САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІВ
Справа № 726/830/19
Провадження №1-кп/726/116/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

провівши в залі суду в м. Чернівці підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000183 від 19.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця по національності, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
У провадженні Садгірського районного суду м. Чернівці перебуває кримінальне провадження № 0000183 від 19.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , яке в подальшому було підтримано захисником адвокатом ОСОБА_7 заявив клопотання, підтримане обвинуваченим, про повернення обвинувального акту прокурору. У клопотанні вказує, що обвинувальлий акт складено із істотним порушенням вимог КПК. Зазначає, що в порушення вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки не конкретизовано причини пожежі. Окрім того, не зазначено, які саме пункти Правил пожежної безпеки порушив обвинувачений. Разом із тим, розмір завданої шкоди є недоведеним та не виявляється можливим зрозуміти обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 . Просить повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор заперечував щодо цього клопотання. Представник потерпілої сторони поклався на розгляд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2020 року суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

При цьому хоча слідчий та прокурор на власний розсуд викладають передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обставини, проте обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.

Разом з тим вказані вимоги закону при складанні і затвердженні обвинувального акту належним чином не дотримані.

Так, статтею 291 КПК України передбачені вимоги до обвинувального акту, який повинен містити, окрім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як встановлено із обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що будучи користувачем торгових павільйонів №№ 57, НОМЕР_1 на території КП МТК «Калинівський ринок» і, маючи безпосереднє право здійснювати за погодженням з Ринком за рахунок власних коштів реконструкцію, технічне переоснащення або інші поліпшення торговельного об`єкта, розміщеного на торговельному місці, останній в порушення ст. 20 Кодексу цивільного захисту України, Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС № 1417 від 30.12.2014 року та інших нормативно-правових актів, нехтуючи дотриманням встановлених законодавством Правил пожежної безпеки, залучив до виконання електрозварювальних робіт сторонню особу, яка хоч і являється фахівцем у сфері зварювань, однак не була допущена до виконання робіт згідно наряду-допуску №195 від 13.03.2018 року. У зв`язку з цим, 19.03.2018 року приблизно о 13:00 год. відбулося загорання товарів, а саме, килимових виробів, у приміщенні торгівельного павільйону ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився поряд з місцем проведення ремонтних робіт, що поширилося на суміжні торгівельні павільйони та спричинило неконтрольоване горіння, яке супроводжувалось знищенням матеріальних цінностей. Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 270 КК України, тобто порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду у великому розмірі.

Варто зауважити, що диспозиція ст. 270 КК України є бланкетною, яка відсилає суб`єктів правовідносин до інших норм.

Із вказаного слідує, що для належної кваліфікації злочину, передбаченого ст. 270 КК України перш за все встановлюються нормативно-правові акти, які регулюють охоронювані кримінальним законом суспільні відносини.

Тобто злочин, передбачений ст. 270 КК України є злочином із матеріальним складом і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони є не будь-які з допущених особою порушення нормативно-правових актів, які стосуються питань пожежної безпеки, а лише ті з них, які спричиняють суспільно-небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1,2 ст. 270 КК України і є безпосередньою причиною їх настання та перебувають з ними у причинному зв`язку.

Таким чином, зміст диспозиції вказаної статті перебуває у прямій залежності від інших законів та підзаконних нормативно-правових актів України і в першу чергу від Правил пожежної безпеки в Україні, які хоч і мають допоміжне значення для вказаної кримінальної норми, однак без їх існування, дана норма кримінального закону є фактично не діючою.

Однак, як встановлено судом та також на, що звертає увагу суду колегія суддів Чернвецького апляційного суду в ухвалі від 29 липня 2020 року у вказаному провадженні, у обвинувальному акті не вказано конкретні вимоги та пункти Правил пожежної безпеки, які порушено обвинуваченим, внаслідок чого виникла пожежа. Більше того, у обвинувальному акті, окрім невизначених органом досудового розслідування пунктів вищевказаних нормативних актів, порушення яких тягне за собою кримінальну відповідальність передбачену ст. 270 КК України, допущено свавільне трактування підстав обвинувачення та складу вказаного злочину. Зокрема вказано, що ОСОБА_8 порушено також і «інші нормативно-правові акти», без чіткого посилання на них.

Висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 зазначено, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України», у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному.

Таке широке трактування обвинувачення призводить до неоднозначного розуміння винуватості ОСОБА_8 та порушує принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст таких положень Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

Європейський суд з прав людини у п.34,35 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту«а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» , №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому ( рішення від 1 березня 2001р. усправі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення, що суперечить вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

З огляду на викладене суд вважає, що встановлені недоліки унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Разом із тим, судом, при вирішенні клопотання про повернення обвинувального акту, не можуть бути взяті до уваги посилання захисника обвинуваченого про недоведеність розміру матеріальної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, які настали, тощо, оскільки оцінка фактичних обставин кримінального правопорушення не відноситься до вирішення тих питань, які є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Керуючись ст. 314, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 19.03.2018 року до ЄРДР за № 0000183 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддяОСОБА_1