КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 15.02.2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0003900 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 366; ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 371; ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 372 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2020 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 331 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 15.02.2021 року включно.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0003900 і обрати йому альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 370, 177, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України та практики ЄСПЛ, а тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою і невмотивованою, висновки якої не ґрунтуються на матеріалах справи. На переконання апелянта, суд формально послався в оскаржуваній ухвалі на наявність ризиків, як на підставу для продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки на момент винесення оскаржуваного судового рішення у справі були допитані потерпілий та усі свідки сторони обвинувачення, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні.

Апелянт зазначає, що судом залишено поза увагою доводи сторони захисту, щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог п.2 ч.3 ст. 197 КПК України, оскільки останній утримується під вартою з 08.02.2018 року, а згідно положень вищезазначеної норми КПК України сукупний строк тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів не повинен перевищувати дванадцяти місяців. Крім того, судом не враховано незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , однак в умовах ІТТ ГУНП у м. Києві, де на даний час утримується останній, відсутні належні умови для здійснення необхідного лікування.
Також вказує, що стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів і, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд послався на ризики, які вже давно втратили свою актуальність.
Крім того, апелянт звертає увагу, що в порушення вимог ст.ст. 184, 199 КПК України, вирішення питання про продовженнястроку тримання ОСОБА_7 під вартою відбувалось без письмового клопотання прокурора, яке необхідно вручити стороні захисту не пізніше ніж за 3 години до початку його розгляду, чим порушено право ОСОБА_7 на захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вказуючи на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши виділені матеріали кримінального провадження №1-кп/753/189/20 (справа №753/6650/17), які надійшли з суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_7 , який хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку і на виклики суду не з`являвся. Крім цього, враховуючи наявність у ОСОБА_7 громадянства інших країн, міцні дружні та ділові стосунки в Україні та за її межами, майновий стан обвинуваченого, що свідчить про підвищений ризик переховування останнього від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, суд дійшов висновку, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти наявним ризикам, оскільки докази, які б свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, що були підставами для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого свідчать про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційні посилання захисника на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта, що висновки викладені у судовому рішенні є явно недостатніми для продовження тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом не наведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відбувалось без письмового клопотання прокурора, яке в порушення вимог ч.2 ст. 184 КПК України, не було вручено стороні захисту, а також посилання апелянта на недотримання судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст. 197 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки положення вищевказаних норм Кримінального процесуального закону України розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а провадження, яке є предметом розгляду Дарницького районного суду м. Києва перебуває вже на стадії судового розгляду і вирішення питання судом щодо запобіжного заходу регламентовано статтею 331 КПК України, положення якої не зобов`язують прокурора звертатися до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.

За викладеним, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, належним чином мотивованою, і підстав для її скасування та застосування стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 366; ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 371; ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 372 КК України, більш м`якого запобіжного заходу, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 15.02.2021 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3