КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Зобов`язано ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, не відлучатись із населеного пункту у якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, не спілкуватись зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні, за винятком участі у процесуальних діях у присутності слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, здати слідчому, якому доручено проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Обов`язки покладено строком на 2 місяці.

Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням застави у сумі, яка зазначена у клопотанні.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.
Органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, ОСОБА_7 перебуває у статусі обвинуваченого в інших кримінальних провадженнях, № 0000625 від 27.01.2020 та № 0001107 від 18.02.2020, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, тобто в шахрайстві в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, із збитками на загальну суму 2 726 918 грн., не має місця реєстрації та стійких соціальних зав`язків, офіційно не працевлаштований.
Слідчим суддею, в порушення вимог ст. 94, ст. 178 КПК України, не взято до уваги наявність повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні інших кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Також, помилковим є посилання слідчого судді на те, що наявність ризиків обґрунтована лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки дане твердження суперечить його висновкам про доведеність обставин, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
На думку прокурора, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим з огляду на фактичні обставини, за яких ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого і особливо небезпечного, зухвалого злочину, а тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відсутні підстави для застосування інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Крім того, слідчий суддя безпідставно вказав на те, що через відсутність доказів про наявність будь-яких правових підстав у підозрюваного на житлову площу у АДРЕСА_1 , неможливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки у вступній частині ухвали зазначено про те, що ОСОБА_7 проживає за даною адресою, а в резолютивній частині ухвали слідчий суддя поклав на підозрюваного обов`язки не відлучатись із населеного пункту у якому він проживає, повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, чим фактично підтвердив правомірність перебування ОСОБА_7 за раніше зазначеною адресою.

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_7 заперечував причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, та зазначав, що в період часу, в який, за версією органу досудового розслідування, було вчинено злочин, він перебував у м. Бориспіль, що підтверджується даними наявного у сторони захисту відеозапису.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту диск із відеозаписом, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Деснянського управління національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001068 від 20.04.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001068, 20.04.2021 до реєстру внесено відомості про те, що 20.04.2021 близько 13 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Волкова, 2А, ОСОБА_7 відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 50 000 Євро, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_10 .
Згідно даних протоколу затримання від 20.04.2021, цього ж дня о 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано у порядку ч. 4 ст. 208 КПК України.
21.04.2021 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 186 КК України.
22.04.2021 слідчий слідчого відділу Деснянського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 звернулась із клопотанням до слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , в якому просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням застави у розмірі 742 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 684 340 гривень, та покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Зобов`язано ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, не відлучатись із населеного пункту у якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, не спілкуватись зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні, за винятком участі у процесуальних діях у присутності слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, здати слідчому, якому доручено проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Обов`язки покладено строком на 2 місяці.

Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.
Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора та застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя виходив з того, що прокурором не доведено неможливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а наявність вказаних у клопотанні ризиків обгрунтовано лише тяжкістю кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність прокурором тих обставин, що заявлені ним ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
Крім того, колегією суддів досліджено під час апеляційного розгляду наданий стороною захисту відеозапис, на якому зафіксовано, як 20.04.2020 о 13 год. 43 хв. особа, візуально схожа на ОСОБА_7 , перебувала на зупинці громадського транспорту у м. Бровари та заходила до маршрутного таксі.
Вказаний доказ на підтвердження пояснень ОСОБА_7 про його перебування в іншому місті на час вчинення кримінального правопорушення, підлягає перевірці під час подальшого досудового розслідування.
Оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані стосовно невиконання або ухилення підозрюваного від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, переховування від органів досудового розслідування чи суду, здійснення незаконного впливу на свідків чи інших причетних до кримінального провадження осіб, то колегія суддів, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 186 КК України, дані про особу ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі ті обставини, що підозрюваний має постійне місце проживання, проте не має місця реєстрації, раніше не судимий, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, приходить до висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.
Доводи, на які посилається прокурор в обгрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Доводи прокурора про те, що на даний час ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 190 КПК України, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, та за відсутності відомостей про визнання ОСОБА_7 винуватим у встановленому законом порядку у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, не можуть бути враховані при розгляді слідчим суддею питання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у межах кримінального провадження № 0001068.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 179, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2