Справа № 302/631/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження (302/631/19) - 11кп/4806/337/20, за апеляційною скаргою прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06. 06. 2019.

Цією ухвалою кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ракошино, Мукачівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України - закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що 11. 04. 2019 біля 15 год. ОСОБА_9 , знаходячись в середині будинку АДРЕСА_1 , під час сварки зі свою співмешканкою ОСОБА_8 , на грунті особистої неприязні, почав її обзивати нецензурною лайкою, в ході якої з метою завдання їй фізичного болю, умисно наніс ОСОБА_8 один удар долонею правої руки по голові та шиї, чим саме спричинив потерпілій ОСОБА_8 фізичну біль і не спричинив тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_9 як органом досудового розслідування, так і судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

06. 06. 2019 у ході розгляду кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_8 подала письмове клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , у зв`язку з її відмовою від обвинувачення щодо ОСОБА_9 , за ч.1 ст.126 КК України.
Задовольняючи клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, потерпіла ОСОБА_8 відмовилась від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, а обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував щодо закриття кримінального провадження з вказаних підстав.
В апеляційній скарзі прокурор, просить ухвалу суду від 06. 06. 2019 щодо ОСОБА_9 - скасувати, оскільки така прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування апеляційних вимог

-2-

прокурор вказує на те, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 284 КПК України, внаслідок чого безпідставно закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 . На його думку, вчинений ОСОБА_9 злочин є злочином, пов`язаним з домашнім насильством, оскільки кримінальним провадженням встановлено перебування обвинуваченого у сімейних відносинах з потерпілою, про що свідчить їх спільне проживання, побут та наявність дітей. Враховуючи викладене, суд першої інстанції не взяв до уваги докази про наявність сімейних відносин між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_8 і не врахував те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 є злочином, пов`язаним із домашнім насильством, та закрив кримінальне провадження без достатніх на те підстав.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи поданої апеляційної скарги, промову прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
На переконання колегії суддів, вищевказаних вимог суд першої інстанції не дотримався з огляду на таке.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06. 12. 2017 № 2227-VIII, який набрав чинності 11. 01. 2019, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України.
Зокрема п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Згідно ст. 1 Закону України від 07. 12. 2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

-3-
Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Водночас п. «b» ст. 3 Конвенціі Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Окрім того, Кримінальний кодекс України також було доповнено ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
З аналізу норм кримінального законодавства вбачається, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК України і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст. 126-1 КК України та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст. 1 Закону № 2229-VIII.
Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта пов`язаним з домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України, унеможливлює застосування згідного інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст.126 КК України.
Згідно із висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12. 02. 2020 у справі № 453/225/19 злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлення у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборони закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатись від нього.

-4-

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, своїй співмешканці ОСОБА_8 .
Тобто з урахуванням наведених вище норм, ОСОБА_9 ставиться у провину вчинення злочину, пов`язаного із домашнім насильством.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 не підлягало закриттю у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Незважаючи на це, суд першої інстанції на підставі заяви потерпілої ОСОБА_8 закрив кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргапрокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 підлягає до задоволення, а ухвала Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06. 06. 2019, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06. 06. 2019 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: