ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/2949/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/360/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 126-1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0001179 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19.01.2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корестень, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.10.2019 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ст.126-1 КК України до 200 годин громадських робіт

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 4 місяці. Запобіжний захід не обирався. Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання засудженого в порядку виконання вироку.

Суд встановив, що 13.10.2020 року постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, за фактами вчинення ним домашнього насильства у формі психологічного насильства відносно свого батька - ОСОБА_8 , які мали місце 24.09.2020 та 26.09.2020 року та в подальшому 13.10.2020 близько 16.00 годин ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, направлений на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив дії психологічного насильства відносно свого батька - ОСОБА_8 , які полягали у висловлюванні на адресу потерпілого словесних образ у вигляді нецензурної лайки, внаслідок чого ОСОБА_8 зазнав психологічних страждань.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст.126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Доводи та вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості. Просить скасувати вирок в частині покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд, при призначенні ОСОБА_7 покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, та позитивні відомості про особу винного, який працює підсобним робітником у ПП «Полімін-Юг», має стабільний дохід та помісячно надає матеріальну допомогу в розмірі 2000 грн. своїй матері ОСОБА_10 , яка є особою похилого віку, систематично хворіє та потребує сторонньої фінансової допомоги на лікування. Тримання його в умовах ізоляції призведе до розриву відносин у трудовому колективі, втрату роботи, необхідності утримання його з боку батьків на час відбування покарання, чим поставить родину у скрутне матеріальне становище. ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, щиро розкаявся та просив суд суворо його не карати, тому покарання у виді арешту, призначене судом, є надто суворим.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 уточнила мотиви апеляційних вимог та зазначила про необхідність скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_7 покарання за частиною 1 ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки. В обґрунтування зазначених вимог вказала на послідовну протиправну поведінку ОСОБА_7 по відношенню до своїх батьків, за що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та у 2019 році - до кримінальної відповідальності, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно вчинив кримінальне правопорушення щодо свого батька, який є особою похилого віку, не міг чинити опір його протиправним діям, тому покарання у виді арешту на строк 4 місяці не буде сприяти виправленню засудженого.

Потерпілий ОСОБА_8 не підтримав апеляційну скаргу свого представника, заперечував проти обмеження або позбавлення волі обвинуваченого, просив призначити ОСОБА_7 покарання умовно, зазначивши, що останній усвідомив свою провину, розкаявся, стає на шлях виправлення, тому недоцільно обмежувати його свободу.

Обвинувачений ОСОБА_7 не підтримав апеляційну скаргу, просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши суддю - доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, в апеляційній скарзі не оспорюються, отже в силу ч. 2 ст. 404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про невідповідність призначеного судом ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості , на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив ОСОБА_7 явно несправедливе покарання через м`якість, представник потерпілого не наводить переконливих мотивів на їх обґрунтування.

Так, суд урахував, характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, щире каяття та активне сприяння у його розкритті як обставини, що пом`якшують покарання, вчинення кримінального правопорушення повторно як обставину, що обтяжує покарання, відомості про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту, оскільки його виправлення та попередження нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

При цьому, апеляційний суд констатує, що районний суд призначив обвинуваченому покарання у виді арешту не у мінімальному розмірі, при цьому санкція ч. 1 ст. 126-1 КК передбачає й альтернативний, менш суворий вид покарання у виді громадських робіт. Наведений факт свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги представника потерпілого щодо суворості призначеного покарання.

Представник потерпілого протягом усього перебігу апеляційного провадження висловлювала непослідовну позицію, спочатку стверджувала про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання з огляду на обставини, що його пом`якшують та позитивні відомості про особу винного, а згодом висловила протилежну позицію про м`якість призначеного покарання із посиланням на негативну репутацію обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_8 , в інтересах якого подана апеляційна скарга, в суді апеляційної інстанції не підтримав її доводи, вказавши, що ОСОБА_7 стає на шлях виправлення та кається у вчиненому.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його м`якість, апеляційний суд підстав не вбачає.

При цьому позиція ОСОБА_7 , висловлена під час апеляційного розгляду про незгоду з призначеним судом покаранням через його суворість та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є неприйнятною, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах апеляційних вимог. Апеляційну скаргу на вирок обвинувачений не подавав.

Підстав для виходу за межі апеляційних вимог відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень КПК, які б стали підставою для зміни або скасування вироку в іншій частині, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19.01.2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Секретар судового засідання
Ухвала набрала законної сили 15.04.2021 року ОСОБА_5 .