25.03.2021 Справа № 756/2719/21
№ 1-кп/756/938/21
№ 756/2719/21
В И Р О К
іменем України

25 березня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дзержинськ Донецької обл., громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу положень ст. 89 КК України,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

07 жовтня 2020 року, близько 04 год. 40 хв., у ОСОБА_5 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 та знаходився поблизу ОСОБА_6 , виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, ОСОБА_5 підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та почав наносити їй удари в область обличчя, в результаті чого остання впала на землю. В подальшому, ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, дістав із кишені куртки потерпілої ОСОБА_6 належне останній майно, а саме: мобільний телефон марки «NOKIA», model 107 type RM-961, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 та документи видані на ім`я ОСОБА_6 : паспорт громадянина України, картку платника податків, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру, дві картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , візитну картку «Чистий взгляд». Після чого, ОСОБА_5 тримаючи при собі майно потерпілої з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 470 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав, покаявся, повністю підтвердив фактичні обставини справи викладені у вироці вище, зокрема показав, що дійсно 07.10.2020, він, перебуваючи за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та наніс їй удари. Після чого заволодів майном останньої.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає; останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Разом з цим, кваліфікуючи дії ОСОБА_5 , суд враховує наступне.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, у тому числі, з посиланням на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення повторність. При цьому, повторність в діях ОСОБА_5 , сторона обвинувачення обґрунтовує наявністю наступних вироків, а саме:
- Дзержинського міського суду Донецької області від 27.02.2008, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 4 років позбавлення волі;
- Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 19.03.2008, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням статей 70, 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- Дзержинського міського суду Донецької області від 02.06.2011, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 2 років позбавлення волі;
- Дзержинського міського суду Донецької області від 10.02.2014, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік.
Так, відповідно до пунктів 1, 7, 8 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості визнаються: особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за нетяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Згідно положень ч. 5 ст. 90 КК України якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.
Вивчивши вищевказані вироки та проаналізувавши їх через призму положень ст. 89, ч. 5 ст. 90 КК України, суд приходить до висновку, що станом на 07.10.2020 ОСОБА_5 не має судимості, оскільки останні погашено на підставі приписів ст. 89 КК України.
Згідно приписів ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
На підставі викладеного, суд не знаходить підстав кваліфікувати дії ОСОБА_7 з посиланням на кваліфікуючу ознаку повторність, тому, що при кваліфікації дій ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні вищевказані вироки враховуватися не можуть, оскільки за ними судимості ОСОБА_7 погашені на підставі положень ст. 89 КК України.
Так, за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 02.06.2011, ОСОБА_5 відбув покарання 25.03.2013. Саме з цієї дати рахуються строки погашення судимостей обвинуваченого. Зокрема, судимості за тяжкі злочини, що були вчинені обвинуваченим погашені 25.03.2019, тобто за спливом 6-ти років із дня відбуття покарання.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена в повному обсязі.
Дії ОСОБА_5 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив дії, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчиненим із прямим умислом, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро покаявся.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також, суд ураховує дані про особу винного, котрий не одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації та проживання на обліку у лікаря психіатра не перебуває, при цьому перебуває на обліку у лікаря нарколога із діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан залежності».
Окрім того, суд враховує висновок судово-психіатричного експерта № 4 від 05.01.2021, згідно якого ОСОБА_5 у період вчинення злочину та на даний час усвідомлював та усвідомлює свої дії та може керувати ними, однак виявляє ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (травматично-інтоксикаційного) генезу з емоційно-вольовими порушеннями (F07.8 за МКХ-10), і розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2 за МКХ-10). ОСОБА_5 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності зі ставленням ОСОБА_5 до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції інкримінованої йому статті, оскільки це покарання необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_5 статей 69, 75 КК України.

Враховуючи обраний вид покарання, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 2, 3, 5 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити без зміни обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

Рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат судом не ухвалюється, оскільки прокурором в судовому засіданні не надано, а матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів з приводу наявності речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.
Цивільний позов не заявлено.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 07 жовтня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1