Справа №403/382/20
провадження №1-кп/403/17/21
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2021 року смт.Устинівк
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
смт.Устинівка Кіровоградської області,
адреса місця проживання, зареєстрована у
встановленому законом порядку та
фактичного місця проживання:
АДРЕСА_1 , не працюючого, маючого повну
загальну середню освіту, не одруженого,
громадянина України, перебуваючого на
військовому обліку запасу
військовозобовязаних, згідно ст.89 КК
України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,-
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
смт.Устинівка Кіровоградської області,
адреса місця проживання, зареєстрована у
встановленому законом порядку та
фактичного місця проживання:
АДРЕСА_2 , не працюючого,
маючого професійно-технічну освіту,
не одруженого, громадянина України,
перебуваючого на військовому обліку запасу
військовозобовязаних, згідно
ст.89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України
03 жовтня 2020 року близько 02 год.00 хв. обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розшукуючи потерпілого ОСОБА_10 з метою вирішення з ним особистих питань, приїхали на автомобілі марки «ВАЗ» моделі 2108 білого кольору до будівлі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , біля якого в цей час перебував потерпілий. Маючи намір проїхати разом з обвинуваченими до смт.Устинівка, потерпілий ОСОБА_10 добровільно сів до багажного відділення вказаного вище автомобіля та разом з іншими пасажирами приїхав на територію АДРЕСА_2 , зупинивши автомобіль неподалік житлового будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .. Після цього, за відсутності інших осіб, потерпілий ОСОБА_10 разом із обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підішли до подвіря будинку АДРЕСА_2 останнього, де деякий час розмовляли. Під час спілкування, внаслідок висловлених потерпілим ОСОБА_10 на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нецензурних слів, між ним та обвинуваченими виникла сварка. В подальшому обвинувачений ОСОБА_4 разом із обвинуваченим ОСОБА_5 , маючи умисел, спрямований на незаконне позбавлення потерпілого права вільно пересуватись та обирати місце свого перебування, домовившись про спільне вчинення ними дій, спрямованих на поміщення та утримання потерпілого в обраному ними місці - гаражі з метою його виховання за допущену по відношенню до них поведінку, діючи як співвиконавці, шляхом застосування обвинуваченим ОСОБА_4 до потерпілого ОСОБА_10 фізичного насильства у виді нанесення йому двох ляпасів по обличчю, що не призвело до заподіяння йому тілесних ушкоджень чи фізичних страждань, а також психологічного насильства у формі висловленої на його адресу в різкій грубій формі пропозиції зайти до приміщення гаражу, змусили потерпілого ОСОБА_10 пройти до приміщення гаражу, розміщеного на території вказаного вище домоволодіння, після чого шляхом закриття обвинуваченим ОСОБА_5 зовні на навісний замок вхідних дверей гаражу та залишення при собі ключа, виключили будь-яку можливість потерпілого вільно залишити дане приміщення, в якому він не бажав перебувати, та, здійснили таким чином утримання потерпілого проти його волі у гаражі не менше однієї години.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, а саме: незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, а саме: незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, визнав повністю. Суду показав, що 03.10.2020 року, вночі, близько 02 год.00 хв., він, після телефонного дзвінка потерпілого ОСОБА_11 , з яким товаришував, та який йому зателефонував, щоб привітати з днем народження, одночасно попрохавши забрати його до смт.Устинівка в гості, разом із гр-нами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 приїхали на автомобілі «ВАЗ» в с.Докучаєве Устинівського району, де біля підїзду багатоквартирного будинку їх чекав потерпілий ОСОБА_16 .. Після того, як потерпілий розмістився в багажному відділенні автомобіля, він разом з іншими пасажирами приїхали назад до смт.Устинівка на вул.Б.Хмельницького та зупинились неподалік житлового будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .. В подальшому, після того як ОСОБА_17 та ОСОБА_13 поїхали на автомобілі додому, а ОСОБА_18 пішла додому, він разом із потерпілим ОСОБА_19 та обвинуваченим ОСОБА_14 підішли до подвіря будинку останнього, де деякий час курили та розмовляли. Під час спілкування потерпілий ОСОБА_19 , перебуваючи в стані алкогольного спяніння, почав висловлюватися на його та на обвинуваченого ОСОБА_20 адресу нецензурними словами, внаслідок чого він завдав потерпілому два ляпаси по обличчю та з метою його «провчити», запропонував ОСОБА_21 закрити потерпілого в гараж на 10-15 хв., на що останній погодився. Після цього він в грубій, різкій формі сказав потерпілому пройти до кирпичного гаражу, розташованого на подвірї біля житлового будинку ОСОБА_20 , та після того, як потерпілий зайшов до його приміщення, ОСОБА_22 закрив за ним вхідні деревяні двері на навісний замок, забравши ключ із собою. Домовившись із ОСОБА_14 про те, що останній відкриє потерпілого через 10-15 хв., він пішов до себе додому. В подальшому, зранку, прийшовши до ОСОБА_20 , дізнався від останнього, що потерпілий ОСОБА_19 , зламавши двері гаражу, вибрався з його приміщення та втік.В скоєному щиро розкаявся. Прохав суд не призначати йому суворого покарання.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, визнав повністю. Суду показав, що в ніч з 2-го на 3-тє жовтня 2020 року, він разом із обвинуваченим ОСОБА_23 та гр-нами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 відпочивали, святкуючи день народження ОСОБА_24 .. В подальшому до ОСОБА_25 зателефонував потерпілий ОСОБА_19 , привітав його з днем народження та сказав, щоб його забрали в гості. З цією метою вони всі разом приїхали на автомобілі «ВАЗ» в с.Докучаєве Устинівського району, де від підїзду багатоквартирного будинку забрали потерпілого ОСОБА_11 , який розмістився в багажному відділенні вказаного автомобіля. Приїхавши до смт.Устинівка на вул.Б.Хмельницького, зупинились приблизно за 50 м. від місцезнаходження його будинку АДРЕСА_2 . Після цього гр-ни ОСОБА_17 та ОСОБА_13 поїхали додому, гр-нка ОСОБА_18 , яка є його цивільною дружиною, пішла до будинку АДРЕСА_4 , де вони разом проживали на час проведення ремонту житлового будинку АДРЕСА_2 , а він разом із ОСОБА_23 та потерпілим ОСОБА_26 , підійшовши до подвіря будинку АДРЕСА_2 , деякий час стояли та говорили. Під час розмови ОСОБА_19 , який перебував в стані алкогольного спяніння, почав висловлюватись на його з обвинуваченим ОСОБА_23 адресу нецензурними словами, внаслідок чого, як він памятає, ОСОБА_27 завдав потерпілому одного ляпасу по обличчю. З метою «провчити» ОСОБА_11 , щоб останній так себе не поводив, він погодився на пропозицію ОСОБА_25 закрити потерпілого до приміщення гаражу, розташованого на території подвіря біля будинку АДРЕСА_2 . Потерпілий ОСОБА_19 сам зайшов до гаража після того, як йому сказав про це на підвищених тонах та в різкій формі ОСОБА_28 .. Закривши за потерпілим вхідні двері до гаража на навісний замок та забравши ключ із собою, він пішов до будинку АДРЕСА_4 , маючи намір повернутися приблизно через годину та випустити потерпілого, однак не повернувся. Після 7-ої години ранку до нього приїхали працівники поліції та повідомили про те, що ОСОБА_19 написав стосовно нього та ОСОБА_25 заяву про вчинення злочину. Прийшовши разом з працівниками поліції до подвіря будинку АДРЕСА_2 , він побачив, що вхідні двері до приміщення гаража виламані шляхом зняття їх із навісів. Потерпілий ОСОБА_19 в приміщенні гаражу був відсутній. В скоєному щиро розкаявся. Прохав суд не призначати йому суворого покарання.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання по розгляду кримінального провадження не з`явився. Про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлявся у встановленому законом порядку (а.п.95). З огляду на викладене, відповідно до положень ст.325 КПК України судом, після заслуховування думки учасників судового провадження щодо можливості за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини, передбачені ч.1 ст.91 КПК України, та, враховуючи, що згідно п.2 ч.3 ст.56 КПК України брати участь у судовому провадженні є правом потерпілого, судовий розгляд кримінального провадження проведено без участі потерпілого ОСОБА_10 ..
При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження: прокурора, обвинувачених та їх захисника, які не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ними визнаються та не оспорюються, зокрема, події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення), винуватості обвинувачених у його вчиненні; переконавшись, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позицій; роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням доказів, характеризуючих особи обвинувачених, та необхідних для вирішення судом відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України питань щодо речових доказів.
На підставі викладеного, враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, які є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння змісту цих обставин обвинуваченим, суд приходить до висновку, щомало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 ; це діяння містить склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб; вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Також враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, які є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння змісту цих обставин обвинуваченим, суд приходить до висновку, щомало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 ; це діяння містить склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб; вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Відповідно до положень ч.3 ст.368 КПК України при ухваленні вироку стосовно декількох осіб, суд вирішує питання, передбачені ч.1 цієї статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.4 ст.12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, класифікується як нетяжкий злочин.
За змістом п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова №7 від 24.10.2003 року), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення відповідно до положень ст.89 КК України являвся особою раніше не судимою. Засуджувався 13.09.2017 року за вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області за ч.1 ст.289 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на один рік. Знятий з обліку по ухвалі Устинівського районного суду від 24.09.2018 року на підставі ч.1 ст.78 КК України по закінченню іспитового строку (а.п.115, 116).
Вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2020 року обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік (а.п.99-103).
Таким чином, кримінальне правопорушення щодо якого здійснюється судовий розгляд, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до засудження його за вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2020 року, тобто не під час встановленого судом іспитового строку, перебіг якого почався з моменту проголошення зазначеного вироку суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 не працюючий. Не одружений, проживає разом з батьками. По місцю проживання характеризується задовільно (а.п.118, 119).
Згідно відповіді КНП «Устинівська центральна районна лікарня» Устинівської районної ради Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_4 на «Д» обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п.120).
За змістом досудової доповіді, складеної стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі, окремих осіб, оцінюється як низький. Виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі можливе та не може становити небезпеку для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення органом пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів: офіційного працевлаштування та профілактичних бесід. У разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, доцільним є покладення обовязків згідно ст.76 КК України (а.п.76).
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття з огляду на критичну оцінку обвинуваченим вчиненого ним протиправного діяння, його осуді та визнанні ним своєї вини у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_10 ..
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
За змістом ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає, що йому слід призначити покарання у виді обмеження волі, призначене в межах санкції ч.2 ст.146 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідним характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. Разом з тим, відповідно до положень ст.75 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином; особи обвинуваченого, який згідно положень ст.89 КК України являється особою раніше не судимою, має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується задовільно, його щирого каяття у вчиненому злочині; відсутності тяжких наслідків вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та обставин, які обтяжують його покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання та приймає рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Згідно положень ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови №7 від 24.10.2003 року у разі, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2020 року обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений до двох років обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік.
Інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, щодо якого здійснюється судовий розгляд, було вчинене ним 03.10.2020 року, тобто до постановлення вироку Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2020 року, що, як наслідок, вказує на необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.
За таких обставин, враховуючи, що як за даним вироком суду, так і за попереднім вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2020 року обвинувачений ОСОБА_4 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України без засудження до покарання, яке належить відбувати реально, застосування принципів поглинання призначених покарань, виходячи зі змісту п.23 Постанови №7 від 24.10.2003 року, не забороняється.
На підставі викладеного, з урахуванням факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється судовий розгляд, до постановлення 15.12.2020 року вироку Устинівським районним судом Кіровоградської області, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2020 року більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком суду, із подальшим звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.4 ст.12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, класифікується як нетяжкий злочин.
З урахуванням положень п.3 Постанови №7 від 24.10.2003 року судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 на час вчинення кримінального правопорушення відповідно до положень ст.89 КК України являвся особою раніше не судимою. Засуджувався 08.02.2018 року за вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на два роки. Знятий з обліку по ухвалі Устинівського районного суду від 21.02.2020 року на підставі ч.1 ст.78 КК України по закінченню іспитового строку (а.п.104-106, 124).
Обвинувачений ОСОБА_5 не працюючий. Не одружений, проживає однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу та має на утриманні дочку ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . По місцю проживання характеризується задовільно (а.п.126, 127, 129).
Згідно відповіді КНП «Устинівська центральна районна лікарня» Устинівської районної ради Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_5 на «Д» обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п.130).
За змістом досудової доповіді, складеної стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі, окремих осіб, оцінюється як низький. Виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі можливе та не може становити небезпеку для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення органом пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів: офіційного працевлаштування та профілактичних бесід. У разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, доцільним є покладення обовязків згідно ст.76 КК України (а.п.74).
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття з огляду на критичну оцінку обвинуваченим вчиненого ним протиправного діяння, його осуді та визнанні ним своєї вини у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_10 ..
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд, відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 вважає, що йому слід призначити покарання у виді обмеження волі, призначене в межах санкції ч.2 ст.146 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідним характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, відповідно до положень ст.75 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином; особи обвинуваченого, який згідно положень ст.89 КК України являється особою раніше не судимою, має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, батьком якої являється, та по місцю проживання характеризується задовільно, його щирого каяття у вчиненому злочині; відсутності тяжких наслідків вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та обставин, які обтяжують його покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання та приймає рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні, а саме: витрати, пов`язані із залученням експерта, - відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 369, 371, 373-376, 392, 394, 395, 532 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.146 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Згідно ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2020 року більш суворим, призначеним за даним вироком суду, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.146 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не пред`являвся.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ у кримінальному провадженні - сокиру з металевим наконечником та дерев`яною рукояткою, яка під час досудового розслідування була здана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Устинівського відділення поліції Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - знищити.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1