УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ТОВ «АГРОСХІПДРО» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 000015, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

в с т а н о в и в:

29 червня 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «АГРОСХІДПРО» - адвокат ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 000015, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, а саме на майно, вилучене 25 лютого 2021 року під час проведення обшуку складських та виробничих приміщень за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 3.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав неведених в ньому.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, просив повернути адвокату ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту, обґрунтовуючи свою позицію тим, що 24 березня 2021 року підслідність у кримінальному провадженні № 000015 від 08 лютого 2021 року, визначено за четвертим відділом розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, яке територіально розташоване у Солом`янському районі м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Смілянська, 6, що свідчить про те, що на нього не поширюється юрисдикція Шевченківського районного суду м. Києва. Крім того, прокурор зазначив, що арешт на майно накладено з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та наданий час в рамках зазначеного провадження проводиться судово-економічна експертиза.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , позицію прокурора ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, слідчий суддя при розгляді клопотання ТОВ «АГРОСХІДПРО» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, вважає за необхідне першочергово розглянути доводи прокурора щодо непідсудності даного клопотання Шевченківському районному суду м. Києва.
Постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 від 24 березня 2021 року визначено підслідність досудового розслідування кримінального провадженні № 0000015 від 08 лютого 2021 року за четвертим відділом розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.
При цьому, слідче управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в тому числі до складу якого входить четвертий відділ, розташоване у Шевченківському районі м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г.
Так, вимогами п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України визначено, що клопотання про застосування скасування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ. У той же час, місце проведення досудового розслідування визначається кримінальним процесуальним законом і не може бути змінено підзаконними нормативними актами або наказами посадових осіб.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалах від 22.05.2020 по справам № 643/7615/20 та № 643/7609/20 погодився з указаним вище твердженням, а також зазначив, що чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Таким чином, розгляд клопотань, скарг у кримінальному провадженні № 0000015 від 08 лютого 2021 року може здійснюватися Шевченківським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що четвертим відділом розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 000015, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні 000015 від 08 лютого 2021 року, під час проведення обшуку складських та виробничих приміщень 25 лютого 2021 року за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 3, відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року скасовано та постановлено нову, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000015, яке було вилучене під час проведення обшуку складських та виробничих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: макуху соняшникову в кількості 1 624, 10 т., олію соняшникову нерафіновану в кількості 746, 80 т., шрот соняшниковий в кількості 1 380, 65 т., насіння соняшнику в кількості 1, 04 т., з забороною їх відчуження, розпорядження та користування до завершення розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні.

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали, метою накладення арешту на майно, є збереження доказів у кримінальному провадженні, оскільки вони мають ознаки доказів, та відповідають критеріям, встановлених ст. 98 КПК України, до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.
В той же час, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте кримінально протиправним шляхом, є доходом від вчиненого кримінального правопорушення або отримане за рахунок доходів від вчиненого кримінального правопорушення.
Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК.
Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
В той же час, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", та рішення у справі "Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції").
Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами (арешт майна, з забороною їх відчуження, розпорядження та користування до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні), які застосовуються, та мету, яку прагнуть досягти, зокрема отримання фактичних данихобставин вчинення кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.
Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення, кримінально процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку представника ТОВ «АГРОСХІДПРО», разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати.
Таким чином, слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. Жоден учасник судового розгляду не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
При цьому, прокурором у судовому засіданні не доведено та не додано доказів того, що такий захід забезпечення як арешт майна, а саме: макухи соняшникової в кількості 1 624, 10 т., олії соняшникової нерафінованої в кількості 746, 80 т., шроту соняшникового в кількості 1 380, 65 т., насіння соняшнику в кількості 1, 04 т., з забороною відчуження, розпорядження та користування до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні, що має відповідний термін зберігання та піддається швидкому псуванню, виправдовує подальше втручання держави у право на мирне володіння ТОВ «АГРОСХІДПРО» належним йому майном.
Крім того, прокурором в ході судового розгляду не надано доказів щодо призначення та проведення судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні, що в сукупності з викладеними обставинами свідчить про те, що підстави для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутні.
Враховуючи вище наведене, слідчий суддя, не вбачає підстав для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, у зв`язку з чим, дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання представника ТОВ «АГРОСХІДПРО» - адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 000015 від 08 лютого 2021 року, та скасування арешту майна вилученого 25 лютого 2021 року під час проведення обшуку складських та виробничих приміщень за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 3.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання представника ТОВ «АГРОСХІДПРО» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 000015, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 000015, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, на майно, вилучене 25 лютого 2021 року під час проведення обшуку складських та виробничих приміщень за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 3, а саме: макуху соняшникову в кількості 1 624, 10 т., олію соняшникову нерафіновану в кількості 746, 80 т., шрот соняшниковий в кількості 1 380, 65 т., насіння соняшнику в кількості 1, 04 т.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1