справа №619/1740/21
провадження №1-кс/619/620/21
УХВАЛА

іменем України

31 травня 2021 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
підозрюваногоОСОБА_4
захисникаОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дергачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000060 від 04.04.2021, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жуки Полтавського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не маючого постійного місця проживання;

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:
Органом досудового розслідування встановлено, що 04 квітня 2021 року близько 11 год 30 хв, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 прийшов до теплотраси, яка знаходиться під автомобільним мостом неподалік будинку АДРЕСА_2 , де він зазвичай залишався на ночівлю. Перебуваючи під вказаним мостом поряд з теплотрасою, ОСОБА_4 , побачив раніше йому знайомого безхатченка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який спав на металевих трубах теплотраси на матраці, що належить ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 та розбудив останнього, та у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виникла сварка, через те, що ОСОБА_7 без дозволу взяв матрац ОСОБА_4 під час якої у останнього виник прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_7 , реалізуючи який, діючи з цією метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, ОСОБА_4 схопив правою рукою кухонний ніж, який лежав поруч на землі, з металевою рукояткою, яким наніс два удари ОСОБА_7 в грудну клітину зліва, в область серця, та ліву ногу, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини з ліва вени, тим самим, ОСОБА_4 , вчинив усі дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_7 , які вважав необхідними для доведення даного злочину до кінця, однак смерть останнього не настала в результаті своєчасної його госпіталізації до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, де ОСОБА_7 надано необхідну медичну допомогу. Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 квітня 2021 року в рамках кримінального провадження №0000060 підозрюваному ОСОБА_4 за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 червня 2021 року (включно).

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дергачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . В обґрунтування слідчий зазначив, 04 червня 2021 року закінчується строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , а ризики, передбачені ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшились, то виникає необхідність у його продовженні, так як метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 177 КПК України спроби: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому кримінальному провадженні. Відтак, у слідства є достатні об`єктивні дані вбачати наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам. Двомісячний строк досудового розслідування закінчується 04 червня 2021 року. Однак, завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим, тому що у кримінальному провадженні не виконано наступне: не закінчено судову медичну експертизу ОСОБА_7 ; не закінчено ряд судових цитологічних експертиз, по об`єктам вилученим на місці злочину, в ході огляду місця події та під час, серед яких і можливе знаряддя вчинення злочину; не закінчено ряд судових імунологічних експертиз, по об`єктам вилученим на місці злочину, в ході огляду місця події та під час затримання підозрюваного ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України; не проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, щодо встановлення осудності підозрюваного ОСОБА_4 ; не допитані у якості свідків працівників бригади швидкої медичної допомоги, яка надавала першу медичну допомогу ОСОБА_7 ; не складено та не вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 з урахуванням усіх дій та обставин його злочинної діяльності, та даних отриманих під час проведення судових експертиз; не виконані інші слідчі та розшукові дії необхідність у яких може виникнути в ході досудового розслідування; не виконані вимоги ст.290 КПК України; не складено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, та не вручено їх підозрюваному ОСОБА_4 та захиснику останнього. Провести вказані слідчі дії у передбачений законом строк не представилося можливим у зв`язку з великим об`ємом роботи та значною тривалістю проведення експертиз, без яких неможливе завершити досудове розслідування. У відповідності до викладеного, 31 травня 2021 року керівником Дергачівської окружної прокуратури Харківської області строк досудового розслідування продовжено до 3-ох місяців тобто до 04 липня 2021 року.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, вказав що існують ризики, які зазначені у клопотанні.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 вказали на відсутність ризиків, про які вказує прокурор, та просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Крім того, адвокат вказав, посилаючись на п. 205 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, що органами досудового розслідування пропущений строк подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 закінчується 04 червня 2021 року.

Слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, в том у числі передбачені пунктами 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, № 182).

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання (див. Murray v. the United Kingdom, judgment of 28 October 1994, Series A no. 300-A, p. 27, § 55).

Однак вимога обґрунтованої підозри є важливим елементом гарантії від довільного арешту і затримання. Того факту, що підозри є сумлінними, недостатньо. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (див. Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom, judgment of 30 August 1990, Series A no. 182 , pp. 16-17, § 32). Суд підкреслює в зв`язку з цим, що за відсутності розумної підозри особа не може бути заарештована або затримана з метою змусити її дати свідчення або свідчення проти інших осіб, або для виявлення фактів або інформації, які можуть служити для обґрунтування підозр щодо нього.

У п. 36 рішення «Москаленко проти України» № 37466/04 від 20.05.2010 Європейський Суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява №33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 квітня 2021 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 червня 2021 року.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 14 квітня 2021 року внесенні виправлення в ухвалу суду від 07 квітня 2021 року, зазначено що застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 червня 2021 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко встановити наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що посилання слідчого на існування ризиків переховування від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливу на потерпілого та свідків вищевказаного злочину є наявною підставою для задоволення клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

До того ж, фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який ніде не працює, свідчать про відсутність міцного соціального зв`язку, а також про неможливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, на що обґрунтовано послався прокурор в своєму клопотанні про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині, що в сукупності з іншими встановленими даними, дають достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, будуть існувати ризики передбачені ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого на думку слідчого судді, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Слідчим суддею розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Що стосується доводів захисника про недотримання строку подання клопотання про продовження запобіжного заходу.
Згідно з п. 205 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Однак, недотримання прокурором строку подання клопотання про продовження запобіжного заходу не є підставою для суду не розглядати клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке надійшло до суду.
Зазначені обставини є підставою для звернення сторони захисту до керівництва цієї прокуратури чи до прокурора вищого рівня зі скаргою на дії прокурора у кримінальному провадженні з метою притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.
До того ж, частина 4 статті 199 КПК України зобов`язує слідчого суддю розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не бере до уваги доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки він не навів доводів, які спростовують вказані вище ризики.
Слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, оскільки зазначені у клопотанні обставини свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а надані докази обґрунтовують ці обставини. До того ж, свідчить про підвищену суспільну небезпеку.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до постанови керівника Дергачівської окружної прокуратури від 31.05.2021 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 04.04.2021 продовжений до трьох місяців, тобто до 04.07.2021.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання про продовження строку тримання під вартою задовольнити повністю.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Виконання ухвали покласти на начальника ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області та начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 04 липня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1