Справа № 461/8940/20
Провадження № 1-кс/461/3261/21
УХВАЛА

09.06.2021 року, слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

представника власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002506 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаним клопотанням яке мотивоване тим, що під час проведення оперативно-розшукових заходів у кримінальному провадженні №0002506 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України було встановлено, що одним із організаторів вказаного кримінального правопорушення може бути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в м. Коломия Івано-Франківської області. 25 листопада 2020 року на земельній ділянці (кадастровий номер :15:003:0050) в м. Коломия Івано-Франківської області було проведено обшук, виявлено та вилучено ряд предметів, які постановою слідчого від 26 листопада 2020 року було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. 01 грудня 2020 року, розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області, капітана поліції ОСОБА_6 , ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 було накладено арешт на ряд предметів, які були виявлені та вилучені під час обшуку 25 листопада 2020 року, в тому числі на автомобіль чорного кольору «BMW», номер кузова НОМЕР_1 , який належить заявнику на праві власності. Враховуючи вищевикладене просить скасувати накладений арешт.

Представник власника майна в судовому засіданні зазначив, що вказаний автомобіль не має відношення до кримінального провадження, тому просив скасувати накладений арешт.

Слідчий в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про здійснення розгляду без його участі. Проти задоволення клопотання заперечив.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку, що таке задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Положення статей 317 та 319 ЦК України визначають зміст права власності, зокрема, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У той же час, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002506 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2020 року на вказане майно був накладний арешт. Правовою підставою для арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно протоколу обшуку від 25 листопада 2020 року, на земельній ділянці з кадастровим номером :15:003:0050, що в м. Коломия, Івано Франкіської області виявлено та вилучено ряд предметів, які постановою слідчого від 26 листопада 2020 року, були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна (п.1 ч. 1 ст. 169 КПК України).

За правилами ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У той же час, положення ч. 1 ст. 174 КПК України визначають, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Розгляд клопотання слідчого про арешт майна був проведений слідчим суддею без виклику осіб власників даного майна у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України оскільки це було необхідним з метою його забезпечення.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

До компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно предметом злочину і хто ж фактично є його власником, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею накладено на нього арешт як на речовий доказ, який у разі повідомлення особі про підозру у майбутньому може бути предметом забезпечення виконання вироку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критерії в правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Отже, оскільки автомобіль чорного кольору «BMW», номер кузова НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 було визнано речовим доказом, про що винесена відповідна постанова, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту з транспортного засобу у кримінальному провадженні № 0002506 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Керуючись ст. ст. 174, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002506 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,- відмовити повністю.

Повний текст ухвали проголошений 11 червня 2021 року о 15 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1