Справа №766/8999/20
н/п 1-кс/766/1846/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2021 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 1-го відділення СВ ГУ СБ України в АР Крим (з дислокацією в м. Херсон) ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Севастополь, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся до суду з клопотанням в якому просив: застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 діб.
В порядку ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 240 (двісті сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 544 800 (п`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот) гривень.
При визначенні ОСОБА_4 розміру застави або при обранні йому більш м`якого запобіжного заходу в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки: прибувати до слідчого щопонеділка о 10 годині 00 хвилин; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; не відвідувати тимчасово окуповану територію України та зону проведення Операції об`єднаних сил; прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду; здати на зберігання до органів Державної міграційної служби України свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України; носити електронний засіб контролю.
В обґрунтування клопотання посилався на те, що Слідчим відділом ГУ СБ України в АР Крим (з дислокацією в м. Херсон) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 11.03.2020 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» 20 лютого 2014 року розпочалась збройна агресія Російської Федерації (далі - РФ) проти України, направлена на окупацію півострова Крим.
06.03.2014 в приміщенні Верховної Ради АР Крим у порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума» згідно якої 16.03.2014 мав відбутися так званий «референдум», на який винесли питання входження АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації. 06.03.2014 Севастопольська міська рада на позачерговій сесії прийняла рішення № 7151 з аналогічним змістом.
Відповідно до зазначених постанов 16.03.2014 проведено незаконний референдум із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.
Конституційний суд України своїм рішенням № 2-рп/2014 у справі № 1?13/2014 16 березня 2014 року визнав постанову ВР АРК № 1702-6/14 від 06 березня 2014 року неконституційною.
У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим, в порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України, прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі Декларації про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя, прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».
Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2014 у справі № 1?15/2014 від 20 березня 2014 року згадану вище «Декларацію про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя» визнано неконституційною.
18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.
20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято Федеральний конституційний закон від 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя».
Згідно з вказаним законом, АР Крим та м. Севастополь, всупереч Хартії ООН від 26.06.1945 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ від 01.04.1999 року, Договору між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 20.04.2004 року, увійшли до складу РФ.
Таким чином, 20.03.2014 РФ здійснила анексію території України півострова Крим.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України є збройною агресією.
Викладені фактичні дані дають підстави стверджувати, що не пізніше 20.02.2014 року Російська Федерація на території півострова Крим розпочала збройну агресію (збройний конфлікт) проти України та стала ворогом України у вказаному збройному конфлікті.
Вказані обставини також підтверджуються Звітом офісу прокурора міжнародного кримінального суду від 04 грудня 2017 року, згідно якого на тимчасово окупованій території України розпочався та триває збройний конфлікт між Україною та Російською Федерацією, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН про територіальну цілісність України № 68/262, згідно якої територія України є цілісною та недоторканою, Резолюцією Парламентської асамблеї ради Європи № 2168, згідно якої Російська Федерація визнається державою-агресором.
В свою чергу, громадянин України ОСОБА_4 в 2013-2014 роках підтримував проросійські та антиукраїнські погляди, був прихильником незаконного (без проведення всеукраїнського референдуму) виходу АР Крим та м. Севастополя зі складу України та їх переходу до складу Російської Федерації.
Реалізуючи вказані погляди, ОСОБА_4 не пізніше березня 2014 року (більш точний час в ході досудового слідства не встановлений) вступив до складу незареєстрованої громадської організації «Автоканал Севастополя». Вказана організація діяла в м. Севастополь і прилеглій до нього території, до головних завдань входило: спостереження за містом, проукраїнські налаштованими громадянами, українськими військовослужбовцями тощо. В подальшому, отримана в результаті таких дій інформація мала передаватись за допомогою радіозв`язку іншим учасникам організації, а також представникам Російської Федерації з метою нейтралізації протидії України спробам окупувати та анексувати її територію.
Таким чином, діяльність організації «Автоканал Севастополя» мала на меті сприяння виходу АР Крим та м. Севастополя зі складу України без проведення передбаченого ст. 73 Конституції України всеукраїнського референдуму, тобто зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
При цьому, наприкінці лютого - першій половині березня 2014 року (більш точна дата в ході досудового слідства не встановлена) ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, забезпечував діяльність блок-постів, розташованих в районі с. Верхньосадове Нахімовського району Севастопольської міської ради та поблизу с. Гончарне Балаклавського району Севастопольської міської ради, шляхом керування організаційними заходами та наданням вказівок особам, які несли чергування на вказаних блок-постах, забезпеченням їх медикаментами та продуктами харчування.
Так, діяльність описаних вище блок-постів була організована в незаконний спосіб, а їх розміщення було направлене на недопущення переміщення правоохоронних органів, військових підрозділів України та проукраїнськи налаштованих активістів на території півострова Крим, тобто кінцевою метою діяльності вказаних блок-постів було забезпечення безперешкодного проведення референдуму, направленого на незаконну окупацію АР Крим та м. Севастополя Російською Федерацією.
У невстановлений в ході досудового розслідування час, проте не пізніше 20 березня 2014 року ОСОБА_4 будучи однією з керівних осіб в організації «Автоканал Севастополя», діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими в ході досудового слідства учасниками вказаної організації, здійснював керівництво на блок-посту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (який розташовувався поблизу АДРЕСА_2 ). Вказана особа слідкувала за проведеннями обшуків авто-транспортних засобів (власників авто та пасажирів), які проїжджали через територію вказаного «блок-посту», за необхідності надавав вказівки щодо застосування фізичної сили до осіб, які не погоджувались з перевірками та проведенням незаконних обшуків.
Поряд з тим, 14.09.2014 під час проведення Російською Федерацією виборів до т.зв. «Парламенту Республіки Крим», ОСОБА_4 , будучи членом організації «Автоканал Севастополя», спільно з іншими її членами, здійснював охорону виборчої дільниці, яка знаходилась у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 (вул. Радянська, 57, м. Севастополь, Україна).
Крім того, вчиняючи описані вище дії ОСОБА_4 достеменно усвідомлював, що проведення вказаного голосування на території України є незаконним, здійснюються в порушення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» згідно якої вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад, сільських, селищних, міських голів, місцевий референдум на тимчасово окупованій території не проводиться та дозволить сформувати окупаційні органи влади й сприятиме подальшій легалізації тимчасово окупованої території АР Крим в складі Російської Федерації.
Таким чином, за викладених вище обставин громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.
Викладені обставини та повідомлена ОСОБА_4 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих в ході даного провадження, у тому числі: протоколом огляду місця події від 18.02.2021; протоколом огляду речей та документів від 27.05.2020; висновок про проведення судової портретної експертизи від 18.02.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.04.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 05.05.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 10.04.2020.
Відомі дані про особу ОСОБА_4 та характеру вчиненого ним злочину, підозра у вчиненні якого обґрунтована вагомими доказами, вказують на існування ризиків, які дають підстави вважати, що в разі не обрання відносно нього запобіжного заходу підозрюваний матиме можливість ухилятися від органів досудового слідства та суду, знищити або сховати речі та документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень та місцезнаходження яких по теперішній час не встановлено, впливати на свідків, перешкоджати досудовому розслідуванню в інший спосіб.
Так, ОСОБА_4 постійно проживає на тимчасово окупованій території України, має там стійкі соціальні зв`язки, підтримує контакти з представниками окупаційної влади, має російські паспорти, а також джерело доходу на тимчасово окупованій території.
Зазначене створює всі передумови для ухилення підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування шляхом виїзду за межі материкової України.
Таким чином, викладене свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України.
Крім того, факт незаконної окупації території АР Крим, а також факти співпраці громадян України з країною-агресором викликають різку та негативну реакцію українського суспільства. У зв`язку з цим, застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може призвести до порушень громадського порядку та інших негативних наслідків у суспільстві.
Таким чином, у даному провадженні отримані достатні докази, які свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, вказує той факт, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти втечі та переховуванню підозрюваного, у тому числі із застосуванням можливостей дипломатичних установ чи спеціальних служб Російської Федерації.
Приймаючи до уваги, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 не є насильницьким, чинний КПК передбачає при обранні запобіжного заходу обов`язкове встановлення розміру застави. Разом з тим, серйозність та обґрунтованість вказаних вище ризиків, свідчать про виключність даного випадку та про те, що розмір застави, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України для даної категорії злочинів, не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим необхідне визначення застави у розмірі 240 (двісті сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 544 800 (п`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот) гривень.
Викладені обставини також свідчать про необхідність покладання на підозрюваного при визначенні йому застави або обрання більш м`якого запобіжного заходу, додаткових обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний пояснив, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з неповнолітньою донькою. Вказна квартира є його власністю. Розлучений. Працевлаштований інженером та має заробітну плату близько 20 000 грн. на місяць. Раніше не судимий. Визнає свою причетність до злочину, в якому підозрюється. Щодо розміру застави, який просив визначити прокурор, пояснив, що така сума непомірною для нього.
Захисник вважав, що ризики, на які посилається прокурор є необґрунтованими, а його підзахисний не має наміру переховуватися. Просив, у разі задоволення клопотання, визначити заставу у мінімальному розмірі.
Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: ……до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчим суддею встановлено, що 18.02.2021 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.
На даному етапі наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 18.02.2021; протоколом огляду речей та документів від 27.05.2020; висновок про проведення судової портретної експертизи від 18.02.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.04.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 05.05.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 10.04.2020.
З досліджених слідчим суддею матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, зареєстрований, проживає та працевлаштований на тимчасово окупованій території, має там неповнолітню доньку та власність, тобто всі соціальні зв`язки підозрюваного знаходяться на території, яка не підконтрольна українській владі та органам правосуддя. При цьому, враховуючи відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків на материковій частині України та беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання його винним, слідчий суддя приходить до висновку про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Доказів існування інших ризиків прокурором не надано.
Для запобігання встановленим ризикам слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Інший, більш м`який запобіжний захід, на погляд слідчого судді, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на вказані обставини. Крім того, слідчий суддя враховує, що стороною захисту не надано доказів існування у підозрюваного місця проживання на материковій частині України, зокрема орендованого житла у Херсонській області чи дозволу його родичів на проживання у належному їм житлі на території Одеської області.
Враховуючи особу підозрюваного, його матеріальний стан (пояснення щодо розміру заробітної плати та розміру грошових коштів, які наявні у нього при собі, наявність на праві власності лише квартири, в якій проживає він та його дитина), обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава має бути визначена в межах ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 181600 грн. (тобто 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).
Вказаний прокурором розмір застави, на погляд слідчого судді, є завідомо непомірним для підозрюваного.
У разі внесення застави слід зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого чи прокурора та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого щопонеділка о 10 годині 00 хвилин; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; не відвідувати тимчасово окуповану територію України та зону проведення Операції об`єднаних сил; здати на зберігання до органів Державної міграційної служби України свій паспорт для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.
Керуючись ст. ст. 176-205, 207, 208, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою».
Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу до 16.04.2021 року.
Визначити заставу у розмірі 181600 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого чи прокурора та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого щопонеділка о 10 годині 00 хвилин; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; не відвідувати тимчасово окуповану територію України та зону проведення Операції об`єднаних сил; здати на зберігання до органів Державної міграційної служби України свій паспорт для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 16.04.2021 року (включно).
Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Херсонського слідчого ізолятора Державного департаменту України з питань виконання покарань у Херсонській області.
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Херсонського слідчого ізолятора негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 22.02.2021 року о 13.00 год.

Слідчий суддяОСОБА_1