Справа № 279/2162/21
Провадження № 1-кс/279/735/21
У Х В А Л А
іменем України
23.06.2021 року

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст.348 КК України, терміном на 30 діб.
У клопотанні наведені дані, що вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих злочинів, а також в обґрунтування необхідності продовження тримання підозрюваного під вартою, слідчим зазначено, що ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Слідчий, прокурор у судовому засіданні клопотання підтримали і просили його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, має хворобливий стан, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_5 , дійсно перебуває в хворобливому стані, має 3-тю групи інвалідності, хворіє остеохондрозом, з приводу зазначеної хвороби в минулому ОСОБА_5 було здійснено операційне втручання, на підтвердження зазначеного надав копії медичних документів.
Дослідивши матеріали клопотання та заслухавши думку сторін, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
26.04.2021 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України та з дотриманням вимог ст.ст.276, 277 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ст.348 КК України, 30.04.2021 ОСОБА_5 з дотриманням вимог ст.ст.276, 277 КПК України повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.04.2021 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.06.2021 року.
Постановою керівника Коростенської окружної прокуратури від 23.06.2021 строк досудового розслідування в указаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 26.07.2021.
На обґрунтування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії застосованого запобіжного заходу, слідчим у клопотанні зазначено, що у слідства є необхідність проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім відомостей, зазначених устатті 184 цього Кодексу, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно враховує, що вказане було встановлено судом при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу.
У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що при обранні запобіжного заходу - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
При вирішенні клопотання про продовження строку дії запобіжного у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя згідно змісту вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених устатті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя осіб, які можуть свідчити на користь збільшення або зменшення ризику переховування від правосуддя останньої чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Європейський суду з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, також те, що доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Слідчий суддя зазначає, що на початковому етапі досудового розслідування до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Отже, коли єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є побоювання того, що підозрюваний зникне, до підозрюваного має бути застосовано інший запобіжний захід, якщо він зможе забезпечити достатні гарантії явки в суд (орган досудового розслідування), наприклад, через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Зокрема у п.80 рішення від 10. 02. 2011 у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у п.60 рішення у справі "Єлоєв протии України".
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що в клопотанні слідчого не вмотивовано на підставі яких саме наявних у провадженні фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 .
На переконання слідчого судді, наведені у клопотанні слідчим доводи про те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не підтверджені жодним доказом і такі висновки не узгоджуються з фактичною поведінкою підозрюваного.
Разом з тим, з клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів вбачається, що необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу слідчий обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані слідчим суддею при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу.
Будь які інші обґрунтування, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, в матеріалах клопотання відсутні.
Слідчий суддя враховує, що відомостей про те, що ОСОБА_5 у будь-який спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню у матеріалах доданих до клопотання немає і слідчому судді не надано.
При прийнятті рішення та оцінці доводів викладених в клопотанні слідчого, запереченні захисника, слідчий суддя також враховує хвороблий стан ОСОБА_5 . Також слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного; його вік, наявність соціальних зв`язків та постійного місця проживання; те, що він є інвалідом 3-ї групи, відсутність судимостей та даних про притягнення до відповідальності; мету застосування запобіжного заходу; а також положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини.
Вказане призводить до висновку про те, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків не знайшов свого підтвердження, що дає підстави для судження про зменшення передбачених ст.177 КПК України ризиків і свідчать про безпідставність висновку прокурора про недоведеність зменшення ризиків, які існували під час взяття підозрюваного під варту, а відтак і необхідність продовження застосування до ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу, оскільки таке втручання у права та свободи особи, які гарантуються не лише Національним законодавством, а й закріплені в Конвенції з прав людини і основоположних свобод, при таких обставинах, не може вважатися виправданим.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні не мотивовано та слідчим та прокурором під час розгляду не доведено, що ступінь вираженості доведених у кримінальному провадженні ризиків свідчать про беззаперечну неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Слідчий суддя також не вбачає достатньо ймовірною загрозу незаконного впливу на потерпілого у кримінальному провадженні з боку підозрюваного за умови його перебування на свободі, оскільки він буде перебувати під домашнім арештом.
У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26. 06. 2014 вказується, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (inabstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі "Доронін проти України", Осипенко проти України", Харченко проти України").
Враховуючи вищенаведені обставини встановлені слідчим суддею, та недоведеність стороною обвинувачення під час розгляду клопотання того, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також те, що обставини, зазначені у ст.178 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, слідчий суддя вважає висновок суду прокурора про необхідність продовження щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що не відповідає положенням ст. ст.176, 177, 178, 183 КПК України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Сукупність зазначених даних, з урахуванням факту тривалості досудового розслідування, що знаходиться поза волею підозрюваного, обсягу поведених слідчих дій, термін дії виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказують на те, що на даному етапі заявлені ризики, які зі спливом часу зменшуються, цілком можуть бути усунуті шляхом застосування до нього менш суворого, у порівнянні з триманням під вартою, запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, а також обставини, якими обґрунтовано клопотання, з урахуванням вимог ст.178 КПК України, оцінивши потреби досудового розслідування, слідчий суддя вважає необхідним частково задоволити клопотання слідчого щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у відповідності до ст.181 КПК України.
Такий вид запобіжного заходу, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст.176,177,178, 181, 183,193,194,196,199,194, 309 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 26.07.2021 року.
Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора, та покласти на нього такі обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: - не відлучатися за межі населеного пункту де проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; - уникати спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні. Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Підозрюваного ОСОБА_5 негайно звільнити з під варти та зобов`язати його прибути до місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 26.07.2021 року.
Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити для виконання до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя ОСОБА_1
Копія згідно з оригіналом