Справа № 750/5302/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/529/21
Категорія - закінчення строків давності виконання вироку. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання керівника Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2005 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав на те, що ОСОБА_8 до теперішнього часу ухиляється від виконання покарання, у зв`язку з чим, встановлений законом строк давності виконання вироку, передбачений ст. 80 КК України, на теперішній час не сплив через зупинення перебігу такого строку на період знаходження засудженого у розшуку.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати, постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2005 року у зв`язку із закінченням строків давності.

Аргументує тим, що виходячи зі змісту положень ст. 80 КК України, у даному випадку, навіть якщо засуджений ухилявся від відбування покарання, строк давності виконання обвинувального вироку, який обчислюється з дня набрання ним законної сили, тобто з 30 вересня 2005 року, сплинув, що узгоджується з позицією Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року.

Оскільки, строк давності виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2005 року минув, не переривався вчиненням нового злочину, що підтверджується вимогою про судимості засудженого, проведеними розшуковими заходами місце перебування останнього на території України не встановлено, у зв`язку з чим він оголошений у розшук, а тому ОСОБА_8 підлягає звільненню від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, вказував на те, що строки давності виконання вироку минули, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

З матеріалів клопотання убачається, що 14 вересня 2005 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком приєднані 4 роки 1 місяць позбавлення волі, не відбуті за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2004 року і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

30 вересня 2005 року вирок суду набрав законної сили та був звернутий до виконання.

У зв`язку з ухиленням від відбування покарання, призначеного вироком суду, 18 вересня 2006 року ОСОБА_8 був оголошений у розшук. Даних про встановлення місця знаходження засудженого або про вчинення ним нового злочину до клопотання долучено не було.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Приписами ч.3 ст. 80 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування, покарання.

Ухилення від відбування покарання - це умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання. Перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. При цьому строки давності, які спливли до моменту ухилення засудженого від відбування покарання, підлягають зарахуванню, але у разі відновлення перебігу давності строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст. 80 цього Кодексу, подвоюються.

Відповідно до постанови про заведення оперативно-розшукової справи «Розшук № 25/3972» від 07 листопада 2005 року, ОСОБА_8 оголошений у розшук, як особа, яка ухилилась від відбування покарання.

Згідно з інформацією, яка міститься у довідці про судимості ОСОБА_8 , останній вважається таким, що ухиляється від виконання вироку.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання прокурора на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) яким визначено, що оскільки особа не вживала активних дій з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання, відомості про її притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України відсутні, то вона не може вважатись такою, що ухилилась від відбування покарання.

Такий висновок колегією суддів був прийнятий у конкретній справі, де особі було відмовлено у звільненні від відбування покарання через закінчення строків давності виконання вироку, однак Верховний Суд не погодився з такою позицією суду виключно тому, що особі було призначено покарання у виді штрафу. Адже відповідно до частини першої статті 389 КК ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином і такий факт має бути юридично встановлений.

У даному випадку така правова позиція не може бути визнана аналогією права, оскільки ОСОБА_8 ухилився від відбування покарання у виді позбавлення волі, був обізнаний про призначене йому покарання, проте свідомо ухиляється від його відбування і на теперішній час перебуває у активному державному розшуку.

Кримінальна відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі, передбачена ст. 390 КК України, передбачена для осіб, які вже відбували таке покарання та не повернулися у місця відбування такого покарання. Для осіб, які взагалі не починали відбувати призначений строк покарання, кримінальна відповідальність не встановлена. Отже, правовий висновок Верховного Суду, на який посилається прокурор, не може бути застосований у даному провадженні.

Отже, вирок суду з 30 вересня 2005 року вирок суду не виконується з підстав ухилення засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі і строки давності виконання вироку не минули через ухилення засудженого від відбування покарання.

Законних підстав для скасування ухвали суду, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання керівника Чернігівської окружної прокуратури, без зміни.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11