КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЙІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року про визнання винуватим неповнолітнього ОСОБА_5 який на момент вчинення злочину не досяг віку кримінальної відповідальності, у вчинені суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та застосування примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді застереження та передачі під нагляд матері,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої застосовані примусові заходи виховного
характеру, - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року неповнолітнього
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано винним у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та застосовано примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді застереження та передачі під нагляд матері - ОСОБА_6 на строк 1 рік

Вказаною ухвалою суду встановлено, що 15 листопада 2018 року приблизно о 20 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в приміщенні магазину «Смік», що знаходиться в ТРЦ «Лавіна», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6, таємно викрали з торгового залу магазину товар на загальну суму 1666,55 гривень (без ПДВ).
Так, ОСОБА_5 , який на момент вчинення злочину не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, 15 листопада 2018 року приблизно о 20 годині, разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в приміщенні магазину «Смік», що знаходиться в ТРЦ «Лавіна», розташованого по вулиці Берковецька, 6, що в м. Києві, з метою покращення свого матеріального становища, вирішили таємно викрасти з даного магазину товар, який належить ТОВ «Паритет Смік».
Безпосередньо реалізуючи свій умисел, продовжуючи знаходитись у приміщенні магазину «Смік», малолітній ОСОБА_5 , який на момент вчинення злочину не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, 15 листопада 2018 року приблизно о 20 годині 15 хвилин, разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до торгівельних полиць на яких знаходились квадрокоптери та продовжуючи далі свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, користуючись, тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи умисно з корисливим мотивом, взяли з торгової полиці товар, що належить ТОВ «Паритет Смік», а саме: «Літак», АРТИКУЛ 5878701. в кількості 1 штука, вартістю без ПДВ 637 грн. 20 коп.; «Квадрокоптер», артикул 6230251 в кількості 1 штука, вартістю без ПДВ 1029 грн. 35 коп., а всього майна на загальну суму 1666 грн. 55 коп., які ОСОБА_5 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, сховали до власних рюкзаків.
Заволодівши в такий спосіб майном ТОВ «Паритет Смік», малолітній ОСОБА_5 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з місця вчинення суспільно небезпечного діяння втекли разом із викраденим чужим майном, з метою подальшого його обернення на свою користь та особистого незаконного збагачення, чим завдали ТОВ «Паритет Смік» майнової шкоди на загальну суму 1666 грн. 55 коп. Однак через деякий час, ОСОБА_5 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, був викритий працівниками торгового магазину «Смік» разом з наявним при ньому товаром, який він разом невстановленою слідством особою таємно викрали.
На час вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 виповнилося 13 років, тому відповідно до ст. 22 КК України він не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення.
В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року, як незаконну та необґрунтовану, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.
При цьому апелянт вказує на те, що суд першої інстанції відступив від правової позиції, викладеної в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України від 16 січня 2017 року № 223-99/04-17 "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх" та визнав належними та допустимим докази, отримані внаслідок порушення права неповнолітнього на захист. Зокрема, у судовому засіданні досліджувалися докази: протокол огляду місця події від 16.11.2018р., що складений працівником поліції Святошинського УНП м. Києва ОСОБА_9 , (арк. справи 83-85); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2018р. (аркуш справи 89-91); протокол пред`явлення речей для впізнання від 04.03.2019 (арк. спр. 92-97); протокол огляду місця події від 26.03.2019 та диск (арк. справи 98-100).
Зі змісту вищевказаних процесуальних документів вбачається, що слідчі дії проводились без участі адвоката малолітнього. Також в судовому засіданні було встановлено, що під час досудового розслідування слідчі дії було проведено без участі захисника-адвоката малолітнього, оскільки відсутність адвоката малолітнього при проведенні усіх слідчих дій не заперечувалось стороною обвинувачення, а допитані в судовому засіданні як свідки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та сам малолітній ОСОБА_5 зазначили, що протокол огляду місця події від 16.11.2018р., складався без участі адвоката малолітнього. У матеріалах справи є показання вищевказаних свідків, які підтверджують, що процесуальні дії 16.11.2018р. проводились без участі адвоката малолітнього.
Суд першої інстанції не надав переконливих пояснень, чому він не взяв до уваги ці докази. Встановлення цього аспекту події є важливим для з`ясування питання щодо належності на допустимості доказів у справі та встановлення фактичних обставин у справі.
Отже, судом першої інстанції не застосовано положення ч. 2 ст. 86 та п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України щодо вищезгаданих доказів, отриманих внаслідок порушення права неповнолітнього на захист, а клопотання законного представника малолітнього щодо визнання очевидно недопустимими доказами не було розглянуто в установленому КПК України порядку, не постановлено ухвали щодо обґрунтувань відхилення даного клопотання.
Суд першої інстанції відступив від правової позиції ВССУ та визнав належними та допустимим докази, отримані внаслідок проведення досудового розслідування щодо неповнолітнього не уповноваженим на це суб`єктом.
Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України, кримінальне провадження щодо неповнолітньої особи здійснюється слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.
При дослідженні вищевказаних доказів у судовому засіданні та визнанні їх належними судом не застосовано вимоги ч. 2 ст. 484 КІІК України. Так, зокрема, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2018 р. складено інспектором ОСОБА_13 , який не був уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудового розслідування щодо неповнолітніх.
Судом першої інстанції не було враховано, що протокол пред`явлення речей для впізнання від 04.03.2019р. складений інспектором ОСОБА_13 в порушенням вимог ч. 2 ст. 484 КПК України, оскільки останній не був уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудового розслідування, щодо неповнолітніх станом на 2019 р., а додатки до протоколу виготовлені та засвідчені підписом слідчою ОСОБА_14 , яка не проводила дану процесуальну дію, що є порушенням ч. 1,3 ст. 105 та ст. 106 КПК України.
Крім того, у абзаці другому п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 №2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" зазначено, що хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх замінюють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду, однак суд першої інстанції не взяв до уваги доводи щодо обов`язкового отримання згоди матері неповнолітнього для передачі їй неповнолітнього під нагляд.
При цьому, всупереч п. 3 ч. 1 ст. 485 КПК України умови життя та виховання неповнолітнього за його фактичним місцем проживання не були встановлені, оскільки акт обстеження умов проживання був складений за місцем його реєстрації ( АДРЕСА_3 ), а не фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім цього, судом не було враховано, що якщо і мало місце викрадення товару то кваліфікувати дані дії слід як замах на кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 15 КК України, оскільки відповідні товари не були пошкоджені чи втрачені власником і залишилися у володінні останнього.
Отже, на думку апелянта, висновок суду про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, є передчасним і не ґрунтується на належних і допустимих доказах.
Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року повністю та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 про застосування до ОСОБА_5 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема протоколі огляду місця події від 16.11.2018, що проводився за адресою м. Київ, вул. Берковецька, 6, гіпермаркет "Ашан-Біличі" в кімнаті охорони та протоколі огляду місця події від 26.03.2019 безпосередньо дослідженого в судовому засіданні, згідно ст. 359 КПК України, з компакт-диском.
Так, кімната охорони підпадає під поняття "інше володіння", а тому огляд кімнати охорони мав бути здійснений за правилами обшуку житла чи іншого володіння особи, і, відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України, проводитись на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 236 КПК України обшук житла чи іншого володіння на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису, однак огляд кімнати охорони не фіксувався за допомогою аудіо- та відеозапису, що в свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 107 КПКУ тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, а тому, на думку апелянта, вказаний огляд місця події та отримані внаслідок його проведення результати є недійсними, а відомості, які містяться у відповідному протоколі є недопустимими доказами.
При цьому, на момент проведення зазначеного огляду місця події ОСОБА_5 був фактично затриманий, що підтвердили під час судового розгляду свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а тому мав право на роз`яснення його прав та участь захисника, проте права ОСОБА_5 не роз`яснювалися, зазначений огляд був проведений без участі захисника, а тому відомості, що містяться у відповідному протоколі є недопустимими доказами, адже огляд був проведений з грубим порушенням права на захист.
Крім того, апелянт вважає недопустимим доказом і огляд місця події від 26.03.2019, оскільки приєднаний до протоколу диск, в порушення вимог ч. 3 ст. 107 КПК України, не є оригінальним примірником технічного носія інформації.
Також зазначає, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 з одного боку та свідка ОСОБА_10 - з іншого, є суперечливими, проте в оскаржуваній ухвалі не зазначено чому суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 і відкинув показання свідка ОСОБА_10 . Сторона обвинувачення не представила суду жодного свідка, який би бачив, як ОСОБА_5 бере квадрокоптери та як у нього їх вилучають.

Вказані обставини у їх сукупності свідчать про те, що не існує достатніх і допустимих доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_5 вчинив суспільне-небезпечне діяння, а оскаржувана ухвала ґрунтується на недопустимих доказах і не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 , пояснення ОСОБА_16 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження про застосування примусових заходів виховного характеру та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, а ухвали суду необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Святошинський районний суд м. Києва від 19 листопада 2020 року, задовольняючи клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважав, що прокурор довів факт вчинення малолітнім ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Таким висновок суд вмотивував аналізом змісту показань представника потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Так, представник потерпілого ОСОБА_12 - керуюча магазином «Смік», що знаходиться в ТРЦ «Лавина» повідомила, що 15.11.2018 ближче під вечір знаходячись на своєму робочому місці до неї звернулась схвильована старший продавець ОСОБА_15 та повідомила про можливу крадіжку квадрокоптерів хлопцями, які ведуть себе підозріло в магазині. Не чекаючи, вони побігли в зал до стелажу квадрокоптерів, там вже нікого не було, де і знайшли порожню коробку від квадрокоптера, розділившись одразу почали шукати молодих людей по торгівельному залу. Згодом їй зателефонувала ОСОБА_15 , що вона знайшла хлопців, які були в магазині «Смік» біля стелажу квадрокоптерів. Коли вона підійшла, біля охорони присутніми були дві дівчини та три хлопці, два з них сиділо навпочіпки біля квадрокоптерів, один з яких був ОСОБА_5 , і одразу повідомила поліцію. При цьому ОСОБА_12 зазначила, що побачивши, що квадрокоптерів не вистачає, звернулась до ОСОБА_5 , щоб той приніс всі деталі яких не вистачає, через кілька хвилин ОСОБА_5 повернувся з деталями яких не вистачало. Квадрокоптери, що біля них лежали, співпадали з коробками які були пусті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повідомила, що дана подія відбулась в 2018 році у вечірній час доби дати точно не пам`ятає. В той день працювала старшим продавцем магазину «Смік» що знаходиться в ТРЦ «Лавіна». В магазин зайшло декілька молодих людей, серед яких був малолітній ОСОБА_16 , які запитали її про місце знаходження квадракоптерів, показавши де вони знаходяться, вона згодом побачила, що дані особи почали підозріло себе поводити, згуртувавшись вони стали «стіною» і вона не побачила, але почула як відкривається коробка від квадрокоптерів. Вона одразу побігла до кімнати директора магазину ОСОБА_12 повідомивши їй про можливу крадіжку. Коли вони разом повернулися в магазині вже нікого не було, і вони побачили пусті коробки від квадрокоптерів, на той час інших відвідувачів в магазині не було. Потім вони побігли їх шукати і десь через 15 хвилин свідок ОСОБА_15 знайшла одного з них, а саме ОСОБА_5 , він був із сумкою з якою був у їхньому магазині. Згодом прийшла охорона, стосовно нього вони ніяких дій не вчиняли. Коли прийшла директор і викликала поліцію, в цей час набігли гурт молодих людей які дістали з сумки ОСОБА_5 три квадрокоптера. Після того, вона залишила дане місце.
З показань свідка ОСОБА_11 убачається, що 15.11.20018 вони прибула до магазину "Ашан" з матір`ю ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , де їм повідомили, що ОСОБА_5 підозрюється у крадіжці. При огляді в кімнаті охорони магазину "Ашан" у присутності ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_6 трьох квадрокоптерів, працівник магазину на запитання поліцейського відповіла, що один з цих квадрокоптерів, не з їхнього магазину, а з магазину "Ашан".

Згідно з ухвалою суду факт вчинення неповнолітнім ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, також підтверджується іншими дослідженими у судовому засіданні і детально викладеними в ухвалі доказами, а саме: даними протоколу прийняття заяви від 15.11.2018 представника потерпілого ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення (а.п. 82); протоколу огляду місця події від 16.11.2018 року, що проводився за адресою: місто Київ, вул. Берковецька, 6, гіпермаркет «Ашан-Біличі» в кімнаті охорони (а.п. 83-85); протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2018 за участю свідка ОСОБА_15 (а.п. 89-90); протоколу пред`явлення речей для впізнання від 04.03.2019 за участю свідка ОСОБА_15 за яким остання впізнала предмети, які були викрадені, а саме під №1 та №2 (а.п. 92-97); протоколу огляду місця події від 26.03.2019 та компакт-диску CD до нього, на якому відображено факт проведення слідчої дії за участю представника потерпілого ОСОБА_12 та старшого продавця ОСОБА_15 якими було проведено огляд коробок з-під товару, де ОСОБА_15 пояснила, що саме в цих коробках знаходився товар, що належить ТОВ «Паритет Смік» який було вкрадено двома хлопцями, одного з яких в подальшому було зупинено нею з наявним при ньому вкраденим товаром (а.п. 98-100), (а.п. з компакт-диском CD 110).

При вирішенні питання щодо обрання видів заходів виховного впливу щодо ОСОБА_5 суд врахував ту обставину, що викрадене майно було повернуто власнику, дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння був малолітнім, навчався у 8 класі школи, де характеризувався посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, а також відомості з шкільної характеристики про те, що мати малолітнього приділяє належну увагу вихованню сина, та обґрунтовано застосував примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері - ОСОБА_6 .
Отже, висновок, викладений в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року щодо винуватості неповнолітнього ОСОБА_5 у вчинені суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України, у виді застереження та передачі під нагляд матері, ґрунтується на матеріалах провадження, відповідає вимогам закону та є вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього про те, що якщо викрадення товару і мало місце, то кваліфікувати дані дії слід як замах на кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 15 КК України, оскільки відповідні товари не були пошкоджені чи втрачені власником і залишилися у володінні останнього не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, згідно зі встановленими обставинами провадження ОСОБА_5 та невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, взяли з торгової полиці квадрокоптери, які поклали до своїх рюкзаків, та залишили приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ". Після виявлення крадіжки продавець магазину ОСОБА_15 повідомила про крадіжку директора магазину ОСОБА_12 , а коли вказані особи повернулися до приміщення магазину, то у ньому вже нікого не було. В подальшому ОСОБА_5 був затриманий вказаними особами поза межами магазину "Смік" на території ТРЦ "Лавіна", де з його сумки було вилучено три квадрокоптери, у яких не вистачало деталей. На прохання ОСОБА_12 саме ОСОБА_5 приніс деталі, яких не вистачало. В подальшому при огляді квадрокоптерів у кімнаті охорони з`ясувалось, що два із трьох квадрокоптерів, виявлених у ОСОБА_5 , були викрадені з приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", а один - з магазину "Ашан".
Отже, ОСОБА_5 , заволодівши товаром в приміщенні магазину "Смік" та залишивши вказане приміщення, мав реальну можливість розпорядитись цим товаром та й частково розпорядився, оскільки частина деталей, які він приніс на прохання свідка ОСОБА_12 на момент його затримання вже перебували в іншому місці.
Таким чином дії ОСОБА_5 , направлені на заволодіння майном є закінченими. А та обставина, що викрадений товар не був пошкоджений та повернутий власникові і залишилися у володінні останнього, не стосується моменту закінчення дій, направлених на заволодіння майном, тому у даному випадку дії неповнолітнього не можуть кваліфікуватись як замах на вчинення суспільно-небезпечного діяння. Відтак кваліфікація дій неповнолітнього ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України є правильною.
Посилання в апеляції законного представника потерпілого на те, що суд не отримав згоди матері неповнолітнього для передачі їй неповнолітнього під нагляд, є безпідставним, оскільки така вимога не передбачена чинним кримінальним процесуальним законом, а невиконання судом рекомендації, викладеної у абзаці другому п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 №2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", щодо обов`язкового отримання обов`язкової згоди батьків або осіб, які їх замінюють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд не є порушенням вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного провадження.
Також не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 485 КПК України, та обставина, що умови життя та виховання неповнолітнього були встановлені за місцем реєстрації ОСОБА_5 , а не за місцем його фактичного проживання.
Доводи, викладені в апеляції законного представника неповнолітнього про те, що суд першої інстанції не розглянув її клопотання щодо визнання очевидно недопустимими доказами в установленому КПК України порядку є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах ст. 89 КПК України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 , користуючись згаданим правом, подали клопотання про визнання доказів недопустимими (а.с. 160, 166-171, 176-178).
При цьому у клопотанні ОСОБА_6 порушувалось питання про визнання очевидно недопустимими доказами протоколів слідчих дій та документів щодо особи неповнолітнього та встановлення умов його проживання, а у клопотаннях захисника містилось прохання про визнання недопустимими доказами відомостей, які містяться і в протоколі огляду місця події від 16.11.2018 та протоколі огляду від 26.03.2018.
Позаяк клопотання законного представника неповнолітнього та захисника про визнання доказів недопустимими були подані після дослідження цих доказів в судовому засіданні (докази досліджені 05 лютого 2020 року (а.с. 112), клопотання законного представника подано 11 листопада 2020 року, а клопотання захисника - 10 вересня 2020 року та 18 листопада 2020 року), то суд вже не міг вирішувати питання про встановлення очевидної недопустимості доказів у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 89 КПК України, як про це просила у своєму клопотанні законний представник.
Разом з тим, суд, виконуючи вимоги ч. 1 ст. 89 КПК України, вирішив питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення та виклав в ухвалі відповідні висновки щодо належності та допустимості доказів (а.с. 190).
Таким чином, клопотання законного представника про визнання доказів явно недопустимими не могло бути вирішено у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 89 КПК України, як таке що подано після дослідження доказів в судовому засіданні, проте вказане клопотання, як і клопотання захисника про визнання доказів недопустимими, були вирішені в нарадчій кімнаті, що передбачено ч. 1 ст. 89 КПК України.
Доводи апелянтів про те, що суд безпідставно визнав допустимими доказами дані, які містяться в протоколах слідчий дій, перелічених в апеляціях є неспроможними та не приймаються до уваги.

Так, прохаючи в апеляційних скаргах про визнання доказів недопустимими, законний представник неповнолітнього та захисник не заявляли клопотання про дослідження вказаних доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції, а без безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дати доказам іншу оцінку, ніж надав суд першої інстанції.
Окрім того, в апеляційних скаргах відсутні доводи з приводу того, яким чином може вплинути на висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі суду, про доведеність вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, визнання недопустимими окремих доказів, які містяться у протоколах огляду місця події, пред`явлення для впізнання особита речей.
Разом з тим, колегія суддів, зважаючи на те, що у даному провадженні вчинення неповнолітнім ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, доведено сукупністю доказів, наведених в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року, у тому числі, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, які узгоджуються між собою, та не спростовані, не вбачає підстав для скасування вказаної ухвали з мотивів недоведеності участі ОСОБА_5 у викраденні товару з магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".

У зв`язку з тим, що малолітній ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України, до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, то суд на підставі ст. 498 КПК України обґрунтовано застосував примусові заходи виховного характеру, передбачені положеннями ч. 2 105 КК України з урахуванням положень частини третьої вказаної статті, відтак колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 рокупро застосування заходів примусового характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 . - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_18 ОСОБА_19