№ 336/3483/20
пр. 1-кп/336/260/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора Дніпровської окружної прокуратри м.Запоріжжя ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000164 від 15.01.2020, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпро, громадянина України, одруженого, має вищу освіту, не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2020, приблизно о 05 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Віражної зі сторони вул.Стартової в напрямку автодороги Харків-Сімферополь в м. Запоріжжі, зі швидкісно не менше ніж 134,18 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті - 50 км/год.

В цей час, з заїзного проїзду до двору будинку АДРЕСА_2 , на проїжджу частину вказаної вулиці, в стані сильного алкогольного сп`яніння (3,1 проміле), вийшов пішохід ОСОБА_6 , який почав перетинати дорогу справа-наліво по ходу руху транспортного засобу.

Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_5 маючи можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , який вийшов на дорогу, та маючи технічну можливість уникнути на нього наїзду, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості свого руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого передньою лівою частиною кузова допустив наїзд на нього.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами, відповідно до яких:

- п.12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»;

-п.12.4«В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;

-п.12.9.: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до КНП «МЛЕ та МШД» ЗМР, де цього ж дня під наглядом лікарів помер.

Відповідно до висновку експерта №4 від 04.02.2020, смерть смерть ОСОБА_6 настала в наслідок поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалася ушкодженням м`яких тканин; переломами кісток з ушкодженням внутрішніх органів, та ускладнилася шоком. Закрита тупа травма голови, тулуба та кінцівок, з ушкодженням внутрішніх органів, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, за ознакою небезпеки для життя, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, дані ушкодження виникли при травматичній дії тупих предметів незадовго до надходження потерпілого до лікарні. Враховуючи локалізацію, характер, механізм та час заподіяння всього комплексу ушкоджень, переважання внутрішніх ушкоджень над зовнішніми - увесь комплекс ушкоджень міг виявити в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні рухомого легкового автомобіля з пішоходом.

Відповідно до висновку експерта інженерно-транспортної експертизи №9-455 від 24.06.2020, за експертною спеціальністю «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п.12.4, 12.9 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами, відповідно до яких:

- п.12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»;

-п.12.4«В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;

-п.12.9.: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та пояснив що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 15 січня 2020, зранку, керував автомобілем «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїжджій частині вул. Віражної зі сторони вул.Стартової в напрямку автодороги Харків-Сімферополь в м. Запоріжжі, зі швидкісно 50-60 км/год., їхав з включеними фарами дальнього світла. В цей час, з заїзного проїзду, на проїжджу частину вийшов пішохід, який почав перетинати дорогу справа-наліво по ходу руху транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода. Пішохід був одягнутий у камуфляжний одяг, а тому ОСОБА_5 одразу його не побачив. Після наїзду на пішохіда, ОСОБА_5 зупинив свій транспортний засіб, викликав швидку. Щиро розкаявся та розуміє що скоїв ДТП, вживав всі заходи по відшкодуванню шкоди.

Потерпіла ОСОБА_7 , 17.08.2020 надала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності та претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував, саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 надані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, хоча і віднесений до тяжких, але є необережним відносно тяжких наслідків. Вину у його вчиненні ОСОБА_5 визнав повністю, розкаявся, суд приймає до уваги вік обвинуваченого. Відповідно до інших даних, що характеризують особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, офіційно не працевлаштований, який за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, крім того суд враховує, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілій.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Беручи до уваги викладене, враховуючи всі обставини, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд уважає, що з метою виправлення обвинуваченого попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, слід призначити основне покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації таке покарання буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23 грудня 2005 року, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Таким чином, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, вчинила кримінальне правопорушення вперше і з необережності, та не становить високої небезпеки для суспільства, добровільно відшкодовував шкоду, що не оспорюється і потерпілою, яка не наполягає на призначенні суворого покарання, суд вважає, що покарання обвинуваченому необхідно обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Дане покарання на переконання суду відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головним є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" за № 14 від 23.12.2005 року встановлено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК необхідно вирішувати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Судом встановлено, що порушення Правил дорожнього руху України, допущені обвинуваченим, знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її тяжкими наслідками в вигляді смерті людини.

Скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, віднесено до тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Таким чином, враховуючи обставини провадження, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 додаткове покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, дане покарання покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.

Також, суд враховує думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в сумі 2615,20 грн., 6538,00 грн., 3140,20 грн., 1570,10 грн., що в загалиній сумі 13863,50 грн.

Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк застосування якого сплинув 01.09.2020. Згідно ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора. Оскільки під час судового провадження прокурор з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не звертався, суд дане питання не вирішує за відсутності передбачених законом підстав.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.286, ст.ст.100,366-368,371,373-374,376,395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН не відомий, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 13863,50 грн

Речовий доказ: автомобіль «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2020 переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як законному володільцу, залишити останньому за належністю.

Речовий доказ: футболка з рукавами сірого кольору, кофта чорного кольору на замку, хустинка біло-фіолетового кольору, штани синтепонові, камуфляжного кольору, ремінь, труси, шерстяна кофта синьо-сірого кольору, куртка чорного кольору, пара резино-ватних чобіт та два фрагменти джинсової тканини, які упаковані та опечатані в паперову коробку, та передані до камери зберігання речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (м. Запоріжжя пр. Соборний 191) знищити .

Речовий доказ - ніж, який упаковано та опечатано в полімерний пакет, та переданий до камери зберігання речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (м. Запоріжжя пр. Соборний 191) - знищити.

Речовий доказ зразки крові, які упаковані до спеціального пакету №3792489 та долучені до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадженя.

Речовий доказ: шапка та гроші на загальну суму 7 (сім) гривень (номіналом 5 гривень 1 шт., номінал 1 гривня 2 шт.), які передані до камери зберігання речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області звернути в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1