Провадження № 11-кп/4820/16/21
Справа № 676/3918/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001201 від 04.07.2017 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Кам`янець-Подільськогоміськрайонного суду від 23 квітня 2019 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КК України.
Виправдано ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за не доведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.286 КК України.
Мопед ALFA ZS50F, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ухвалено залишити власнику ОСОБА_11 .
Ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження диски із записами проведення процесуальних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 04 липня 2017 року о 9 год. в м. Кам`янці-Подільському Хмельницької області, керуючи мопедом ALFA ZS50F, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 виданого на його прізвище він не має права керувати, рухаючись по вул. Оринінське шосе в напрямку від вул. Козицького до вул.Папаніна, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
п.1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
підпункту а) п.2.1, згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
підпункту б) п. 2.3, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
підпункту д) п. 2.3, згідно якого водій не повинен створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п.12.1, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.;
п.12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину вул. Оринінське шосе у не передбаченому для цього Правилами дорожнього руху місці зліва направо відносно напрямку руху мопеда.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді вторинно-відкритого двох кісточкового перелому правих малогомілкової та великогомілкової кісток в нижніх третинах з підвивихом ступні назовні, які по ступеню тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, що привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.
Вказані порушення правил безпеки дорожнього руху, згідно обвинувального акту, допущені водієм мопеда ALFAZS50F, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у виді спричинення потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції визнавши ОСОБА_12 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, мотивував своє рішення тим,що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення прокурором не доведено, у сторони обвинувачення відсутні докази, що в діях обвинуваченого є склад інкримінованого злочину. Всі припущення й сумніви суд тлумачить на користь ОСОБА_9 , а надані стороною обвинувачення докази є сумнівними, непереконливими, неналежними і недопустимими, а інших беззаперечних доказів, які б без будь-якого сумніву доводили вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, стороною обвинувачення не надано. В той час, проведена за клопотанням сторони захисту автотехнічна експертиза свідчить, що за обставин вказаних на слідчому експерименті 13 вересня 2018 року, ОСОБА_9 об`єктивно не міг уникнути наїзду.
Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його незаконним і необґрунтованим прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23.04.2019 стосовно ОСОБА_9 , скасувати.

Ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання зач.1 ст.286 КК України 6 місяців арешту.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Крім того, просить під час апеляційного розгляду кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.404 КПК України повторно дослідити: протокол огляду місця події (а.с.9-20), висновок судово-медичної експертизи (а.с.33-34), протокол додаткового огляду місця події (а.с.39), протокол проведення слідчого експерименту (а.с.41- 44), протокол огляду транспортного засобу (а.с.47), копію посвідчення водія (а.с.48), висновок автотехнічної експертизи № 289А від 25.07.2017 (а.с.53-57), довідку із територіального сервісного центру (а.с. 65-66), висновок судової автотехнічної експертизи № 3303/18-26 від 26.03.2019 (т. 3 а.с. 38-44), скриншот з ЄРДР, викликати та допитати обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 після чого за необхідності вирішити питання про призначення повторної судово-автотехнічної експертизи.
Свої вимоги аргументує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що висновки суду про неналежність і недопустимість доказів зібраних слідчим, прокурор у суді не спростував є необґрунтованими.
Зазначає, що суд не взяв до уваги характер порушень ПДР допущених обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_8 , залишив без належної правової оцінки можливість ОСОБА_9 уникнути дорожньо-транспортної події, а також причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, що настали.

Також, як звертає увагу прокурор, суд у своєму рішенні не вказав, що ОСОБА_9 керував мопедом без посвідчення водія на право керування вказаним транспортним засобом, у зв`язку з чим залишились не дослідженими порушення ПДР ОСОБА_9 тим самим суд допустив неповноту судового розгляду.

Окрім того, як звертає увагу апелянт, суд першої інстанції невірно зазначив у вироку покази наданні свідком ОСОБА_15 , який насправді показав, що дійсно він є власником мопеда ZS50F, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , якого він передав в користування племіннику ОСОБА_9 . Про ДТП за участі племінника він дізнався від останнього, після чого він як власник транспортного засобу жодних скарг чи заяв до правоохоронних органів не подавав з приводу добровільної видачі ОСОБА_9 мопеду органам досудового розслідування, у тому числі не оскаржував дії правоохоронців у судовому порядку.
Таким чином, суд першої інстанції всупереч вимогам п.1 ч.3 ст.374 КПК Україниухвалив незаконний виправдувальний вирок, не навівши мотиви з яких відкинув докази обвинувачення зокрема, покази ОСОБА_9 та ОСОБА_15 .

Стверджує, прокурор і про безпідставність висновків суду про неможливість слідчого вносити відомості до ЄРДР, оскільки в цей час він проводив огляд місця події, також є безпідставними, так як відомості були внесенні заступником начальника СВ і, крім того відповідно до ч.3 ст.214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після завершення огляду, судом першої інстанції не досліджувалися питання щодо обставин внесення відомостей до ЄРДР за фактом ДТП, чим було допущено неповноту судового розгляду,

Звертає увагу і на те, що висновки суду про визнання неналежним та недопустимим доказам протоколів огляду речового доказу мотоцикла, вони також є безпідставними оскільки підстав для накладення арешту на майно у слідчого не було, оскільки ОСОБА_9 , як фактичний користувач після огляду місця події добровільно видав слідчому мопед, як речовий доказ та не заперечував проти його зберігання, а під час огляду речей, які добровільно надані, згідно з вимогами ст.237 КПК України не передбачено обов`язку слідчого залучати учасників кримінального провадження.

Вказує, апелянт і про те, що слідчим роз`яснено ОСОБА_9 вимоги ст..63 Конституції України, ст.ст.18, 66 КПК України про, що свідчать його підписи у протоколі допиту, а захисник не був залучений з тих підстав, що він ще не мав статусу підозрюваного.

Також, як звертає увагу апелянт, безпідставно не було під час розгляду справи в суді першої інстанції задоволено його клопотання про допит і виклик в судове засідання експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а в подальшому і відмовлено в задоволенні клопотання про призначення повторно судової автотехнічної експертизи.

Акцентує увагу і на тому, що суд першої інстанції умисно допустив вибірковість у дослідженні доказів та позбавив прокурора можливості надати суду свої докази на підтвердження винуватості ОСОБА_9 , чим свідомо порушив засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Стверджує, що у суду були усі підстави для визнання ОСОБА_9 винуватим в інкримінованому злочині, та ухваленні законного та обґрунтованого рішення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, пояснення потерпілої, повторно дослідивши докази під час апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку, дотримався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_9 що літом 2017 року, їхав з м.Кам`янець Подільського в с.Залісся Перше. Проїзджаючи за старим містом, о 8 год. 30 хв. по вул.Орининське шосе, рухався за великим автобусом, далі його обігнав великий джип і він рухався по середині своєї смуги зі швидкістю 20-35 км/год. за джипом на відстані приблизно 3 м., джип їхав за автобусом приблизно на відстані 5 м. Автобус та джип рухались ближче до середини дороги, ближче осьової. З врахуванням розстановки транспортних засобів видимість в нього була обмеженою, а тому із-за автобуса і джипу він не міг бачити, що потерпіла стоїть посередині дороги. Рухаючись за вказаними транспортними засобами, під`їхавши до місця ДТП з швидкістю 20-35 км/год., за 2-3 м. він помітив, що потерпіла стоїть посередині дороги, вона вибігла із-за джипу йому під колеса, попередньо пропустивши автобус та джипа, вона не помітила його на мопеді, він став гальмувати, проте уникнути зіткнення не зміг, оскільки не мав можливості зупинити мопед. Зіткнення сталось на його смузі руху, на проїжджій частині за 70-150м. від пішохідного переходу. Вважає, що ДТП сталося з вини потерпілої, яка була не уважною на автодорозі, оскільки відволіклась на розмову з сусідкою, не помітила його, а тому обвинувачений вини в інкримінованому злочині не визнав.
Потерпіла ОСОБА_8 в суді стверджувала, що ДТП сталося 4 липня 2017 року о 8год.20хв. 8 год.30хв. (тобто у час, коли на місці ДТП дійсно міг проїжджати комунальний автобус №23) Через дорогу побачила сусідку ОСОБА_13 та попросила зачекати її. Вийшла з калітки, щоб перейти дорогу, вона глянула в сторону ОСОБА_18 (видимість була біля 500м.) і побачила, що машин не було, з іншої сторони за 250м. рухався білий бус типу Газель, вона вирішила перейти дорогу, так як подумала, що встигне перейти дорогу. Йшла швидким кроком. Ніяких транспортних засобів потерпла не помітила, в тому числі й обвинуваченого на мопеді. Потерпіла стверджувала, що коли вона повністю перейшла дорогу і стояла на обочині і дивилась в сторону сусідки, із-за буса з правої сторони різко виїхав мопед, якого вона не бачила, він вчинив наїзд на неї, вона, відчула удар в праву частину тіла, від удару затьмарилось, в очах потемніло, тимчасово втратила свідомість і прийшла до тями, коли лежала у траві на узбіччі. Обвинувачений сидів на мопеді і розмовляв з кимось по телефону повідомляв, що він збив людину. Він просив її не визивати поліцію, обіцяв, що все добровільно врегулює. Сусідка визвала швидку допомогу і повідомила дочку про ДТП. Свідки ОСОБА_19 і його син допомогли погрузити її у автомобіль швидкої допомоги і вона з ОСОБА_9 поїхали в лікарню, того ж дня їй зробили операцію. ОСОБА_9 у лікарні просив домовитись без поліції, обіцяв оплатити всі медичні послуги. Спочатку вона погодилась і ОСОБА_9 частково став оплачувати медичні послуги.
Потерпіла стверджувала у суді, що ніяких слідів на місці ДТП не було, і у судовому засіданні оспорювала дані протоколу місця події, вона стверджувала, що місце наїзду слідчими органами зафіксовано невірно, оскільки зіткнення відбулось, коли вона стояла на зеленому газоні, а зафіксовані сліди ДТП спотворені слідчим. Потерпіла стверджувала, що підписувала слідчому документи в лікарні під час медичних маніпуляцій (капельниці), а тому не читала їх.
Додатково допитана в суді 19 липня 2018 року, потерпіла змінила свідчення і повідомила, що ДТП сталося не на зеленому газоні, а на краю проїжджій частині дороги, коли вона перед бусом перебігала дорогу.
22 квітня 2019 року в судовому засіданні потерпіла змінила свідчення щодо можливого часу наїзду на неї і стверджувала, що наїзд мав місце після 9 год., а не о 8год. 20-30хв., так як вона стверджувала про це раніше.
Допитана в судовому засіданні суду свідок ОСОБА_13 показала, що ДТП мало місце приблизно о 8 год. 30 хв., в цей час вона бігла в магазин. Через дорогу помітила, що потерпіла стояла у своєму дворі, біля вікна будинку. Вони привіталась, а потерпіла попросила її зачекати. Далі, свідок розмовляла по телефону і помітила, як проїхав великий комунальний автобус №23, за ним проїхав джип, а за ними їхав мопед. Далі, вона почула звук гальмування, звук тертя металу об асфальт і крик потерпілої. Підвівши голову і повернувшись, вона побачила, що потерпіла вже була на її стороні дороги і потрапила під мопед, який їхав позаду джипа. ДТП сталося поза межами пішохідного переходу на автодорозі на смузі руху мопеду, приблизно за 1,5 м. від умовного краю автодороги. Зіткнення відбулось лівою частиною мопеду з тілом потерпілої, потерпіла рухалась зліва направо відносно руху мопеда. Оскільки потерпіла отримала травми, вона (свідок) викликала швидку допомогу, яка приїхала за 12 хв. Лікар швидкої допомоги сказав ОСОБА_9 їхати з ними в лікарню, що обвинувачений і зробив. Оскільки мотоцикл залишився на місці ДТП, вона (свідок) з сусідом закотили мопед до себе у двір, за хвіртку. О 10 год. вона поїхала в університет, а о 11 год. 30хв. повернулась. На місці ДТП вже була поліція, слідчий наказав ОСОБА_9 покласти мопед на місце ДТП, що обвинувачений і зробив. Які сліди ДТП зафіксував у протоколі слідчий, свідку не відомі, але аналогічні свідчення про обставини ДТП вона того ж дня розповідала слідчому про що було написано протокол, який вона підписала.
Свідок підтвердила у суді свідчення обвинуваченого, проте, що видимість водія мотоцикла обмежував автобус і джип, які рухались попереду мотоцикла, а також свідок спростувала свідчення потерпілої про те, що мотоцикл рухався швидко і здійснював обгін справа маршрутного мікроавтобуса «Газель». Одночасно свідок у суді також спростувала початкові свідчення потерпілої ОСОБА_8 , про те, що ДТП сталося поза межами проїжджої частини автодороги на алеї, на зеленому газоні на стежці для пішоходів. Підстав не довіряти цьому свідку немає, адже будь-якої зацікавленості у розгляді справи свідок не має. Свідчення очевидця об`єктивно узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, вони відповідають обставинам і слідам зафіксованим в ході огляду місця ДТП, відповідають свідченням обвинуваченого та висновкам експертизи, яку проведено в ході судового розгляду. Свідок ОСОБА_13 давала аналогічні свідчення на слідстві, а тому підстав не довіряти свідку у суду немає.
Виступали предметом детальної перевірки також і надані прокурором на підтвердження обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України письмові докази, та їм була надана належна оцінка з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Відповідно до аналізу положень ст.87 КПК України та усталеної судової практики, суд повинен надати оцінку не лише кожному засобу доказування автономно, а й усього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.

Згідно до ст.81 КПК України Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Зокрема, суд першої інстанції визнав недопустимими та неналежними докази з підстав отримання їх в результаті слідчих та процесуальних дій, а саме:
- витяг з ЄРДР (т.1а.с.1), однак відомості в ЄРДР внесено 04 липня 2017 року о 10 год. 22 хв., а огляд місця події слідчим розпочато 04 липня 2017 року о 10 год. 20 хв. закінчено об 11 год. 10 хв., що свідчить про фальсифікацію часу проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні. ОСОБА_9 право на захист не роз`яснювалось аж до 27 липня 2017 року, що свідчить про те, що вже з моменту огляду місця події ОСОБА_9 мав право на участь адвоката у всіх процесуальних діях;
- протокол огляду місця події, на якому зафіксовано усі сліди тертя шин та з врахуванням усіх замірів вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 переходила дорогу поза межами пішохідного переходу.
Вказане свідчить про те, що потерпіла ОСОБА_8 переходила дорогу поза межами дії знаку 5.35.2 «Пішохідний перехід», незважаючи на те, що знак був в межах оглядовості і в полі зору потерпілої.
- протокол огляду речового доказу мотоциклу від 4 липня 2017 року, з якого вбачається, що всупереч волі власника транспортного засобу ОСОБА_11 , тимчасово вилучивши його 4 липня 2017 року під час огляду місця події, не арештував це майно і без будь-якої правової підстави, всупереч ч.1ст. 100 КПК України, без рішення слідчого судді чи суду незаконно зберігав мотоцикл біля одного року. 13 липня 2017 року слідчий без ОСОБА_9 та власника транспортного засобу оглянув мотоцикл на спецмайданчику органу поліції, де незаконно утримував чуже майно без дозволу власника і слідчого судді (т.1 а.с.47);
- протокол слідчого експерименту від 06 липня 2017 року за участю свідка ОСОБА_9 , з якого вбачається, що право на захист і право відмовитись давати свідчення не роз`яснювалось, більше того, ОСОБА_9 було попереджено про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення і за відмову від дачі свідчень за ст.ст. 384, 385 КК України (т.1 а.с.41-45);
- протокол додаткового огляду від 06 липня 2017 року, з якого вбачається, що слідчий самостійно, без залучення сторін, провів заміри поперечного і повздовжного ухилу ділянки дороги, слідчий самостійно математичним способом визначав ухили місця ДТП (т.1а.с.39);
- висновок автотехнічної експертизи №289А від 25.07.2017, з якого вбачається, що ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_8 (т.1 а.с.54-56). Однак, як вбачається з постанови про призначення автотехнічної експертизи від 07 липня 2017 року, слідчий послався на вихідні дані, отриманні на слідчому експерименті і в ході додаткового огляду, які судом визнані незаконними і недопустимими доказами;
- висновок повторної судової автотехнічної експертизи № 3303/18-26 від 26 березня 2019 року, яким встановлено, що в умовах даної пригоди, з урахуванням даних отриманих при проведенні слідчого експерименту від 13 вересня 2018 року, водій мопеда ALFA ZS50F, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 , шляхом застосування своєчасного гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до лінії руху пішохода, з моменту виникнення водію небезпеки для руху (з моменту появи пішохода на проїзній частині в полі зору водія), при зазначеній швидкості руху мопеда 35 км/год (т.3а.с.38-44);
- довідка лікаря травматолога, і висновок судово-медичного експерта, згідно яких у потерпілої ОСОБА_8 зафіксовані середньої тяжкості тілесні ушкодження, які привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня. Описані експертом тілесні ушкодження відповідають часу, механізму і обставинам ДТП.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно встановив, з чим погоджується і колегія суддів, що їх причиною є дії самої потерпілої, яка проявила неуважність на автодорозі, порушила вимоги п. 4.7, п. 4.8 Правил дорожнього руху України. Причинно-наслідкового зв`язку з діями ОСОБА_9 прокурором не доведено, докази захисту свідчать, що обвинувачений діяв в межах Правил дорожнього руху України і згідно висновку автотехнічної експертизи об`єктивно не міг уникнути наїзду на потерпілу (т.1, а.с. 9, 33-34).
Відповідно до висновку судової авто технічної та транспортно трасологічної експертизи №9620/20-52/26233/20-52 від 29.10.2020 в дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій мопеду ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України. В дорожній обстановці, яка склалась, водій мопеду ОСОБА_9 не мав технічної можливості зупинитися до місця наїзду при умові початку руху пішохода від осьової лінії дорожньої розмітки і мав таку можливість в разі початку руху пішохода через проїзну частину від лівого краю проїзної частини по напрямку руху мопеда. У разі виникнення небезпеки для руху водія мопеда «Альфа» ОСОБА_9 з моменту початку руху пішохода від осьової ліні дорожньої розмітки в його діях відповідності вимогам ПДР України не вбачаються, а у разу початку руху пішохода від краю проїзної частини дії водія не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України. Вирішити в категоричній формі питання стосовно причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_9 та виникнення даної ДТП не можливо, оскільки слідством не встановлені дійсні обставини пригоди, а саме дійсний момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_9 (т.3 а.к.п.164-169).
Дослідивши повторно вказані докази, колегія суддів вважає, що судом належним чином досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.
Статтею 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства» і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про виправдання ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України, є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам наданим сторонами кримінального провадження, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.

Таким чином, докази та покази учасників провадження свідчать про факт наїзду транспортного засобу під час керування обвинуваченого ОСОБА_9 на пішохода ОСОБА_8 у зазначеному місці та у час, наслідки наїзду, але не підтверджують суспільно-небезпечні діяння водія у вигляді порушення ПДР України та причинного зв`язку між діянням та наслідками у виді смерті потерпілої.
Інших доказів сторона обвинувачення не надала суду.
Колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта про те, що суд не врахував всіх обставин провадження, не прийняв до уваги докази сторони обвинувачення, які могли істотно вплинути на висновки суду, оскільки зазначені твердження спростовуються матеріалами провадження.
Зокрема, висновки суду щодо фактичних обставин ґрунтуються не виключно на показаннях обвинуваченого, а на показах потерпілої та свідків, які не мають зацікавленість у вирішенні справи.
Крім того, суд в межах вимог КПК України надав оцінку доказам та показам учасників провадження, як автономно, так і в їх сукупності, які дають висновки про недоведеність обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, включає три ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №682/956/17, згідно якої злочин за ст.286 КК України є злочином з матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють суспільно-небезпечні наслідки, передбачені в частині 1, 2 або 3 ст.286 КК України, тобто ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Колегія суддів також наголошує, що при кваліфікації злочину за ст.286 КК України потрібно встановити причинний зв`язок між діянням обвинуваченого та потерпілої (порушення правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідки, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинили учасники (обвинувачений та потерпіла), того, хто з них створив ситуацію, яка стала ДТП, тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні наслідку.

Відповідно до матеріалів провадження, стороною обвинувачення не доведено зв`язку в діях обвинуваченого та потерпілої вказаних обставин, та має місце недоведеність його вини.

Згідно ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду; у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші докази; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Апелянт не посилався у скарзі на об`єктивні данні, що ставить під сумнів висновки суду першої інстанції, обмежився лише викладенням своєї незгоди з оцінкою доказів.

З врахування викладено, колегія суддів вважає, що суд дійшов до правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Будь яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора в частині скасування виправдувального вироку задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 квітня 2019 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: