Справа номер №303/5381/21
№1-кс/303/1607/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м.Мукачево

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000675 від 06 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000675 від 06.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 ч.1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.07.2021 року о 23 годині 50 хвилин під час несення служби в м.Мукачево екіпажем «Жасмин-209» у складі Кізляк та ОСОБА_4 на пл..Кирила та Мефодія, 35 було виявлено транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який порушив ПДР України. Під час перевірки документів встановлено, що водій даного транспортного засобу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , позбавлений права керувати транспортними засобами рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2021 року терміном на 1 рік. 06.07.2021 року з 01 години 10 хвилин по 12 годину 00 хвилин під час огляду місця події за адресою м.Мукачево, пл..Кирила та Мефодія, 35, а саме: транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 . Вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вилучені.
Старший слідчий СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні дане клопотання підтримав, просив його задоволити.
Законний володілець майна - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та пояснив, що автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 придбав у Словакії 7 років тому назад. Зазначений автомобіль надав у тимчасове користування своєму знайомому ОСОБА_5 , про позбавлення останнього прав керування транспортними засобами не знав. Просив відмовити в його задоволенні клопотання про накладення арешту на зазначений автомобіль, оскільки такий перебуває на іноземних номерах, не розмитнений та на якому він має своєчасно здійснювати перетин кордону.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до слідуючого висновку.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 06.07.2021 розпочато кримінальне провадження №0000675 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч.1 КК України.
Відповідно до постанови слідчого від 06.07.2021 у кримінальному провадженні №0000675 визнано речовими доказами транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що були вилучені в ході проведення огляду місця події від 06.07.2021 року.
Як встановлено в судовому засіданні власником транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про його реєстрацію є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно дост. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Всупереч п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України слідчим не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України ОСОБА_5 .
З матеріалів справи вбачається, що станом на день розгляду клопотання про арешт майна в суді першої інстанції, повідомлення про підозру жодній особі не здійснювалось.
Так, кримінальна відповідальність за ч. 1ст. 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1ст. 382 КК України, може бути вчинений як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню. Використання законодавцем у диспозиції ч. 1ст. 382 КК України словосполучень «невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду» та «перешкоджання їх виконанню» вказує на необхідність у кожному конкретному випадку звертатися як до тексту самого судового рішення, так і до норм законодавства, які визначають порядок виконання вироків, рішень, ухвал та постанов суду.
В матеріалах справи відсутня копія судового рішення, яким ОСОБА_5 було позбавлено права керування транспортними засобами.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції, зазначеними у пунктах 2 - 4 частини другої статті 222 цього Кодексу.
Позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340 "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами"передбачає вчинення дій, які регламентовані пунктом 20 даного Положення та зводяться до вилучення посвідчення водія у особи та передачі його на зберігання до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеній у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.
У той же час, обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлення у ньому вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої для виконання певним особам. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду.
Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. За умови, що невиконання судового рішення виявляється в формі бездіяльності, для притягнення особи до кримінальної відповідальності обов`язковим є з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

Між тим, додані до клопотання матеріали не містять доказів на підтвердження того, що особа вчинила дії прямо заборонені в судовому рішенні чи можливо ухилилася від здачі посвідчення водія, зважаючи на порядок виконання постанови суду про позбавлення права керування транспортними засобами.
Зважаючи, що обов`язок виконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_5 , відповідно до способу виконання, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення покладено на органи Національної поліції, притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за умисне невиконання цього рішення за ч. 1ст. 382 КК України, а саме за невиконання обов`язку, покладеного на інших спеціально уповноважених осіб, колегія суддів вважає безпідставним.
Умовами кримінальної відповідальності за будь-яку суспільно-небезпечну поведінку, зокрема і за невиконання судового рішення за ч. 1ст. 382 КК України є встановлена і доведена наявність у особи обов`язку вчинити певні дії (виконати судове рішення), а також реальна можливість виконати покладений на неї обов`язок. Встановлення підстави кримінальної відповідальності за умисне невиконання судового рішення обов`язково передбачає з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати. Проте, у разі встановлення відсутності самого обов`язку вчиняти певні дії (утримуватись від їх вчинення) питання про наявність реальної можливості їх вчинити вирішувати немає сенсу, оскільки дослідження такої можливості в цьому разі перебуває поза межами доказування в кримінальному провадженні.
Зміст клопотання, долучені до нього матеріали, пояснення власника майна свідчать про встановлення під час досудового розслідування факту керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом, що, на думку слідчого судді підпадає під диспозицію ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Фактично слідчим ставиться питання про позбавлення права користування і володіння транспортним засобом самого власника, в тому числі і права розпорядження транспортним засобом, яке захищається Конституцієта законодавством.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з положень ст. 98КПК України слідчим не вказано, які сліди зберіг на собі транспортний засіб чи які інші відомості містить автомобіль, які можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні.
Визнання транспортного засобу речовим доказом у рамках даного кримінального провадження у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства не є безумовною підставою для накладення на нього арешту у разі відсутності у такого майна ознак, визначених ст.98 КПК України.
Крім того, клопотання слідчого про арешт майна не містить переліку подальших слідчих дій, які будуть проведені із даним матеріальним об`єктом - автомобілем, а подальше перебування майна поза межами володіння особи призведе тільки до порушення права власника щодо володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт. Можливість арешту майна третьої особи визначена лише за клопотанням прокурора.

Вказані обставини дають підстави для висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000675 від 06 липня 2021 року задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 107, 110, 170, 171 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000675 від 06 липня 2021 року - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1