УХВАЛА
про обрання запобіжного заходу
Справа № 495/2255/21

Номер провадження 1-кп/495/554/2021

14 квітня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України), відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000186,

встановив:

У провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

02 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 прокурор вказує про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, що карається позбавленням волі на строк до шести років; також є ризик того, що останній з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, з огляду на тяжкість ймовірного покарання, може ухилитися від правоохоронних і судових органів; також ОСОБА_4 є особою, яка раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів; окрім того, наразі в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області на розгляді перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України.
Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_4 належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став і на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працює, не має офіційного та підтвердженого джерела доходів, а тому, знаходячись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 183 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 є особою, до якої може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, інший, більш м`який запобіжний захід щодо останнього нездатний у повному обсязі унеможливити настання ризиків, зможе надати обвинуваченому змогу негативно впливати на стан досудового розслідування кримінального провадження, а тому неспівмірний з наявними у ньому ризиками.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати цілодобовий домашній арешт. При цьому зазначив, що у ОСОБА_6 незадовільний стан здоров`я, він потребує регулярної імунотерапії. Ризика, які вказує прокурор є непідтвердженими і надуманими.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Вказав, що дійсно за станом здоров`я не може перебувати під вартою, оскільки щодня має відвідувати диспансерну установу для отримання безкоштовних ліків. Також пояснив, що в ізоляторі тимчасового тримання є медичний персонал; із заявами про потребу у конкретному лікуванні не звертався, просив викликати його в медичну частину для огляду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши необхідні матеріали клопотання і кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно із статтею 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом частини першої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
На переконання суду прокурором доведено обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (при цьому суд, керуючись принципом невинуватості особи, зауважує, що вина особи не встановлена та підлягає доведенню за результати розгляду справи по суті). Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що карається позбавленням волі на строк до шести років;
У контексті доведеності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, суд вважає їх доведеними і обґрунтованими.
Так, є ризик того, що обвинувачений з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, з огляду на тяжкість ймовірного покарання, може ухилитися від правоохоронних і судових органів; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (при цьому судом враховано, що свідки і потерпіла у даному кримінальному провадженні не допитані); вчинити інше кримінальне правопорушення.
Щодо останнього ризику, судом взято до уваги, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2013 року за частиною третьою статті 185, частиною другою статті 15, частини третьої статті 185, та вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 травня 2018 за частиною 2 статті 185 КК України; на сьогодні у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області на розгляді перебувають декілька обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України. Під час перебування на домашньому арешті вчинив новий корисливий злочин.
Вказані обставини, на переконання суду свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів. ОСОБА_4 , належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став і на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, ніде не працює, не має офіційного та підтвердженого джерела доходів, а тому, знаходячись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Щодо стану здоров`я обвинуваченого, суд звертає агу, що обвинувачений не позбавлений права отримувати медичну допомогу в ізоляторі тимчасово тримання. У судовому засіданні ОСОБА_4 ствердив, що до медпрацівників медичної частини Ізолятора із вимогами про надання конкретних лікарських препаратів не звертався. Окрім того, цілодобовий домашній арешт, про який клопотали обвинувачений і захисник, не сприятимуть в отриманні медичних послуг, оскільки такий вид запобіжного заходу також пов`язаний із обмеженням у праві залишення приміщення.
Відтак, обставин, які б унеможливлювали обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено.
Керуючись ст. ст.177-183, 194, 314-316, 369-372, 392-395 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 задовольнити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 діб, який діє до 12 червня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у порядку, визначеному статтею 395 КПК України, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1