23.02.2021 Єдиний унікальний № 371/229/20
В И Р О К
23 лютого 2021 року м. Миронівка
Провадження № 1-кп/371/14/21
Миронівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Владиславка Миронівського району Київської області, є здобувачем освіти Маслівського аграрного колледжу ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за ст. 286 ч. 2 КК України,
За обставинами кримінального правопорушення, 29 вересня 2019 року близько 6 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 керував автомобілем марки «Volvo v40», реєстраційний номер Республіки Литви НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті вулиць Бузницького та Чкалова міста Миронівка Київської області, не маючи прав водія, та у стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений не був уважним на дорозі, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, під час вибору безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив наїзд на металевий паркан домоволодіння під номером АДРЕСА_2 і стовбур дерева.
Такі дії обвинувачений вчинив в порушення вимог пунктів 2.1 а, 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, згідно з якими «водій повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії», «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсикологічних речовин», пункту 2.3 б, д Правил дорожнього руху України, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», та пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 188 від 12 листопада 2019 року смерть ОСОБА_8 настала внаслідок поєднаної травми голови, шиї, тулуба, кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів та кісток скелету.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 2.1 а, 2.3 б, д, 2.9 а, 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді смерті ОСОБА_8 .
Фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечив, визнав себе винним у діяннях, в яких обвинувачується.
Не заперечили встановлених досудовим розслідуванням обставин прокурор, законний представник обвинуваченого, захисник та потерпіла ОСОБА_7 .
За правилами ст. 472 КПК України 27 лютого 2020 року між начальником відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області та підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участі законного представника підозрюваного ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості.
Укладена сторонами угода про визнання винуватості відповідає вимогам ч. 1 ст. 472 КПК України.
Згідно укладеної угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 , який на час укладення угоди мав статус підозрюваного, дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.
Угодою сторони погодили покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 2 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалість якого буде визначена судом.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
При вирішенні питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд керується такими правилами та враховує такі обставини.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.
Вчинене кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України є тяжким.
Після оголошення тексту угоди суд з`ясував у обвинуваченого та його законного представника, чи повністю вони розуміють права, надані обвинуваченому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Встановлено, що обвинувачений та його законний представник у повній мірі розуміють права, надані обвинуваченому ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Суд з`ясував вік неповнолітнього обвинуваченого та рівень його загального розвитку, дослідив характеризуючи дані обвинуваченого, докази щодо умов його життя і виховання, обставини, що могли негативно впливати на виховання.
Судом встановлено, що обвинувачений, який на час скоєння злочину був неповнолітнім, міг повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Станом на час розгляду кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 виповнилося 18 років. До матеріалів кримінального провадження додано копію паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 29 березня 2017 року органом 3237.
Суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк три роки є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у даному випадку не може бути застосовано, оскільки обвинувачений посвідчення водія не отримував, що підтверджено даними довідки РСЦ МВС в Київській області № 31/10-5065 від 11 листопада 2019 року.
Як особа, обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та місцем навчання у Маслівському аграрному коледжі ім. П.Х.Гаркавого Білоцерківського НАУ, має зареєстроване місце проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, проживає у родині, побутові умови проживання є задовільними, сімя не перебуває на обліку сімей, що опинилися у складних життєвих умовах, висловив готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та доцільність застосування щодо нього випробування відповідно до ст. 75 КК України.
Звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням можливе в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, з покладанням на нього обовязків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Судом встановлено, що умови укладеної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди не встановлено.
З огляду на викладене, суд дійшов переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , який на час укладення угоди мав статус підозрюваного, і його законним представником ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_6 , і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідно до п.п. 12-14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Застосовані ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що долучено до кримінального провадження як речовий докази, підлягають скасуванню.
Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами, встановленими ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2020 року між прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю у два роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового злочину.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Скасувати арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року.
Після набрання вироком чинності, речовий доказ автомобіль марки «Volvo v40», реєстраційний номер Республіки Литви НОМЕР_1 , зі слідами зовнішніх механічних пошкоджень, який поміщено для тимчасового зберігання на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів Відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Соборності, 139, повернути володільцю ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому, його законному представнику та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченою про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України:

Обвинуваченою виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення їм наслідків укладення угоди.

Прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1