Справа № 369/9504/21
Провадження №1-кс/369/1904/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000528 від 31.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
09.07.2021 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою на повідомлення про підозру ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000528 від 31.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

В провадженні СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000528 від 31.03.2021 року, за ч. 2 ст. 296 КК України.

Вимоги скарги мотивував тим, що 28.04.2021 року у цьому кримінальному провадженні слідчим Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 було здійснено дії, які мають ознаки повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Однак на думку сторони захисту вказане повідомлення про підозру складено з порушенням вимог ст. 277 КПК України. За таких обставин рішення слідчого, погоджене з прокурором про вручення повідомлення про підозру підлягає скасуванню.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 скаргу просив задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання слідчий або прокурор не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. 20.07.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява від прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про відкладення розгляду скарги, у зв`язку із занятістю в невідкладних слідчих діях. Під час судового засідання слідчим суддею у задоволенні заяви прокурора про відкладення розгляду скарги відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000528 від 31.03.2021 року, за ч. 2 ст. 296 КК України, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Щодо необґрунтованості підозри.
Як зазначає адвокат ОСОБА_3 єдиним доказом на якому ґрунтується підозра ОСОБА_4 це використання особами, зафіксованими на відео під час вчинення кримінального правопорушення, автомобіля марки «КІА RIO» н.з. НОМЕР_1 , який належав на момент вчинення інкримінованого правопорушення брату підозрюваного ОСОБА_7 . Проте, факт використання невідомими особами автомобіля, який належить близькій особі ОСОБА_4 не може бути достатнім для притягнення особи до кримінальної відповідальності шляхом повідомлення про підозру. ОСОБА_4 не затримувався на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, запобіжний захід ОСОБА_7 також не обирався, що вказує на здійснення повідомлення про підозру, точніше дій слідчої які мають ознаки повідомлення про підозру за наявності достатніх доказів.

Також адвокат ОСОБА_3 зазначає, що наведений обсяг доказів у повідомленні про підозру не дозволяє стверджувати про наявність підстави для повідомлення про підозру, як наявність достатніх доказів, обсяг яких мав би надавати можливість об`єктивно пов`язувати певну особу і вчинене кримінальне правопорушення, що відповідало б стандарту доказування «достатність доказів».

Таким чином, на небезпідставне переконання сторони захисту, у сторони обвинувачення відсутні були достатні докази для повідомлення про підозру ОСОБА_4 28.04.2021 року і в подальшому.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_3 щодо необґрунтованості повідомленої підозри ОСОБА_4 , слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Повідомлення про підозру має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення (стаття 277 КПК).

При розгляді питання, чи було забезпечено «достатність доказів» при повідомлені про підозру ОСОБА_4 , що оскаржується, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - достатніх підстав (доказів), обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.

Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчим суддею, судом (наприклад, статті 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України), так і слідчими, прокурорами (зокрема, статті 134, 271, 276 КПК України).

Як вбачається з їх конструкції пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів). У цьому контексті необхідно з`ясувати яким є зміст цього стандарту саме з метою повідомлення особі про підозру.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Отже, застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені пунктами 1 та 3 частини 7 статті 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання зазначеного вище втручання в права, свободи і законні інтереси людини.

Крім того, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного. Оскільки обсяг процесуальних прав підозрюваного (стаття 42 КПК України) значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), вона набуває можливостей активно себе захищати, відстоювати свою позицію в кримінальному провадженні. Отже з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі.

Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру. Адже неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін.

Із урахуванням цього стандарт достатніх підстав (доказів) для мети повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній згідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження та не зумовлює наділення підозрюваного додатковими правами.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарту обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Дослідження повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 28.04.2021 дає підстави стверджувати, що воно за своїм змістом та формою відповідає вимогам статті 277 КПК.

Щодо наявності алібі у ОСОБА_4 .
Адвокат ОСОБА_3 зазначає, що сторона обвинувачення стверджує, що ОСОБА_4 30.03.2021 року близько 02 годин 20 хвилин, діючи спільно з іншими особами, перебуваючи в приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_1 поблизу вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 вчинили кримінальне правопорушення. Водночас ОСОБА_4 у проміжок часу з 21 год. 51 хв. 29.03.2021 року по 09 год. 59 хв. 30.03.2021 року перебував вдома з дружиною ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 . Фізична відстань по прямій від місця перебування ОСОБА_4 до місця розслідуваної події складає більше 12 км. Ця інформація підтверджується показами ОСОБА_4 , його дружини ОСОБА_8 та інформацією щодо адресу розташування та номерів базових станцій, які забезпечували зв`язок кінцевого обладнання з абонентським номером НОМЕР_2 ТОВ «Лайфселл», яким користувався і продовжує користуватися ОСОБА_4 .

Тому адвокат ОСОБА_3 вважає, що сторона обвинувачення позбавлена підстав обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 перебував у момент вчинення інкримінованого правопорушення за місцем його вчинення і вчиняв це правопорушення.

Враховуючи доводи скарги та викладені в ній доводи захисника, слідчий суддя має вирішити чи необхідно при оскарженні повідомлення про підозру перевіряти достатність доказів для підозри чи лише обмежитись перевіркою дотримання вимог глави 22 КПК України щодо змісту повідомлення про підозру та виконання процесуальних формальностей, пов`язаних із підписанням та врученням повідомлення про підозру (питання про межі предмету перевірки). У разі позитивної відповіді про таку необхідність, слідчий суддя має встановити чи було забезпечено «достатність доказів» при повідомленні про підозру ОСОБА_4 ,

Щодо меж предмету перевірки повідомлення про підозру
Регламентуючи можливість оскарження повідомлення про підозру в рамках судового контролю, КПК України не встановлює будь-яких правил або обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею повідомлення про підозру. Разом з тим, загальні положення кримінального провадження свідчать про те, що при вирішенні цього питання мають бути враховані: 1) підозра має ґрунтуватися на допустимих доказах. Відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом; 2) обов`язок захисника забезпечувати з`ясування обставин, які спростовують підозру. На підставі ч. 1 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК України та іншими законами України, з метою, зокрема, забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру; 3) строк, після спливу якого дозволяється оскаржувати повідомлення про підозру. Оскаржити повідомлення слідчого, прокурора про підозру можна після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом (пункт 10 частини 1 статті 303 КПК); 4) функцію слідчого судді. Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК). Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини 1 статті 33-1 КПК (частина 2 статті 33-1 КПК); 5) вимоги щодо оцінки доказів слідчим суддею. З огляду на ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Положення ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 94, п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України дають підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таку перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Встановлення двомісячного строку, після якого дозволяється оскаржити повідомлення про підозру у вчиненні злочину, має на меті надати період, за збігом якого слідчий суддя зможе встановити чи укріпилася така підозра, чи стала спростованою. Саме тому лише після спливу цього строку є доцільним та можливим здійснити судовий контроль за наявністю достатніх доказів для підозри.

Щодо доводів скарги в контексті підстав для скасування повідомлення про підозру
Доводи скарги і висловлені під час судового засідання позиції стосуються питання наявності кваліфікації, а саме наявності в діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Проте при розгляді скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя має оцінити достатність та належність доказів лише стосовно того чи має місце переконання за стандартом достатності доказів для цілей повідомлення про підозру. Здійснюючи судовий контроль під час оскарження повідомлення про підозру, слідчий суддя не наділений повноваженням здійснювати перевірку обґрунтованості підозри і встановлювати в діях підозрюваного склад того чи іншого злочину.

Повідомлення ОСОБА_4 про підозру спричинило для нього лише виникнення прав та обов`язків підозрюваного, які передбачені статтею 42 КПК, та не потягнуло інших обмежень. Всі подальші процесуальні дії та відповідні обмеження, які з ними пов`язані не можуть враховуватися під час розгляду скарги на повідомлення про підозру, оскільки виходять за межі дослідження слідчим суддею такої скарги і локального предмету доказування сторонами при вирішенні цього питання.

Докази, наявні в матеріалах кримінального провадження №0000528 від 31.03.2021 року в своїй сукупності та за відсутності заперечень сторін з приводу їх змісту свідчать про наявність підстав для повідомлення про підозру на момент вчинення відповідної процесуальної дії та відповідність тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», який закріплений в пункті 3 частини 1 статті 276 КПК. Питання кваліфікації, які піднімає сторона захисту з моменту повідомлення про підозру, не може ретроспективно пов`язуватися з наявністю підстав для такого повідомлення, адже відноситься до перевірки обґрунтованості підозри, а це, в свою чергу, є предметом судового контролю в інших процедурах кримінального провадження.

При цьому на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Щодо порушення повідомлення про підозру.
Як зазначає адвокат ОСОБА_3 28.04.2021 року слідчим СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській ОСОБА_5 було здійснено дії, які мають ознаки повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Однак повідомлення про підозру ОСОБА_4 не вручалось 28.04.2021 року оскільки при вчиненні дій слідчим та оперативними працівниками поліції спрямованих повідомити про підозру було порушено недоторканість житла ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з огляду на відсутність підстав перебування у відповідному приміщенні після припинення проведення обшуку при відсутності власників приміщення на їх перебування там. А також було порушено право ОСОБА_4 на свободу пересування, оскільки після завершення обшуку за відсутності затримання ОСОБА_4 не мав жодних обмежень, чи обов`язків перед слідчим Бучанського РУП ГУНП в Київській області не залишати місце проведення процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні. Тобто дії слідчого Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 при спробі повідомити про підозру порушували право ОСОБА_4 на вільне пересування та право на захист, яке передбачає можливість отримання достатнього часу для підготовки до процесуальної дії, оскільки нагальності проведення цієї процесуальної дії за відсутності затримання, або обрання запобіжного заходу не було. Вручення повідомлення про підозру у відповідності до ч. 1 ст. 133 КПК України або ч. 1 ст. 135 КПК України не здійснювалося, що на думку адвоката вказує на відсутність виконання вимог слідчим щодо вручення особі повідомлення про підозру.

Таким чином, адвокат ОСОБА_3 вважає, що слідчим Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 не було вручено ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_3 щодо порушення повідомлення про підозру ОСОБА_4 слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Вручення повідомлення про підозру не передбачає відмови особи від прийняття такого повідомлення. Слідча Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 забезпечила вручення та вжила заходів для вручення такого повідомлення у порядку, передбаченому КПК України. Оскільки факт надання такого повідомлення підозрюваному було зафіксовано у присутності двох понятих, слід вважати, що таке повідомлення було належно вручене, інакше за наявності порядку відмови від вручення, особа могла би ніколи не набути статусу підозрюваного з власного бажання. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 , в присутності двох понятих, вручили повідомлення про підозру, слідчий суддя вважає це достатніми доказами належного вручення повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні.

Скарга не містить інших відомостей про порушення слідчим, прокурором інших вимог закону, визначених главою 22 КПК, а саме положень статей 276, 278 КПК України щодо конкретного випадку повідомлення про підозру та порядку його вручення, тому ці питання не підлягають дослідженню слідчим суддею.

За таких обставин слідчий суддя не вбачає підстав для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 28.04.2021 року у кримінальному провадженні № 0000528 від 31.03.2021 року, що обумовлює відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 9, 214, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000528 від 31.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1