04.06.2021 Єдиний унікальний № 371/1128/20
Провадження № 1-кп/371/32/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2021 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миронівка кримінальне провадження, відомості про яке 25 жовтня 2020 року внесені до ЄРДР за №0000054 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хлібне, Казахстан, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта середня, не заміжньої, не працюючої, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

законного представника

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 25 жовтня 2020 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, перебуваючи у подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , почула за воротами подвір`я крик свого сина ОСОБА_10 . Вийшовши на відкриту ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , тримаючи дерев`яну палицю розміром близько 70 см. побачила ОСОБА_7 , який сварився з її сином ОСОБА_10 . Поведінка ОСОБА_7 по відношенню до її сина обвинуваченій не сподобалася і в неї виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Цього ж дня, 25 жовтня 2020 року, близько 17 години 05 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості за вищевказаною адресою, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, на грунті раптово виниклої особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_3 , тримаючи у руках дерев`яну палицю розміром близько 70 см., почала хаотично наносити удари, а саме: близько двох ударів по лівому плечу, один удар по правій частині тіла, та один удар по задній частині тіла ОСОБА_7 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдала ОСОБА_7 фізичного болю та заподіяла тілесні ушкодження у вигляді: синців лівого плеча, правого плечового суглобу, правої поперекової ділянки, лівого кульшового суглобу з переходом на сідницю зліва, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 60 від 12 листопада 2020 року відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми діями, які виразилися у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення - проступок, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованих їй дій не визнала, пояснила, що знайома з ОСОБА_11 починаючи з минулого року, коли він почав ходити до них гуляти на куток. Неодноразово вона з чоловіком робила зауваження ОСОБА_11 , щоб він не ображав дітей, так як він старший за них і часто обзивав дітей. На ці зауваження він реагував нецензурною лайкою, не маючи поваги ні до дітей, ні до дорослих. Того дня, 25 жовтня 2020 року, після обіду вони сім`єю приїхали із села, син пішов гратися на вулицю з новим самокатом. Коли вона поралася по господарству, то почула, як почав кричати і плакати її син ОСОБА_12 . Із подвір`я вона побачила, як ОСОБА_11 забрав у іншого хлопчика Стасіка пеніборд і кинув об асфальт, тоді почав забирати самоката у ОСОБА_12 , виражаючись у цей час нецензурними словами. Вона вийшла на вулицю, тримаючи у руках лозину, якою заганяла курей, постояла біля хвірточки, однак ОСОБА_11 не зреагував на її появу. Тоді підійшла до нього і почала забирати самоката, у відповідь ОСОБА_11 ногою вдарив її у живіт і ухопив руками за жилетку. Вона у цей час відмахувалася різкою, щоб він відстав, але бити його не збиралася. Руслан, коли побачив усю картину, дуже кричав і плакав, на крики вибіг її чоловік. ОСОБА_11 в цей час забіг до сусіда ОСОБА_13 , ухопив ломаку, набиту гвіздками, і почав нею махати та цілитися, щоб попасти їй у голову. Чоловік намагався піймати цю ломаку, поранивши собі руку, а ОСОБА_11 взяв велосипеда і поїхав додому. Додала, що деякі допитані свідки не бачили ці події з самого початку, тому їх покази дещо відрізняються від її показів, крові у ОСОБА_11 не було, коли він їхав від них, адже його ніхто не бив.

Не дивлячись на такі показання обвинуваченої, її вина у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) за викладених у обвинувальному акті обставин в повній мірі підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема показами свідків.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що наглядно знає обвинувачену та потерпілого. 25 жовтня 2020 року перебував у свого знайомого ОСОБА_15 разом із другом ОСОБА_12 в с. Росава Миронівського району Київської області. Близько 17 години вони, перебуваючи на подвір`ї, почули крик дитини. Підійшовши ближче до воріт, з відстані 2-3 метрів побачили, що на вулиці обвинувачена ОСОБА_16 била палицею розміром близько 70 см. потерпілого ОСОБА_11 , удари наносила неодноразово по лівій частині тіла. Разом із нею був чоловік, який теж тримав палицю і хлопця, але хлопця не бив. Побачивши це, вони із другом почали робити зауваження, щоб вони перестала бити цього хлопця. Під час того, як ОСОБА_17 наносила удари ОСОБА_18 , останній кричав у відповідь, щоб не била його, закривався руками, і відступав назад.

Таким чином, вони зайшли у двір будинку навпроти, чий саме то будинок йому не відомо. Після того, як обвинувачена і чоловік побачили хлопців, вони перестали бити ОСОБА_11 , чоловік дав йому підзатильника, і вони пішли геть. ОСОБА_11 сів на велосипед, який до того лежав на землі на вулиці, і поїхав. Бачив, що у потерпілого із носа йшла кров, однак як обвинувачена била по обличчю потерпілого не бачив. Також не бачив, чи бив у відповідь ОСОБА_11 обвинувачену чи ні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що знає обвинувачену та потерпілого, оскільки проживає в с. Росава Миронівського району Київської області та все літо ОСОБА_11 та його син гралися разом, жодних зауважень до хлопця не мав. Того дня, 25 жовтня 2020 року, він перебував на виборчій дільниці в с. Владиславка Миронівського району Київської області у якості спотерігача. Близько 17 години йому зателефонував син та почав кричати у трубку, що мама ОСОБА_12 разом із батьком б`є ОСОБА_11 . Тоді свідок сказав, щоб син передав телефон ОСОБА_16 , і у свою чергу як вона взяла телефон, попросив її не бити хлопця, а з`ясувати, що там трапилося, із його батьками. Обвинувачена у свою чергу сказала, що через ОСОБА_11 діти не можуть гратися нормально і вона буде викликати поліцію. Під час розмови, яка тривала близько хвилини, чув крик хлопців, які кричали комусь не бийте його, він неповнолітній. Згодом син йому розповів, що діти гралися на дворі, між ними виникла суперечка і ОСОБА_12 позвав маму, а тоді і батька. Після цієї пригоди вони із обвинуваченою більше не говорили.

Малолітній свідок ОСОБА_20 , допитаний судом у присутності матері (законного представника), психолога та психіатра ОСОБА_21 пояснив, що знає потерпілого ОСОБА_11 , так як він живе на іншому кутку і приходить на вулицю гратися. Того дня він грався із своїм другом ОСОБА_22 , з яким вони каталися на самокатах. ОСОБА_11 приходив ображав дітей і забирав його самокат. Потім це побачила мама і вийшла на вулицю, у руках тримала лозину, так як заганяла курей. ОСОБА_11 її ударив у живіт. Він злякався за маму і закричав батькові, що ОСОБА_11 б`є маму, і тоді вийшов на двір батько. ОСОБА_11 зайшов у двір ОСОБА_13 , взяв ломаку та кинув її мамі у голову. Він злякався за маму, почав плакати і побіг із ОСОБА_22 у хату. Додав, що на дворі їх спочатку було троє, тоді вийшла мама і тато більше нікого не було. Мама вийшла вже тоді, як ОСОБА_11 почав забирати самоката. ОСОБА_11 не тікав від мами, а пішов у інший двір по ломаку. Крові на ОСОБА_11 він не бачив. Бачив, як ОСОБА_11 ударив його маму ногою у живіт.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що 25 жовтня 2020 року були вибори, було багато людей. Він та ще двоє хлопців були у той час на подвір`ї, коли почули крики людей. Вони вийшли на вулицю і побачили, як відбувалася якась сутичка, там були діти і двоє дорослих, чоловік та жінка, але хто саме там був він не бачив, бо стояв здалеку. Жінка тримала у руці палку, коли хлопці вийшли на вулицю, вона повернулася, побачила їх і викинула палку. Тоді пізніше приїхала поліція і вони пішли до себе, тому що було далі не бачив

Прокурор у зв`язку із розбіжностями оголосив письмові покази, дані свідком на досудовому розслідуванні. Після оголошення письмових показів свідок зауважив, що минув значний час з моменту події, тому він може не пам`ятати певних деталей.

Свідок ОСОБА_24 показав суду, що проживає в с. Росава Миронівського району Київської області. 25 жовтня 2020 року він з дружиною був на городі, після того, як прийшов із виборчої дільниці. Близько 17 години порався у себе у дворі, коли почув зі сторони вулиці крики та нецензурну лайку. Оскільки такого він не чув ще на своєму кутку, то вийшов подивитися, що сталося. Коли він вийшов на вулицю, то побачив двох хлопців підлітків і сусідку. Один із хлопців тягнув самоката на себе, а сусідка ОСОБА_16 на себе, у цей же час хлопець кричав матами на неї і махав ногами вище пояса жінки. Чи вдарив хлопець її він не бачив, так як був далеченько, однак махав ногами у її сторону цілеспрямовано, а вона кричала «Що ти собі дозволяєш?». Що було далі не бачив, так як пішов додому, тільки чув, як вони ще кричали. Палицю у руках ОСОБА_3 не бачив.

Потерпілий ОСОБА_7 допитаний судом у присутності матері (законного представника) та психолога пояснив, що 25 жовтня 2020 року до нього приїхав друг ОСОБА_13 і позвав поїхати прогулятися на свою вулицю в с. Росава. Там вже на той момент гралися ОСОБА_25 і ОСОБА_12 . ОСОБА_12 почав підмовляти ОСОБА_25 не гратися з ними, на що він поцікавився, навіщо він це робить. У відповідь останній почав обзиватися різними поганими словами. Коли зібрався йти до ОСОБА_13 , то почув, як ОСОБА_25 крикнув, що, вже йде мама ОСОБА_12 , і він побачив як біжить мама ОСОБА_12 з палицею у руках. Прибігши, мама ОСОБА_12 штовхнула його об забор і почала бити по рукам і ногам. Він, захищаючись, ухопив палицю руками і почав бити її ногою. Тоді вибіг тато ОСОБА_12 , штовхнув його знову на забор. Тоді він втік у двір до ОСОБА_13 , однак батьки ОСОБА_12 його наздогнали, тато ухопив за плече, а мама била по нозі і штрикала палицею у спину. Однак він вирвався, забрав свій велосипед і поїхав додому. Як вийшов з двору у нього з носа йшла кров. Додав, що самоката у хлопців він не забирав. Коли його почали бити батьки ОСОБА_12 не втік, бо не міг залишити свого велосипеда. Ніякими словами обвинувачену не обзивав.

Законний представник потерпілого ОСОБА_8 пояснила, що 25 жовтня 2020 року із сином ОСОБА_11 була на городі, де працювали до вечора. Тоді прийшов із сусідньої вулиці друг сина ОСОБА_13 і запросив на свою вулицю погуляти. Вона дозволила, він взяв велосипед і поїхав гуляти. Десь через півгодини він повернувся, ідучи пішки та ведучи велосипеда, ридаючи, під носом була кров. На моє запитання, що сталося, сказав, що його побили ОСОБА_12 батьки. Коли вона побачила синці на дитині, викликала поліції і вони разом поїхали до людей, які побили ОСОБА_11 . ОСОБА_3 вийшла і при свідках почала погрожувати, що прийдуть її дорослі сини і з нею розберуться. На прохання покликати сина ОСОБА_12 і пояснити, що сталося, обвинувачена відмовилася дозволяти розмовляти з її сином без психолога. ОСОБА_11 сказав, що вони хотіли гуляти, ОСОБА_13 пішов за м`ячем, там поруч гуляв ОСОБА_25 і ОСОБА_12 , із яким вони раніше добре гралися, майже кожні вихідні. ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_25 грати у м`яча разом із ними, він погодився, однак тоді ОСОБА_12 його відмовив і почав обзивати хлопців. ОСОБА_11 пішов до двору, де лежав велосипед, і хотів його забрати, коли почув, що вийшла мама ОСОБА_12 із палицею, почала його бити по ногам, рукам. Вважає, що того дня ОСОБА_3 була у поганому настрої, і в кінці кінців зігнала злість на її синові ОСОБА_11 .

Оцінюючи в сукупності усі надані суду свідчення, суд прийшов до висновку, що значних розбіжностей вони не містять, зокрема факт нанесення ударів палицею обвинуваченою ОСОБА_3 малолітньому потерпілому ОСОБА_7 внаслідок конфлікту між дітьми усіма свідками, потерпілим та обвинуваченою підтверджується. Усі допитані свідки, окрім малолітнього свідка ОСОБА_26 , пояснили, що початку конфлікту вони не бачили, а реагували на крики, що лунали на вулиці вже після початку конфлікту. Таким чином покази обвинуваченої та твердження її захисника про самозахист від нападу потерпілого, показами інших свідків не підтверджені.

Свідчення потерпілого, в частині безпричинного нападу на нього обвинуваченої, суд оцінює критично, адже вони ніяким чином не пояснюють нібито безпідставної агресії з боку обвинуваченої, та сприймає вказані свідчення потерпілого, як спосіб уникнути будь-якого засудження його дій з боку дорослих.

Покази свідка ОСОБА_24 не спростовують покази інших свідків, та показів потерпілого, а лише доводять факт того, що між потерпілим та обвинуваченою була бійка, в результаті якої вони обопільно наносили ударів один-одному.
Крім допиту свідків, потерпілого та його законного представника, судом було досліджено письмові матеріали кримінального провадження, які також підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема:

- витяг з ЄРДР №0000054, з якого вбачається, що 25 жовтня 2020 року о 19:05:34 год. було внесено відомості про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України /а.с.29/;

- протокол проведення слідчого експерименту від 5 листопада 2020 року та ілюстративну таблицю до нього, із якого вбачається, що потерпілим ОСОБА_7 у присутності його представників, понятих було показано, як саме обвинувачена нанесла йому тілесні ушкодження 25 жовтня 2020 року /а.с.36-41/;

- протокол огляду місця події від 5 листопада 2020 року та ілюстративні таблиці до нього, згідно якого було проведено огляд відкритої ділянки місцевості, що розташована близько 0,5 метрів від домоволодіння під АДРЕСА_2 , де потерпілим ОСОБА_7 було вказано місце, де йому було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_3 /а.с.43-46/;

- висновок експерта № 55 від 26 жовтня 2020 року та висновок експерта № 60 від 12 листопада 2020 року, із яких вбачається, що за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_7 було виявлено: синці лівого плеча, правого плечового суглобу, правої поперекової ділянки, лівого кульшового суглобу з переходом на сідницю зліва, які утворилися від дії тупого (их) предмета (ів) і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Зазначені ушкодження, не виключено, могли утворитися за обставин, на які вказує потерпілий /а.с.34-35, 49-51/;

- характеристику учня 7-го класу хореографічного відділення Миронівської школи мистецтв ОСОБА_7 /а.с.52/:

- характеристику ОСОБА_7 учня 8 А класу Миронівського академічного ліцею № 2 /а.с.53/;

- довідку-характеристику ОСОБА_7 , видану за місцем проживання Росавською сільською радою Миронівського району Київської області від 25 листопада 2020 року /а.с.54/;

- постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 /а.с.112-113/, згідно з якої вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000072 від 18 листопада 2020 року, за фактом умисного легкого тілесного ушкодження, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ознаками проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

- висновок експерта № 57 від 27 жовтня 2020 року, із якого вбачається, що під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_3 виявлені ушкодження: синець лівої бокової поверхні живота, який утворився від дії тупого (их) предмету (ів). По часу виникнення може відповідати обставинам, вказаним у постанові та відноситься до легких тілесних ушкоджень /а.с. 114-117/;

Матеріали, що характеризують особу обвинуваченої:

-копію паспорта ОСОБА_3 /а.с.118-119/;

-копію РНОКПП ОСОБА_3 /а.с.120/;

-вимогу УІАП ГУ НП в Київській області відносно ОСОБА_3 /а.с.121/;

-довідку-характеристику від 5 листопада 2020 року, видану Росавською сільською радою Миронівського району Київської області відносно ОСОБА_3 /а.с.122/;

-довідку про склад сім`ї ОСОБА_3 , видану виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області /а.с.127/;

-медичні довідки, видані ОСОБА_3 про те, що вона не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра /а.с.126-127/;

Таким чином, оцінюючи покази свідків, потерпілого та його законного представника, суд вважає ці показання послідовними і достовірними. У суду відсутні підстави сумніватися в правдивості вказаних показань, оскільки їх показання є чіткими, логічними і узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Крім того, суд враховує те, що свідки та законний представник потерпілого попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому такі докази, у сукупності з письмовими документами за кримінальним провадженням суд знаходить належними та допустимими, так як вони підтверджують існування обставин, щодо вчинення кримінального проступку обвинуваченою ОСОБА_3 .

Усі вищенаведені докази, характер та усвідомленість дій обвинуваченої свідчать про вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Одночасно з цим, суд враховує поведінку потерпілого, що передувала вчиненню злочину, а саме: намагання його відібрати самокат у сина обвинуваченої, завдання під час бійки їй ударів в область живота, що відповідно до висновку експерта № 57 від 27 жовтня 2020 року мало наслідком спричинення їй легкого тілесного ушкодження, висловлювання на її адресу нецензурними словами. На думку суду така поведінка є явно віктимною, що і зумовило вчинення злочину відносно нього.

Однак, навіть за таких обставин дії обвинуваченої, яка є значно старшою особою, фізично сильнішою за малолітнього потерпілого не можуть бути розцінені судом як самозахист, адже доказів того, що обвинувачена захищалася від нападу потерпілого суду не надано.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, детально проаналізувавши та оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 67 КК України є вчинення злочину у присутності малолітньої дитини.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - проступку, особу обвинуваченої: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичному обліку у лікаря психіатра та нарколога, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність у неї на утриманні малолітньої дитини.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення - проступку, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, ч. 1 ст. 125 КК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченій та її захиснику, потерпілому та законному представникам потерпілого.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно
Суддя: ОСОБА_1