Номер провадження: 11-сс/813/817/21
Номер справи місцевого суду: 496/854/20 1-кс/496/687/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000124, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000124 від 26.02.2021 року та накладено арешт на транспортний засіб марки «Tоyota» модель «Land Cruiser» чорного кольору, 2003 року випуску, «VIN: НОМЕР_1 » та ключ від нього, з забороною відчуження, без застосування заборони користування та розпорядження.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що транспортний засіб та ключ від нього, відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, та дійшов до висновку щодо необхідності накладення арешту із забороною відчуження автомобілю.

Одночасно, слідчий суддя вказав, що не вбачає підстав для застосування заборони розпорядження та користування до вилученого автомобіля «Tоyota Land Cruiser» та ключа від нього, оскільки згідно повідомленої слідчим в судовому засіданні інформації, органом досудового розслідування проведення будь-яких судових експертиз не планується, а тому вважав за можливе накласти арешт на вказаний автомобіль та ключ від нього без заборони користування та розпорядження.
Не погоджуючись з ухвалою, представник власника майна потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт зазначеного транспортного засобу та ключ від нього.

Апелянт стверджує, що ухвала необґрунтована, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального права, оскільки при прийнятті рішення слідчим суддею не встановлено дійсних підстав для накладення арешту, не враховано, що клопотання слідчого не відповідає приписам норм ст.171 КПК. Слідчим суддею не прийнято до уваги, що кримінальне провадження №0000124 від 26.02.2021 року закрито постановою слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 від 15.10.2020 року, відповідного підтверджуючого процесуального документу про скасування вказаної постанови слідчим не надано. Адвокат вказує, що строк досудового розслідування зазначеного кримінального провадження сплив 26.02.2021 року, однак слідчим, яким було ініційовано питання перед слідим суддею про накладення арешту на майно, будь-яких доказів продовження строку досудового розслідування по даному кримінальному провадженні на надано. Апелянт зазначає, що посилання в клопотанні слідчого та долучення документів із зовсім іншого кримінального провадження 0000667 від 11.12.2020 року, які не об`єднані в одне провадження, не можуть бути підтвердженням підстав для накладення арешту в рамках даного кримінального провадження. Разом з тим, адвокат зазначив, що ОСОБА_8 є власником арештованого майна та володіє автомобілем на законних підставах, а накладений арешт в рамках кримінального провадження за якими останній має статус потерпілого, порушує його права як законного володільця та власника майна.

Заслухавши суддю-доповідача; представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що, розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб та ключ від нього, безпідставно задовольнивши клопотання слідчого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.

Ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності арешту майна.
В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що 26.02.2021 року за заявою ОСОБА_8 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження №0000124 за фактом незаконного заволодіння належним йому транспортним засобом «Tоyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 від 29.05.2019 року належить ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_12 стверджує, що транспортний засіб був зареєстрований на ОСОБА_8 , але перебував у її фактичному користуванні.
28.02.2020 року ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000124 від 26.02.2021 року та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 від 29.05.2019 року належить ОСОБА_8 , перебуває в користуванні ОСОБА_12 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; та ключ від вказаного автомобілю (а.с.25-26).
14.04.2020 року ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_13 про скасування арешту майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000124 від 26.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України (а.с.84-86).

04.05.2020 року ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області частково задоволено клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , про скасування арешту майна у цьому ж кримінальному провадженні, та скасовано заборону розпорядження та користування автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; та ключа від вказаного автомобілю (а.с.88-89).
15.10.2020 року постановою слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області кримінальне провадження №0000124 від 26.02.2021 року закрито, у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення (а.с.144).

11.05.2021 року слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_14 , звернувся до слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту майна у кримінальному провадженні №0000124 від 26.02.2021 року на транспортний засіб марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER» в кузові чорного кольору, 2003 року випуску, «VIN: НОМЕР_1 » та ключ від нього, із позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування, до прийняття рішення по кримінальному провадженні.
Звертаючись до слідчого судді із клопотанням в рамках кримінального провадження №0000124 від 26.02.2021 року про накладення арешту на вказаний автомобіль, слідчий посилається на існування іншого кримінального провадження №0000667 від 11.12.2020 року, зареєстрованого на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР, які викладені в письмовій заяві ОСОБА_15 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, щодо незаконного заволодіння транспортним засобом «TOYOTA» модель «LAND CRUISER» в кузові чорного кольору, 2003 року випуску, «VIN: НОМЕР_1 ».
Клопотання слідчого мотивоване тим, що вказаний транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, є речовим доказом, а саме матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, у зв`язку із чим існує реальна загроза його зникнення, втрати, пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Слідчий вказує, що арешт необхідно накласти з метою запобігання зникненню автомобіля або його приховування, перетворення, відчуження тощо.
Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що автомобіль та ключі від нього є предметом та речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.
З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що кримінальне провадження №0000124 від 26.02.2021 року, в рамках якого подане ініційоване слідчим клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль, постановою слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області від 15.10.2020 року закрито, у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення (а.с.144).

Слідчим та прокурором, ні вході розгляду клопотання слідим суддею, ні під час перегляду справи апеляційним судом не надано відповідного належного процесуального документу, який підтверджує факт скасування зазначеної постанови слідчого від 15.10.2020 року про закриття кримінального провадження №0000124 від 26.02.2021 року.

Долучене слідчим під час розгляду клопотання слідчим суддею у районному суді роздруківка «руху провадження» не може бути визнана належним доказом на спростування інформації щодо закриття кримінального провадження, в рамках якого подане клопотання про арешт майна (а.с.145).

Відповідно, посилання слідчим суддею в оскарженій ухвалі, без наявності в матеріалах справи відповідних процесуальних документів, які підтверджують факт поновлення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000124 від 26.02.2021 року, є безпідставним.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що фактично не встановивши правомірності проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні (з урахуванням попереднього закриття кримінального провадження та відсутності процесуального рішення про скасування такої постанови), слідчий суддя без наявності належних правових підстав застосував обмежувальні заходи.

Крім того, в клопотанні про накладення арешту на автомобіль слідчий необґрунтовано посилається на мету схоронності виявлених та вилучених в ході обшуку речей та документів, які можуть мати значення по даному кримінальному провадженні, а також необхідності проведення досліджень та експертиз, що в послідуючому було спростовано слідчим в судовому засіданні районного суду, та зазначено слідчим суддею в оскарженій ухвалі.

Окрім цього, слідчим суддею не звернута увага на ту обставину, що в обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, слідчий в клопотанні посилається та долучає документи з іншого кримінального провадження 0000667 від 11.12.2020 року, зареєстрованого за заявою ОСОБА_15 , які не об`єднані між собою в одне провадження, що є недопустимим. Документальне підтвердження правомірності їх використання в даному кримінальному провадженні №0000124 від 26.02.2021 року в матеріалах справи відсутнє.

З урахуванням представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що кримінальне провадження 0000667 від 11.12.2020 року є окремим кримінальним провадженням, по якому здійснюється досудове розслідування, в якому орган досудового розслідування, у разі існування реальної потреби та підстав, не позбавлений можливості звернутися до слідчого судді районного суду з клопотанням про забезпечення кримінального провадження.

Крім того, приймаючи рішення про накладення арешту, слідчим суддею не врахованого того факту, що за кримінальним провадженням №0000124 від 26.02.2021 року ОСОБА_8 має статус потерпілого, а автомобіль, який є предметом злочинного посягання на теперішній час належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належного на праві власності ОСОБА_8 майна обмежувальних заходів.
За таких обставин, ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вилучене в ході огляду майно, право власності на яке належить особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.
Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо автомобіль «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 , та ключа від нього, обмежувальних заходів, а тому оскаржена ухвала слідчого судді про накладення арешту є необґрунтованою.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржену увалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2021 року щодо накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000124 від 26.02.2021 року на автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER», державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, 2003 року випуску, «VIN: НОМЕР_1 », та ключ від нього, із забороною відчуження, без застосування заборони користування та розпорядження скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000124 від 26.02.2021 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER», державний номерний знак НОМЕР_2 , в кузові чорного кольору, 2003 року випуску, «VIN: НОМЕР_1 », та ключ від нього, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування відмовити.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4