КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/1314/21-к Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2946/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи, відносно якої подано скаргу ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , особи, відносно якої подано скаргу ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року залишено без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 про скасування постанови начальника Департаменту міжнародного-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 про видачу (екстрадицію) особи на запит іноземної держави.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою скасувати постанову начальника Департаменту міжнародного-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 про видачу до Республіки Польща громадянина цієї держави Радачинського Іренеуша.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що не відповідає нормам міжнародного права, оскільки видача скаржника для притягнення його до кримінальної відповідальності до Республіки Польща порушує гарантії його прав та свобод.
Апелянт вважає, що слідчим суддею проігноровано та належним чином не перевірено підстави для видачі ОСОБА_10 до Республіки Польща, про які зазначалось у скарзі.
Апелянт стверджує, що на даний час остаточне рішення щодо заяви-анкети громадянина ОСОБА_7 щодо отримання статусу біженця в Україні, ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області не прийнято.
В підтвердження факту подачі заяви ОСОБА_7 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до матеріалів даної справи долучено супровідний лист з ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до матеріалів екстрадиційної перевірки наявний висновок за наслідками екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_10 , датований 28.07.2019, а відповідно до оскаржуваної постанови, 27.03.2020 до Офісу Генерального прокурора надійшов запит Міністерства юстиції Республіки Польща про видачу ОСОБА_7 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів. Однак, висновок за даним запитом не винесено, а використання одного висновку щодо обох матеріалів екстрадиційної перевірки не могло бути винесено оскільки на момент його складення матеріалів по другому запиту не існувало.
Враховуючи зазначене апелянт вважає, що проведена екстардиційна перевірка не відповідає вимогам КПК, а тому відповідно до доктрини «плодів гнилого дерева» винесене на підставі такої екстрадиційної перевірки рішення, також не відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.
Також апелянт зазначає, що відповідно оскаржуваної постанови на момент її винесення 16.12.2020 ОСОБА_7 утримувався під вартою, що не відповідає дійсності, оскільки 16.12.2020 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва змінено відносно громадянина Республіки Польща ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Окрім того, судом першої інстанції не враховано те, що в резолютивній частині постанови начальник Департаменту міжнародного - правового співробітництва ОСОБА_11 не приймав будь-якого процесуального рішення про видачу, а лише дав вказівки про виконання певних дій.
Крім того апелянт зазначає, що постанова начальника Департаменту міжнародного-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 про видачу (екстрадицію) особи не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.
В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначає, що посилання слідчого судді на те, що з даною скаргою адвокат до слідчого судді звернувся 04.01.2021 року з пропуском строку встановленого ст. 590 КПК України є необґрунтованим.
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_7 легально прибув на територію України та законно працював. Слідчим суддею не надано належної оцінки доводам сторони захисту щодо переслідування ОСОБА_10 на території Республіки Польща, а у останнього під час проведення екстрадиційної перевірки не відібрано пояснень з даного приводу.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та особи, відносно якої подано скаргу, які підтримали апеляційну скаргу, з доповненнями та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу, з доповненнями такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями, підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, 13.01.2021 адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 року про видачу (екстрадицію) особи на запит іноземної держави.
В обґрунтування поданої скарги зазначила, що 16.12.2020 року начальником Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 винесено постанову про видачу особи (екстрадицію) до Республіки Польща Радачинські Іренеуша для притягнення до кримінальної відповідальності, яку направила поштовим відправленням відповідно до штампу на конверті 04.01.2021 /а.с. 17/.
На обґрунтування вимог скарги скаржник зазначила, що оскаржувана постанова є незаконною, підстав для видачі ОСОБА_7 до Республіки Польща немає, крім того видача скаржника для притягнення його до кримінальної відповідальності до Республіки Польща не буде відповідати міжнародним правовим нормам, чим будуть порушені гарантії його прав та свобод, його кримінальне переслідування на території Республіки Польща несе реальну загрозу свавільної поведінки з боку правоохоронних органів. У випадку видачі його до Республіки Польща, існує реальна загроза позбавлення права ОСОБА_7 на розгляд його справи неупередженим судом. У ОСОБА_7 наявні обґрунтовані, реальні побоювання стати жертвою беззаконня держави, де його здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань.
15.04.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказану скаргу залишено без задоволення.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановила, що співробітниками Дарницького УП ГУ НП у м. Києві 28.02.2020, відповідно до вимог ст. ст. 208, 582 КПК України, затримано громадянина Республіки Польща, ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 02.03.2020 щодо ОСОБА_13 , застосовано тимчасовий арешт на строк 15 діб, до 14.03.2020 включно.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2020 щодо ОСОБА_7 , застосовано екстрадиційний арешт, який був продовжений ухвалами слідчого судді від 04.05.2020, 01.07.2020, 26.08.2020 та 20.10.2020.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2020 щодо ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, який продовжено ухвалою суду від 12.02.2020.
У ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою, не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин для відмови у видачі ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності.
Строки давності притягнення до відповідальності за вказані діяння не закінчилися.
В ході екстрадиційної перевірки встановлено, що ОСОБА_7 направив заяву про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до Головного управління ДМС України в м. Києві та Київській обл. Вказане звернення розглянуто відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» та листом ЦМС ДМС від 20.01.2012 №8010.7.1-2647/80.2-21 надано роз`яснення щодо порядку подальшого звернення до ЦМС ДМС із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Станом на 15.02.2021 заява ОСОБА_7 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку встановленого ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» до ЦМС ДМС не подавалась.
За повідомленням уповноважених органів України, вказана особа не є громадянином України, до кримінальної відповідальності та території України не притягується, за станом здоров`я може етапуватися.
Злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 на території Республіки Польща, відповідають ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 364-1, ч. 5 ст.191, ч. 1 ст. 358 та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.190 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року.
Отже, доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про те, що при прийнятті постанови не враховані обставини, що життю, здоров`ю та свободі останнього загрожує небезпека у Республіці Польща суд не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах.
Постанова начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 року про видачу особи (екстрадицію) прийнята законно та обґрунтовано, не порушуючи вимоги ч. 4 ст. 590 КПК України.

Станом на час прийняття постанови начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 року, відсутні обставини, передбачені ст. 589 КПК України, що перешкоджали видачі особи іноземній державі, відтак, постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Також слідчий суддя зазначила, що адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , звернулась з пропущенням строку на оскарження вказаної постанови, оскільки відповідно до матеріалів скарги, на а.с.182 міститься розписка ОСОБА_7 про отримання вказаної постанови від 16.12.2020 року з роз`ясненням строку на оскарження, а до суду скаргу адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 року направлено лише, 04.01.2021 року, що значно перевищує строк для її оскарження.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
Частина 1 ст. 591 КПК України передбачає, що рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого статтею 588 цього Кодексу. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

Відповідно до ч. 3 ст. 590 КПК України у разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави.
Як вбачається з матеріалів справи постанову начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 року ОСОБА_7 , вручено 24.12.2021 року відповідно до розписки /а.с. 31/, тобто десятиденний строк рахується саме з 24.12.2021, який закінчується 04.01.2021, оскільки останній день подання скарги припадає на вихідний, тому відповідно до вимог ч. 7 ст. 115 КПК України останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, тобто 04.01.2021.
Враховуючи зазначене висновок слідчого судді про те, що скаргу адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 року направлено до суду лише, 04.01.2021 року, що значно перевищує строк для її оскарження, не ґрунтується на матеріалах справи.
Що стосується безпосередньо скарги адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 року, то колегією суддів встановлено, що слідчим суддею безпідставно залишено її без задоволення виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи до них долучений висновок за наслідками екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 , компетентним органам Республіки Польща від 27.03.2019 року, однак постанова начальника Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) особи винесена 16.12.2020 року, тобто обставин, які могли виникнути в проміжку часу винесення висновку наслідками екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі та постанови начальника про видачу (екстрадицію) особи останньою не враховано, на що не звернуто увагу слідчим суддею.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).
За результатами розгляду слідчий суддя виносить ухвалу, якою:
1) залишає скаргу без задоволення;
2) задовольняє скаргу і скасовує рішення про видачу (екстрадицію).
Під час апеляційного розгляду встановлено, що 08.12.2020 Начальником ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_14 , направлено на адресу ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області заяву-анкету ОСОБА_7 . Тобто при винесенні постанови від 16.12.2020 рокуначальником Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) особи не враховано, що ОСОБА_7 , звернувся до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
Однак при винесенні постанови від 16.12.2020 року начальником Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) особи, вимоги даної статті не враховано, дані обставини також не враховані слідчим суддею. Тому колегія суддів вважає, що дана постанова є передчасною та не може вважатися законною, оскільки суперечить вимогам ст. 590 КПК України, тому з даних обставин, які були встановлені під час апеляційного розгляду, ухвала слідчого судді та постанова від 16.12.2020 року начальником Департаменту міжнародно-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) особи підлягають скасуванню, а апеляційна скарга, з доповненнями адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 589, 590 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року, якою залишено без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах Радачинські Іренеуша про скасування постанови начальника Департаменту міжнародного-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 про видачу (екстрадицію) особи на запит іноземної держави, - скасувати, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи, відносно якої подано скаргу ОСОБА_7 , - задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якоюскаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 про скасування постанови начальника Департаменту міжнародного-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 про видачу (екстрадицію) особи на запит іноземної держави, - задовольнити.
Постанову начальника Департаменту міжнародного-правового Співробітництва Офісу Генерального прокурора від 16.12.2020 про видачу (екстрадицію) особи громадянина Республіки Польща ОСОБА_7 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 до Республіки Польща, для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 258 § 3, ст. 296 § 1, 3, ст. 300 § 1, 3, ст. 300 § 2, ст. 301 § 1, ст. 296а § 2, ст. 11 § 2, ст. 12, ст. 65 § 1, ст. 301 § 1, ст. 13 § 1, ст. 286 § 1, ст. 294 § 1, ст. 272, ст. 11 § 2 та ст. 12 КК Республіки Польща, - скасувати.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку лише прокурором з мотивів неправильного застосування судом норм міжнародних договорів України, якщо скасування рішення про видачу (екстрадицію) перешкоджає подальшому провадженню щодо особи, видача якої запитувалася іноземною державою.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4