 року за № 0000090 були внесені відомості про злочин за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у скоєнні якого й обвинувачується ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 210).
Крім того, у межах порушеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_14 від 10.01.2017 року було надано дозвіл на обшук житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 77).
Отже, за дозволом суду слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_15 із застосуванням відео- та фотозйомки в період часу з 5-17 год. 08.01.2017 року до 11-26 год. 08.01.2017 року було проведено огляд, під час якого була зафіксована обстановка та обставини місця події, яким виявилося домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , ході чого на підлозі будинку, праворуч від входу до першої кімнати на відстані 180 см було виявлено вдягнений труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ранами та колото-різаним пошкодженням на ньому. Крім того, в ході огляду були виявлені та вилучені чотири ножі (два з них з ванної), паспорти на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , халат жіночий, фартух, рушник, сліди папілярних візерунків (зокрема, з полімерної пляшки об`ємом 2,5 л з написом «Чернігівське» та зі скляної пляшки об`ємом 0,75 л з написом «Shabo»), змиви речовини бурого кольору (зокрема, з килиму біля ванної у ванній кімнаті будинку, з ванної, з бильця ванної та з підлоги біля лівої ноги трупу). Так, в ході огляду місця події з ванної, розташованої у ванній кімнаті, був вилучений ніж кухонний з рукояткою білого та синього кольорів довжиною 23 см, ширина леза 12,3 см, щодо якого ОСОБА_6 пояснила, що саме цей ніж тримала у руках під час боротьби з ОСОБА_10 . Детальний вигляд оглянутого місця події та виявлених і вилучених з нього ножей, предметів одягу, слідів папілярних візерунків та слідів речовини бурого кольору вбачається з доданих до протоколу фотоілюстрацій та відеозапису на диску для лазерних систем зчитування, який постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 20.02.2017 року був визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню (т. 2, а.с. 1-75). Відомості, внесені до протоколу огляду місця події, відповідають відеозапису вказаної слідчої дії.
Висновком експерта № 135 (т.2 а.с. 229-236) встановлено, що причиною смерті ОСОБА_10 явилось одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва (лікарське свідоцтво про смерть № 135 (т. 3 а.с. 40) на рівні шостого ребра по передній пахвовій лінії з пошкодженням серця, що ускладнилось розвитком гострої крововтрати, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку зі смертю. Вказане поранення є колото-різаним, утворилось від дії плаского одностороннєгострого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, який має обушок та лезо. Найбільша ширина частини клинка, яка заглибилась, складала 12-14,5 мм. Вказане поранення утворилось незадовго до смерті та має направлення ранового каналу спереду-назад, зліва-направо, знизу-вверх. Довжина ранового каналу склала приблизно 13 см.
Крім того, у ОСОБА_10 були виявлені множинні різані та колото-різані поверхневі рани голови, а саме: вертикальна лінійна рана у правій скроневій області, вертикальна рана на правій щоці, горизонтальна рана на правій щоці, дві лінійні рани на шкірі верхньої губи по середній лінії, горизонтальна рана на шкірі верхньої губи ліворуч біля кута рота, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також множинні дрібні крапкові садна та садна дуговидної форми над правою бровою, на носі та у лівій виличній області, глибоке садно прямокутної форми на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у середній третині та садно овальної форми на передній поверхні лівого колінного суглобу, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В момент спричинення пошкоджень положення ОСОБА_10 могло бути різним та змінювалось.
Після спричинення ОСОБА_10 усього комплексу пошкоджень він міг вчиняти активні цілеспрямовані дії протягом нетривалого часу.
За життя ОСОБА_10 зловживав алкогольвмісними напоями, що призвело до формування комплексу хронічної алкогольної інтоксикації, а на час смерті рівень етилового алкоголю у крові становив 3,1 проміле.
Експерт ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що працює судово-медичним експертом. Правильність власної судово-медичної експертизи він підтвердив суду. Зазначив, що дійсно глибина каналу фатальної рани склала 13 см, направлення - спереду-назад, знизу-вверх, зліва-направо. При дослідженні ОСОБА_10 експертом був виявлений тільки один такий рановий канал. Щоб нанести таке пошкодження потрібен був тільки один удар. Щодо різаних та колото-різаних поверхневих ран голови ОСОБА_17 зазначив, що для їх спричинення потрібно було не менше шести ударів.

За протоколом огляду трупа 08.01.2017 року (т. 2 а.с. 213-225) було оглянуто труп ОСОБА_10 , який був доставлений до моргу в одязі, який був просякнутий кров`ю. При цьому, на куртці та футболці спереду зліва були виявлені наскрізні пошкодження тканини.
Згідно висновку експерта № 139 (т. 3 а.с. 20-30) та відповідно до протоколу огляду предмету від 20.02.2017 року (т. 3 а.с. 6-17) на всіх предметах одягу ОСОБА_10 виявлені сліди крові, зокрема, на куртці (кофті), футболці та брюках наявні ділянки просочування, які утворились в результаті тривалого контакту із закривавленим предметом або від натікання великої кількості крові, та помарки, що виникли від короткочасного або дотичного контакту з закривавленим предметом. На футболці також виявлені краплі та бризки, що утворились або в результаті вільного падіння частинок крові із закривавленої поверхні або предмету, або від попадання на футболку частинок крові, що володіють імпульсом кінетичної енергії, з переважним напрямком зверху вниз. На брюках (кальсонах) виявлені також патьоки крові від стікання великої кількості крові по їх поверхні, яка перебувала в момент формування патьоків у вертикальному або близькому до вертикального положенні.
З висновку експерта № 191 (т. 3 а.с. 3-5) та протоколу огляду від 20.02.2017 року (т. 3 а.с. 6-14) вбачається, що на одязі, який був одягнутий на ОСОБА_10 , встановлена наявність крові, походження якої не виключається від ОСОБА_10 , також на футболці та кофті наявні пошкодження тканини, які відповідають місцю поранення в області грудної клітки.
У піднігтьовому вмісті трупа ОСОБА_10 , а також у змивах з кистей його рук виявлена кров людини, походження якої не виключається від самого ОСОБА_10 (висновки експерів № 26 та № 194 т. 2 а.с. 239-241, 246-248).
Також, з висновку експерта № 192 (т. 2 а.с. 81-82) вбачається, що у змивах речовини бурого кольору, які вилучені з килиму біля ванної у ванній кімнаті будинку, з ванної, з бильця ванної та з підлоги біля лівої ноги трупу встановлена наявність крові людини, походження якої так-само не виключається від ОСОБА_10 .
Як слідує з висновку експерта № 2-265 від 25.04.2017 року (т. 2 а.с. 197-207) усі вилучені при огляді місця події ножі не є холодною зброєю, а відносяться до кухонних ножів довільної форми, які є різновидом ножів господарчо-побутового призначення.
На клинку та рукоятці ножа, вилученого з ванної в ванній кімнаті знайдена кров людини, походження якої не виключено від ОСОБА_10 , кров ОСОБА_6 може бути наявною як домішка, що встановлено висновками експерта № 93, 393 (т. 2 а.с. 119-122, 125-127).
Як вказано у висновках експертів № 1-213, № 731 та 186 (т. 2 а.с. 157-167, 171-174, 178-181) на поверхнях трьох інших ножів, вилучених під час проведення огляду місця події, слідів папілярних узорів не виявлено, натомість на рукоятці ножа (об`єкт № 3, який також вилучений з ванної у ванній кімнаті) встановлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_10 .
Згідно з висновками експертів № 100, № 168 (т. 2 а.с. 130-134, 188-193) рана на клапті шкіри з області передньої поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_10 утворилась від дії плаского односторонньогострого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обух та лезо. Ширина клинка, що занурилась, становила близько 12-14,5 мм. Вказане ушкодження могло утворитись від наданого на експертизу ножа (ніж з рукояткою синьо-білого кольору загальною довжиною 23 см, вилучений з дна ванної). Від дії клинків інших трьох представлених експерту ножів ушкодження на клапті шкіри від трупа ОСОБА_10 утворитись не могло.
Отже, враховуючи висновки експертиз з дослідження вилучених з місця події ножів та виявленої у ОСОБА_10 рани у сукупності з показаннями ОСОБА_6 , на переконання суду, є встановленим те, що саме ніж з рукояткою синьо-білого кольору, який був винайдений на дні ванної у ванній кімнаті, а згодом постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 24.04.2017 року був визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню (т. 2, а.с. 135-137), і є знаряддям злочину, яким поцілила особа винуватого у тіло постраждалого ОСОБА_10 .
Щодо оцінки ряду інших доказів суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до висновку експерта № 1-49 від 18.01.2017 року (т. 2 а.с. 113-115) на поверхні ножа, вилученого з ванної, з довжиною клинка 12,3 см, слідів папілярних узорів не знайдено.
Як вказано у висновках експертів № 1-213 від 06.03.2017 року, № 731, № 178 (т. 2 а.с. 157-167, 171-174, 178-181) на поверхнях трьох інших ножів, вилучених під час проведення огляду місця події, слідів папілярних узорів також не виявлено.
Протоколи оглядів предметів від 20 лютого 2017 року та від 22 лютого 2017 року, в ході яких фактично речові докази слідчим не оглядались (т. 2 а.с. 152-153, т.3 а.с. 31-34), як і протокол огляду телефону від 21.02.2017 року (т. 2 а.с. 208-212), не містять інформації, що була б корисною для встановлення фактичних обставин справи,
Відібрані відповідно до постанов прокурора та протоколів відбирання зразки букальних клітин та слини ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 73-78) експертам для дослідження взагалі не надавались, експертизи з дослідженням цих зразків не призначались.
При цьому, відібрані відповідно за постановами прокурора та протоколами відбирання змиви піднігтьового вмісту пальців кистей обох рук ОСОБА_6 та змиви з долоней її рук надавались експертам для дослідження, натомість результативних висновків, що мали б значення для встанофлення фактичних обставин справи, експертами надано не було (т. 3 а.с. 79-92).
Відібрані відповідно до постанови прокурора від 17 січня 2017 року та протоколу слідчого від 18.01.2017 року зразки крові ОСОБА_6 також надавались експерту для дослідження (т. 3 а.с. 113-115), натомість висновком експерта № 243 (т. 3 а.с. 118) була визначена лише групову належність рідкої крові обвинуваченої ОСОБА_6 .
Однак, стосовно доведеності винуватості ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення при викладених вище обставинах суд виходить також з наступного.
Так, відібрані відповідно до постанови прокурора від 18 січня 2017 року та протоколу слідчого від 18.01.2017 року зразки відбитків пальців та долоней рук ОСОБА_6 надавались експерту для дослідження (т. 3 а.с. 119-120).
Відповідно до висновку експерта № 1-121 (т. 2 а.с. 140-150) вилучені під час огляду місця події з полімерної пляшки об`ємом 2,5 л з написом «Чернігівське», зі скляної пляшки об`ємом 0,75 л з написом «Shabo» сліди папілярних узорів є придатними для ідентифікації та залишені зокрема великим та безіменним пальцями правої руки, безіменним та великим пальцями лівої руки ОСОБА_6 .
Як свідок, ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачена являється її сестрою. Загиблого знала, пояснила, що мала з ним нормальні стосунки, поки той був тверезий. Показала, що знає, що між обвинуваченою та її співмешканцем сталася сварка. Вночі з 07.01.2017 року на 08.01.2017 року їй подзвонила обвинувачена та попросила забрати ОСОБА_20 . Після цього з телефонного номера обвинуваченої зателефонував поліцейський, та сказав, що справді сталося вбивство і потрібно забрати дитину. Вони приїхали разом з чоловіком на місце події. Коли свідок забирала дитину, остання спала в своїй кімнаті на ліжку. Вона забрала дитину і пішла. Зазначила, що обвинувачена разом із загиблим спільно проживали разом близько 5 років, однак періодично ОСОБА_10 їздив на заробітки. Сварки між ними були, коли загиблий вживав алкоголь. Зазначила, що були випадки, коли ОСОБА_10 «піднімав руку» на обвинувачену, в поліцію з цього приводу ОСОБА_6 не зверталася. Додала, що обвинувачена нічого не розповідала про обставини вбивства, але зазначила, що у неї був садно на спині.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що обвинувачена являється рідною сестрою його дружини. Неприязних стосунків з обвинуваченою не має. Загиблого знав, зазначив, що той був співмешканцем обвинуваченої 07.01.2017 року за адресою проживання обвинуваченої та ОСОБА_10 сталось вбивство. Про вбивство дізнався від обвинуваченої, коли та подзвонила його дружині й сказала, щоб вони приїхала та забрали її доньку ОСОБА_20 . Коли приїхали на місце події, побачили поліцію, в дім його не пустили. Зайшла тільки ОСОБА_22 і вивела ОСОБА_20 , після чого вони поїхали. З обвинуваченою поспілкуватись не дали. Коли почались слідчі дії і дозволили увійти в дім, він побачив ОСОБА_13 на підлозі всього в крові, після чого він запитав у поліцейських, що сталось, на що отримав відповідь - вбивство, внаслідок сімейної сварки. Хто саме відповів, згадати не зміг. Показав, що коли обвинувачена разом із загиблим мешкали у них з дружиною, були сварки та конфлікти, але до бійок не доходило. Зазначив, що ОСОБА_10 , коли вживав алкоголь, ставав агресивним, неадекватно реагував на слова. Обвинувачена неодноразово намагалась заспокоювати його у таких ситуаціях. Додав, що ОСОБА_10 мав дітей, батьком був турботливим.

За висновком експертів № 67/к (т. 5 а.с. 99-125) комісія вважає, що тілесні ушкодження (у вигляді лінійних ран) на обличчі у ОСОБА_10 могли утворитися тоді, коли чоловік знаходився позаду ОСОБА_6 , яка в цей час тримала у правій руці ніж, яким розмахувала. Крім того, зважаючи на те, що ніж може діяти не лише як гострий предмет (колючий, ріжучий чи колючо-ріжучий), а й як твердий внаслідок дії незагострених його частин, комісія вважає за можливе виникнення тілесних ушкоджень у вигляді множинних точкових та дугоподібних саден у правій надбрівній ділянці, в ділянці носу, в лівій виличній ділянці за механізмом, на який вказала ОСОБА_6 .
При огляді халату, фартуха та рушника, вилучених під час огляду місця події, які постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 20.02.2017 року були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, відповідно до протоколу огляду предметів від 20.02.2017 року були виявлені плями та помарки речовини бурого та темно-бурого кольору (т. 2 а.с. 92-102).
За висновком експерта № 143 (т. 2 а.с. 105-110) при дослідженні наданого халату ОСОБА_6 були виявлені множинні помарки крові та ділянка просочування. Виявлена переривчаста ділянка просочування кров`ю в передній та задній поверхнях лівого рукава утворилась в результаті абсорбції крові внаслідок тривалого контакту із закривавленим предметом або від натікання великої кількості крові. Помарки крові, виявлені на правій та лівій поличках та спинці наданого халата, а також на передній та задній поверхні обох рукавів, виникли в результаті короткочасного або дотичного контакту із закривавленим предметом, механізм контактування з яким уточнити не виявилось можливим.
Як вказано у висновку експерта № 190 (т. 2 а.с. 89-91), в слідах на речах, вилучених під час огляду місця події: халаті, в який, зі слів ОСОБА_6 , вона була одягнута під час конфлікту з ОСОБА_10 , фартуху та на рушнику встановлена наявність крові людини, походження якої не виключається від ОСОБА_10 .
Отже, як вбачається з протоколу огляду халату та висновку експерта щодо слідів крові на ньому, сліди крові ОСОБА_10 знайдені на передній та задній поверхнях халату, а саме на лицьових поверхнях обох пол, а також на рукавах та манжетах.
Натомість, при тому механізмі отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, на який зазначила обвинувачена, за умови отримання ОСОБА_10 в область грудної клітки тілесного ушкодження з масивною кровотечею, у вказаному ОСОБА_18 її положенні та положенні постраждалого значні сліди крові ОСОБА_10 безумовно мали б бути на задній частині халату, в який була вдягнута обвинувачена, натомість в цій частині її одягу знайдені сліди лише короткочасного або дотичного контакту із закривавленим предметом.
При цьому з висновку експерта № 139 (т. 3 а.с. 20-30) щодо дослідження слідів крові, виявлених на одягу ОСОБА_10 , вбачається, що в момент виникнення поранень, що були джерелом кровотечі, утворювались бризки на футболці, при цьому напрямок їх утворення зверху-вниз, а також кров у значній кількості натікала на кальсони (брюки), що були одягнуті на ОСОБА_10 , який на той час перебував в положенні вертикальному або близькому до такого. Враховуючи висновки експертів, колегія суддів дійшла висновку, що в момент спричинення поранення в область грудної клітки, яке і стало причиною смерті, ОСОБА_10 перебував у вертикальному положенні, про що об`єктивно свідчать бризки та патьоки крові на оглянутому одязі.
Крім того, директором комунальної установи «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької міської ради старшому слідчому СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_23 на диску для лазерних систем зчитування були надані аудіоматеріали мовного реєстратора диспетчерських пультів «103», за змістом яких о 1-42 год. 8 січня 2017 року на адресу по АДРЕСА_3 надійшов виклик до ОСОБА_10 від дружини останнього (т. 3 а.с. 66).
За протоколом від 21.02.2017 року отриманий диск для лазерних систем зчитування з аудіозаписом вищевказаного повідомлення було оглянуто старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 , який того ж дня своєю постановою від 20.02.2021 року названий диск з вказаним аудіозаписом визнав речовим доказом (т. 3 а.с. 68-72).
При цьому, відповідно до аудіозапису повідомлення та текстової роздруківки розмови, що міститься у протоколі огляду предмету від 21.01.2017 року (т. 3 а.с. 68-72) ОСОБА_6 повідомила, що під час сварки порізала свого чоловіка ножем.
Під час судового розгляду медичних працівників, які у складі бригади швидкої медичної допомоги виїзждали за викликом до постраждалого ОСОБА_10 на місце події злочину за адресою АДРЕСА_3 , було допитано безпосередньо судом.
Так, ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснив, що працює на швидкій допомозі на центральній підстанції виїзної реанімаційної бригади. Вони разом двома фельдшерами та водієм виїхали за викликом до приватного будинку. Зайшли до будинку та побачили обвинувачену, поліцію та чоловіка, який лежав на підлозі. У чоловіка було ножове поранення в області серця, реанімаційні заходи не проводилось, після огляду було констатовано смерть. Було оформлено картку виїзду, яку здали після виїзду. Зазначив, що обвинувачена на вигляд була розгублена, але її огляд працівниками швидкої не здійснювався.

Як свідок, ОСОБА_25 показала, що працює фельдшером на центральній підстанції швидкої допомоги. Вони виїхали на виклик стосовно ножового поранення. Коли приїхали, чоловік був вже мертвий. Зазначила, що зробили електрокардіограму та констатували смерть. За результатами виїзду було складено картку виїзду. У будинку окрім загиблого знаходилась поліція та обвинувачена, яка плакала.

Крім того, начальником Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшому слідчому СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 на диску для лазерних систем зчитування були надані відеоматеріали з надрудних відеореєстраторів, з яких вбачається реагування екіпажа Управління патрульної поліції в Запорізькій області з виїздом 08.01.2017 року на місце пригоди за адресою: АДРЕСА_3 (т. 3 а.с. 50).
За протоколом від 20.02.2017 року отриманий диск для лазерних систем зчитування з відеоматеріалами з надрудних відеореєстраторів було оглянуто старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 , який того ж дня своєю постановою названий диск з вказаними відеоматеріалами визнав речовим доказом (т. 3 а.с. 55-57).
При цьому, відповідно до відеозапису з боді-камер (т. 3 а.с. 57) та текстової роздруківки розмови, що міститься у протоколі огляду предмету (т. 3 а.с. 51-54) ОСОБА_6 повідомила, що спричинила поранення ОСОБА_10 ножем в ході сварки, коли вона мила посуд.
Крім того, з матеріалів проведеного по вказаному кримінальному провадженню досудового розслідування слідує, що за базою архіватора мовленнєвої інформації відділу служби «102» ГУНП в Запорізькій області до названої служби 08.01.2017 року надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про поранення свого чоловіка ножем по АДРЕСА_3 (т.3 а.с. 59).
За протоколом від 24.01.2017 року отриманий диск для лазерних систем зчитування з аудіозаписом вищевказаного повідомлення старшим слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_23 було оглянуто (т. 3 а.с. 60-64).
При цьому, відповідно до аудіозапису повідомлення та текстової роздруківки розмови, що міститься у протоколі огляду предмету від 24.01.2017 року (т. 3 а.с. 60-64) ОСОБА_6 повідомила, що поранила свого чоловіка ножем.
Отже, задля встановлення фактичних обставин справи судом в якості свідків було допитано й співробітників поліції, які виїзджали на місце пригоди.
Так, свідок ОСОБА_27 , яка була допитана судом, показала, що працює в УПП Запорізької області. Разом ОСОБА_28 вони заступили на чергування у нічну зміну. Приблизно опівночі отримали виклик на планшет від чергового про те, що жінка нанесла ножове поранення своєму чоловіку та викликала поліцію і швидку. Після чого вони приїхали за викликом до приватного будинку та побачили відкриту хвиртку і ввімкнене світло у дворі. Зайшовши до будинку, пройшли коридор та у кімнаті побачили чоловіка, який лежав на підлозі. У кімнаті також знаходилась обвинувачена, яка сиділа на колінах біля чоловіка та плакала. Після чого напарник поміряв пульс у чоловіка та виявив, що пульсу немає. Вона запитала у дівчини, що сталося і хто це зробив, на що обвинувачена сказала, що це зробила вона. Свідок зазначила, що тіло чоловіка частково лежало у ванній кімнаті та частково в кухні, тому, так як повного доступу до тіла не було, ОСОБА_28 перемістив тіло трохи вперед. Так як пульсу не було, ОСОБА_29 почав робити непрямий масаж серця та штучне дихання. Після цього приїхала швидка та констатувала смерть. Було викликано слідчо-оперативну групу. Показала, що намагались дізнатись про обставини події. Обвинувачена пояснила, що, прийшовши додому, побачила співмешканця у нетверезому виді, він був засмучений через квитанції на оплату комунальних послуг. Обвинувачена мила посуд, після чого виник конфлікт, причини розказати не змогла. ОСОБА_6 розповіла, що якимось чином вона опинилась у ванній кімнаті і ззаду на неї тиснув співмешканець, а потім обм`як та впав. Обставин і подробиць, як сталось вбивство, ОСОБА_6 більш детально пояснити не змогла, чи був в руках, ніж не зазначала. У ванній лежало два ножа. Крім цього, свідок зазначила, що в будинку знаходилась маленька дівчинка та обвинувачена попросила подзвонити сестрі, щоб її забрали. У телефонній розмові обвинувачена сказала: «Приезжай, я убила ОСОБА_30 ». Обвинувачена була одягнена в халат, будь-яких поранень на ній свідок не бачила. ОСОБА_31 був одягнений в темні штани та світлу футболку, яка була вся в крові та яку розірвав ОСОБА_29 , коли намагався надати допомогу. Свідок також пояснила, що у неї була «бодікамера», яка була увімкнена.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні пояснив, що працює інспектором УПП в Запорізькій області. У нічний час разом з ОСОБА_27 , вони прибули за викликом в приватний будинок. В будинку побачили обвинувачену, яка сиділа на підлозі біля чоловіка, який лежав на спині між кімнатою та ванною. У обвинуваченого вся футболка була в крові. ОСОБА_32 у чоловіка не було та ніяких ознак життя він не подавав, тому почав свідок проводити реанімаційні заходи. На тілі було виявлено ножове поранення в області грудної клітки. Потім приїхала швидка та констатувала смерть. Обвинувачена пояснила, що відбувся конфлікт, і це зробила вона. Показав, що ванна була в крові і там знаходились два ножі. Про причини конфлікту обвинувачена зазначила, що надійшли квитанції на оплату комунальних послуг на велику суму, через що її співмешканець засмутився, після чого виникла сварка. Обвинувачена говорила, що мила посуд, потім не зрозуміло як вони опинилась у ванній кімнаті, після чого вона відчула фізичний тиск на спину, а потім почула хрипи. Свідок зазначив, що ОСОБА_6 була вдягнена в халат, ніяких візуальних пошкоджень на ній не бачив. Показав, що в будинку, в сусідній кімнаті знаходилась дитина. Обвинувачена говорила, що донька весь час знаходилась в своїй кімнаті та нічого не бачила. Крім того свідок зазначив, що під час дзвінка своїй сестрі обвинувачена сказала їй, що вбила свого чоловіка.

Оцінюючи твердження ОСОБА_6 про те, що спричиненню ножового поранення ОСОБА_10 передувало застосування до неї фізичного насильства з боку самого постраждалого, колегія суддів виходить з наступного.
Дійсно, відповідно до ч.2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
В ч.3 ст. 36 КК України закріплено, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Згідно статті 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту). Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК такою підставою є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Згідно п.5 цієї ж постанови, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.
Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Отже, для констатації того, що оборона перебуває у межах необхідності, дії щодо оборони повинні відповідати конкретній обстановці з урахуванням особистих уявлень особи, що обороняється.
Водночас сама ж ОСОБА_6 у своїх показаннях не висвітлювала застосування до неї насильства з боку ОСОБА_10 у тій мірі, щоб це створювало реальну або хоча б уявну загрозу її життю чи здоров`ю.
Такий висновок суду підкріплюється й тим, що наявність у обвинуваченої забою м`яких тканин обличчя, з приводу чого вона зверталась до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» 08.01.2017 року (т. 3 а.с. 97) об`єктивними данними не підтверджена, оскільки при обстеженні ОСОБА_6 10.02.2017 року відповідно до висновку експерта № 340 (т. 3 а.с. 95-96) у неї були виявлені лише синці на лівому плечі, садна в проекції сьомого ребра справа по лопатковій лінії, в проекції 5 ребра на задній поверхні справа між лопатковою та задньо-пахвовою лініями, на лівому передпліччі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не могли потягти за собою суттєвого розгладу здоров`я обвинуваченої.
При цьому, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2017 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів, опис вилучених речей та документів, заяви ОСОБА_6 , протокол допиту ОСОБА_6 в якості потерпілої (т. 3 а.с. 98-101, 106-109) судом в якості письмових доказів та не оцінюються, оскільки такі докази були зібрані в межах іншого кримінального провадження.
Крім того, суду не було надано й жодного доказу того, що обвинувачена до 08.01.2017 року зверталась чи до правоохоронних органів зі скаргами на насильство з боку ОСОБА_10 , чи до медичних закладів з приводу отриманих травм або тілесних ушкоджень, хоча продовжувала співмешкати з ним однією родиною.
За таких обставин колегія суддів вважає, що існування у ОСОБА_6 обґрунтованих побоювань у своїй безпеці на час початку конфлікту об`єктивно не підтверджено.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що у обвинуваченої не було невідкладної необхідності в заподіянні шкоди постраждалому, а дії ОСОБА_10 не загрожували негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних правом інтересів обвинуваченої, а тому остання не знаходилася у стані необхідної оборони.
Не встановлено наявності у ОСОБА_6 в момент події злочину й афективного стану, який унеможливив би її відповідальність.
Так, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 53 (т. 3 а.с. 163-169) ОСОБА_6 психічних розладів не виявляла та не виявляє на час проведення експертизи, у період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, як не виявляла і ознак стану сильного душевного хвилювання, отже могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення експертизи також може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Також, колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченої як вбивства з необережності.
Стаття 23 КК України дає визначення вини як є психічного ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий.
Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Статтею 25 КК України визначено, що необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість.
Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.
Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
При цьому, твердження обвинуваченої суду про те, що її дії мали необережний характер, суд знаходить такими, що не відповідають дійсності, та розцінює їх як позицію захисту, яка спрямована на зменшення обсягу відповідальності обвинуваченої.
Так, за висновком експертів № 127/к (т. 3 а.с. 127-139) у зовнішніх і внутрішніх ушкодженнях у ОСОБА_10 будь-яких судово-медичних ознак, що свідчать про падіння на ніж, не виявлено, тож можливість утворення колото-різаного поранення грудної клітки у ОСОБА_10 при падінні на ніж з висоти власного росту, тримаючи ніж у власній руці, виключається.
До того ж установлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що дії обвинуваченої мали умисний характер, конфлікт виник з малозначної причини, безпосередньо до події злочину, обвинувачена мала реальну можливість не брати у ньому подальшої участі, не допустити розвитку контакту з постраждалим, який, за її ж показаннями, цей конфлікт і спровокував. Проте обвинувачена сама загострила конфлікт, утримуючи й надалі в руці ніж, який в решті решт й застосувала, тобто діяла умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, очевидно як доросла людина розуміючи те, що ОСОБА_10 ним буде спричинене тяжке тілесне ушкодження.
Діяння обвинуваченої має такі ознаки - це актівні дії, за якими обвинувачена спрямовувала знаряддя злочину ніж - безпосередньо у грудну клітку, тобто в область життєвоважливих органів ОСОБА_10 , нанісши останньому колото-різане поранення, в результаті чого настали наслідки діяння ОСОБА_6 у виді смерті потерпілого.
Водночас колегія суддів не погоджується і з кваліфікацією дій обвинуваченої за ст. 115 ч. 1 КК України як умисного убивства, тобто протиправного заподіяння смерті людині, приймаючи до уваги наступне.
Так, згідно обвинувальному акту дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Оцінивши надані в даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що стороною обвинувачення не надано суду будь-яких доказів наявності у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 .
Як вже зазначалося судом за висновком експерта № 135 (т.2 а.с. 229-236) причиною смерті ОСОБА_10 явилось одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати.
Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.
Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Норма, передбачена частиною другою статті 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (кваліфікований вид складу злочину), встановлює обсяг (стан, зміст, конкретну сукупність) суспільних відносин, які охороняються її дією, разом із тим, вона визначає умови, характер, підстави застосування заходів кримінального примусу до суб`єктів, які порушили встановлений нею (нормою) обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.
Об`єктом захисту зазначеної норми є здоров`я іншої особи незалежно від її стану та аномалій.
Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду кримінальних проваджень щодо злочинів проти життя і здоров`я особи за 2014 рік, здійсненого Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ 03.06.2016 року, визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій підсудного, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки підсудного стосовно потерпілого до та після вчинення злочину. При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».
Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Критерієм розмежування складів злочинів, передбачених ст. 115 ч. 1 та ст. 121 ч. 2 КК України є суб`єктивна сторона ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій в разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.
Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 02 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. У контексті наведеного умисне нанесення лише одного удару ножем може свідчити про умисел на позбавлення особи життя з огляду на його локалізацію та поведінку підсудного після вчинення злочину. Зокрема, нанесення одного удару ножем саме у життєво важливий орган людини грудну клітку, яке супроводжувалось ненаданням медичної допомоги потерпілому та забороною іншим особам викликати для нього швидку медичну допомогу, обґрунтовано може бути оцінено як бажання настання смерті потерпілого, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.
Натомість, за інших обставин вчинення злочину шляхом нанесення одного удару ножем в життєво - важливий орган має іншу правову оцінку.
Оцінюючи встановлені обставини справи та аналізуючи досліджені докази у їх сукупності, суд враховує наступне.
У розпорядженні ОСОБА_6 було принаймні чотири ножі: 1. кухонний ніж з дерев`яною рукояткою загальною довжиною 28 см, довжиною леза 10,3 см, найбільшою шириною леза 1,6 см; 2. кухонний ніж з руків`ям з полімерного матеріалу коричневого кольору загальною довжиною 20 см, довжиною леза 10 см, шириною леза 1,9 см;. 3. кухонний ніж з рукояттю, обмотаною скотч-стрічкою загальною довжиною 31 см, довжиною леза 17,5 см, шириною леза 4,8 см; 4. кухонний ніж з рукояттю білого та синього кольорів, загальною довжиною 23 см, довжиною леза 12,3 см, шириною леза 1,6 см, який і став знаряддям злочину.
Всі ножі мають побутове призначення та використовувались у побуті, останні два ножі № 3, 4 знайдені у безпосередній близькості один від одного - на дні ванної у ванній кімнаті.
Обвинуваченою був нанесений лише один удар в область грудної клітки, який безпосередньо і призвів до смерті ОСОБА_10 .
ОСОБА_6 застосувала ніж господарсько-побутового призначення, довжина клинка якого становить 12,3 см, а ширина - 1,6 см (висновку експерта № 1-49 від 18.01.2017 року - т. 2 а.с. 113-115). При цьому вона застосувала менший за розмірами ніж за можливості використати наприклад ніж довжиною 31 см та шириною леза 4,8 см та й навіть кілька ножів, що були знайдені у житлі ОСОБА_18 та постраждалого.
Інших тілесних ушкоджень, які б локалізувалися у життєво важливих органах та становили хоча б якусь загрозу життю ОСОБА_10 , обвинувачена йому не спричинила.
Після нанесення проникаючого поранення ОСОБА_6 одразу ж припинила свої дії, хоча мала об`єктивну можливість продовжувати застосовувати ніж та спричиняти удари з метою досягнення бажаного наслідку у виді смерті ОСОБА_10 , який ще був живий.
Водночас одразу після спричинення смертельного поранення ОСОБА_6 викликала швидку медичну допомогу, при цьому прохала, що б бригада лікарів приїхала якнайшвидше, тобто вчинила усі дії, спрямовані на відвернення негативних наслідків від злочину; зателефонувала до поліції, повідомивши загальні обставини злочину; не зважаючи на нічний час та проживання у приватному будинку не вчиняла будь-яких активний дій, спрямованих на приховування своєї причетності до скоєння злочину чи спотворення обстановки на місці подій, враховуючи, що знаряддя злочину залишилось у ванній у калюжі крові, а сама ОСОБА_6 на момент приїзду працівників поліції залишалась у халаті, в який була вдягнута на час спричинення поранень.
З показань обвинуваченої, ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які не спростовані іншими доказами, вбачається, що між нею та ОСОБА_10 не було стійких неприязних відносин, які могли б викликати у обвинуваченої бажання позбавити ОСОБА_10 життя, вони декілька років жили разом як подружжя, вели спільне господарство, разом з ними мешкала малолітня донька ОСОБА_6 , серйозних конфліктів між обвинуваченою та ОСОБА_10 не було і 07.01.2017 року, вони неодноразово спілкувались телефоном, а сварка виникла вже вдома з незначного побутового приводу, а саме через рахунки на комунальні послуги.
Разом з тим, наносячи ножем удар в область грудної клітки обвинувачена, на переконання суду, достеменно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачала, що внаслідок такої її поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_10 . Водночас, ОСОБА_6 не конкретизувала у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно нею ОСОБА_10 .
У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча ОСОБА_6 і не бажала цього результату і навіть свідомо не допускала його, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких настала смерть ОСОБА_10 , мети та мотивів ОСОБА_6 , виключає кваліфікацію дій ОСОБА_6 як умисного вбивства, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.115 КК України.
Водночас колегія суддів вважає, що будь-якими об`єктивними данними та дослідженими в суді доказами не доведено спричинення саме ОСОБА_6 . ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в область нижніх кінцівок, які мали своїм наслідком глибоке садно прямокутної форми на передньо-наружній поверхні лівого стегна у середній його третині та садно овальної форми на передній поверхні лівого колінного суглобу, про що зазначено в обвинувальному акті, оскільки такі пошкодження ОСОБА_10 міг отримати самостійно в ході сварки шляхом ударів об предмети обстановки в умовах тісного приміщення кухні та ванної кімнати, або при падінні після отримання ножового поранення в область грудної клітки.
Крім того, такі удари очевидно не могли призвести до смерті потерпілого, оскільки не могли потягти за собою будь-якого розладу здоров`я, тож посилання сторони обвинувачення на те, що ці пошкодження нанесені при реалізації умислу на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 колегія суддів вважає помилковими.
За таких обставин суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними, достатніми та допустимими доказами те, що вищезазначені тілесні пошкодження від дії тупих предметів, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, є наслідком умисних дій саме ОСОБА_6 .
При цьому, колегія суддів вважає, що обставини отримання ОСОБА_10 ножових поранень, взаємне розташування ОСОБА_6 та ОСОБА_10 під час отримання поранень, які описані обвинуваченою, в більшій їх частині фактично не відповідають дійсності.
Отже, до невизнання ОСОБА_6 вини у обсязі, що інкримінується обвинуваченням, з посиланням на необережний характер своїх дій, суд ставиться критично, розцінюючи це як обраний обвинуваченою спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене тяжке кримінально-каране діяння.
Суд приймає до уваги ті показання ОСОБА_6 , які відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом у цьому вироку щодо застосування обвинуваченою ножа, внаслідок чого потерпілого було смертельно травмовано.
Такий висновок суду підкріплюється й тим, що за висновком експертів № 277/к (т. 5 а.с. 20-39) утворення у ОСОБА_10 ушкодження в ділянці грудної клітки за механізмом, зазначеним ОСОБА_18 , а саме при падінні ОСОБА_10 на ніж, який вона тримала у правій руці, направлення ранового каналу в тілі буде відмінним від наявного.

Таким чином, підстав для будь-яких розумних сумнівів щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, від якого сталася смерть останнього, під час судового розгляду справи встановлено не було, а тому суд дії обвинуваченої кваліфікує за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 суд виходить з того, що злочин, передбачений ст. 121 ч. 2 КК України є менш тяжким ніж злочин, передбачений ст. 115 ч. 1 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченої її право на захист не порушується.
Отже, суд, на виконання вимог ст. 67 КПК України, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи, що по справі було забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд усіх її фактичних обставин, дійшов висновку про доведеність вищевикладеного судом обвинувачення.
Під час досудового розслідування ОСОБА_35 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_6 , в якому ОСОБА_36 просила стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 22 265,16 гривень витрат, які понесені на поховання ОСОБА_10 , а також 500000 гривень в якості компенсації моральної шкоди.
Заслухавши представника цивільного позивача, з`ясувавши позицію обвинуваченої з приводу пре`дявленого до неї позову, який вона не визнала повністю, оцінивши у сукупності усі надані на обґрунтування позовних вимог докази, суд задовольняє цивільний позов частково, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У відповідності до вимог ст.ст. 127, 128, 129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Так, обвинувачена визнається судом винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст. ст. 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також втрат через перенесені душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою відносно членів його сім`ї або близьких родичів.
Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.
Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що цивільному позивачу внаслідок смерті її батька завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, що призводять до психологічної травми.
Протиправні дії обвинуваченої вимусили позивача проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав у кримінальному провадженні, додатково пережити нервові хвилювання.
Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана зі смертю батька, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачену психологічну рівновагу відновити.
Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 400 000 гривень, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, негрошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_35 на відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.
Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка зазнала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Разом із тим згідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Таким чином, під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
На підтвердження позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди позивачем долучено до цивільного позову акт №2 від 09.01.2017 року про здачу-прийом робіт (надання транспортно-експедиційних послуг), договір-замовлення на організацію та проведення 11.01.2017 року поховання ОСОБА_10 , квитанцію № 001738 від 09.01.2017 року та два фіскальних чеки за № 0020 і № 0021 від 10.01.2017 року на загальну суму 22 265,16 гривень.
Зважаючи на те, що у судовому засіданні доведено, що в результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_6 була спричинена смерть ОСОБА_10 , після чого донька останнього ОСОБА_36 понесла матеріальні витрати на його поховання, що підтверджується наданими і дослідженими в судовому засіданні перерахованими вище документами, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_6 грошової суми в розмірі 22 265, 16 гривень у рахунок відшкодування вказаних витрат.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено, адже ОСОБА_18 не визнала своєї вини в обсязі, що встановлено судом у цьому вироку суду.
Стороною обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачувалась у скоєнні злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Водночас будь-якими належними та допустимими доказами факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння на час спричинення ОСОБА_10 тілесних пошкоджень об`єктивно підтверджено не було.
За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеною стороною обвинувачення наявності обставини, яка обтяжує вину, а саме вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, даних про особу винної, обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання.
При призначенні покарання обвинуваченій суд ураховує позицію сторін обвинувачення та захисту, враховує ступінь тяжкості учиненого злочину, який закон відносить до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки настання смерті людини, суд враховує й відомості про особу винуватої: раніше не судима, на обліку в КУ «ОКНД» та КУ «ОПЛ» не перебуває, офіційно не працює, оскільки документів на підтвердження іншого не надала, водночас з характеристики ФОП ОСОБА_37 вбачається, що ОСОБА_6 є співробітником кафе, характеризується за місцем проживання та роботи з позитивного боку, є матір`ю-одиначкою - виховує неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 3 а.с. 142, 143, 144, 149, 150, 151, 152).
Спортивні досягнення неповнолітньої ОСОБА_38 , які підтверджені наданими копіями грамот (т. 3 а.с. 153-160), суд не приймає до уваги для оцінки особи самої обвинуваченої, водночас це переконує колегію суддів у тому, що ОСОБА_6 приділяє належну увагу розвитку та вихованню доньки.
Суд також враховує і суб`єктивне ставлення обвинуваченої до вчиненого нею злочину критики до своєї протиправної поведінки не висловила, та її поведінку після вчинення злочину жодних дій на відшкодування спричиненої цивільному позивачу шкоди не вчинила, хоча й не обмежена у працездатності.
Усе вищевказане у сукупності, на переконання суду, свідчить про неможливість соціальної адаптації ОСОБА_6 без реальної ізоляції від суспільства.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі на строк, в межах санкції відповідного закону про кримінальну відповідальність, зважаючи на можливість виправлення обвинуваченої лише шляхом строкової ізоляції від суспільства.
На думку суду, вказане покарання випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, отже, воно буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів як нею самою, так й іншими особами, тобто покарання, що призначається, досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Зважаючи на те, що у справі не встановлено обставин, які пом`якшували б покарання обвинуваченій, судом не встановлено достатніх підстав для застосування при призначенні їй покарання положень ст. 69 КК України, як не встановлено і законних підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання, що призначається.
Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 під час судового розгляду був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який слід лишити в силі до набрання вироком суду законної сили.
Також судом вирішуються питання щодо речових доказів згідно ст. 100 КПК України та стягнення витрат за проведення експертиз у відповідності до положень ст. 124 КПК України.
Так, відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Оскільки проведення судових експертиз здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч. 2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення експертиз в сумі 1847,16 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 121 ч. 2 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначити їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку у виконання з моменту фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 лишити без змін - у виді особистого зобов`язання.
Речові докази по справі марлеві тампони зі змивами, фартух, халат, рушник, ножі, сліди папілярних узорів пальців рук, зразки папілярних узорів рук ОСОБА_6 , матеріал для можливого ДНК-дослідження, зрізи вільних кінців нігтьових пластин, кофту, футболку, кальсони, мікрочастки з кистей рук, які повернуті прокурору - знищити; диски DVD-R з відеозаписом огляду місця події та відеозаписами з камер нагрудних відеореєстраторів, CD-R-диски з аудіозаписами викликів до служб «102» та «103», долучені до матеріалів кримінальної справи - лишити в матеріалах кримінальної справи
Стягнути з ОСОБА_6 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1847,16 гривень (одна тисяча вісімсот сорок сім гривень 16 коп).
Цивільний позов ОСОБА_39 до ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_39 (адреса проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 400 000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_6 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_39 (адреса проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 22 265,16 гривень в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3

суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2