КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
їх представників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001223 стосовно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, працюючого неофіційно тренером з фізичних вправ, з базовою вищою освітою, студента 5-го курсу Київського національного торгово-економічного університету денної форми навчання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_13 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що ОСОБА_13 10 листопада 2019 року, приблизно о 23 год. 05 хв., керуючи технічно справним автомобілем «LexusGS 300», д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись у крайній лівій смузі проїзної частини просп. Бажана в місті Києві, зі сторони мосту Південного в напрямку Дніпровської набережної, у стані наркотичного сп`яніння, в порушення вимог п.п. 2.9 п.п. «а», 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, під час виконання маневру перестроювання, не впевнився у його безпечності для транспортних засобів, що рухалися у попутному напрямку, не дотримався безпечного інтервалу і безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у попутному напрямку, попереду нього, займаючи третю смугу. Внаслідок зіткнення автомобіль «Lexus GS300», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_13 виїхав на тротуар, розташований справа від проїзної частини просп. М. Бажана, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_15 і ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 завдано тілесних ушкоджень, внаслідок яких вона померла на місці пригоди, а ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, з якими був госпіталізований до КМКЛ ШМД.

Порушення вимог п.п. 10.1; 13.1; 13.3 Правил дорожнього руху знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме - у спричиненні ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останньої на місці пригоди, ОСОБА_9 - тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_13 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього внаслідок суворості. Просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що обираючи обвинуваченому ОСОБА_13 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України міру покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем навчання у Київському національному торгово-економічному університеті, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також ту обставину, що вказане кримінальне правопорушення було вчинено з необережності.

Крім того, апелянт зазначає, що судом також не в повній мірі враховано обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття обвинуваченого ОСОБА_16 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини посткримінальної поведінки. Вважає, що суд не вмотивував свої висновки щодо підвищеної суспільної небезпечності особи обвинуваченого ОСОБА_13 та неможливості досягнення мети покарання щодо його виправлення та перевиховання без відбування основного покарання.

На переконання захисника, судом першої інстанції, при вирішенні подальшої долі обвинуваченого ОСОБА_13 не було надано можливості останньому виправитись без ізоляції від суспільства, так як не було призначено таке покарання (в межах санкцій КК України), яке б дозволило йому проходити іспитовий строк без реального відбування покарання. Вважає висновки суду про відсутність законних підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за правилами ст. 75 КК України є явно неправильними та такими, що не підтверджені матеріалами справи.

На вказану апеляційну скаргу представник потерпілих - адвокат ОСОБА_11 подав свої заперечення, в яких просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_12 , який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, уточнив її вимоги та просив змінити вирок, пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; пояснення потерпілих, їх представників та думку прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідаютьфактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 вказані вимоги кримінального закону судом першої інстанції виконано в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжкого, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи, в тому числі і наявність порушення Правил дорожнього руху в діях водія автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , яке хоча і не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з пригодою, але могло опосередковано вплинути на прийняття рішення ОСОБА_13 щодо виконання маневру, а також грубе порушення обвинуваченим п. 12.9 б) Правил дорожнього руху щодо швидкісного режиму, яке хоча і не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, але в цілому негативно характеризує дії ОСОБА_13 , відношення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, вибачився перед потерпілими, висловив готовність нести покарання за скоєне та бажання відшкодувати шкоду потерпілим.

Також судом були враховані дані про особу обвинуваченого, його молодий вік, наявність позитивних характеристик, а також те, що останній навчається, на спеціальних обліках не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, але має стягнення за адміністративні правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , суд першої інстанції врахував його щире каяття та часткове відшкодування шкоди матері потерпілої. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання, не зазначену в частині першій цієї статті - вибачення перед потерпілими. Обставиною, що обтяжує покарання, суд першої інстанціївизнаввчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи вищезазначені факти і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції ОСОБА_13 від суспільства на строк, який суд призначив в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, враховуючи наслідки вчиненого злочину, колегія суддів погоджується з призначенням обвинуваченому ОСОБА_13 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в максимальних межах, встановлених для даного виду покарання.

Свої висновкив частині призначення як основного так і додаткового покарання суд першої інстанції достатньо обґрунтував, і з цими висновками колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає обране обвинуваченому ОСОБА_13 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для пом`якшення цього покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

Апеляційні твердження захисника, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю, а також те, що вказане кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_13 з необережності, є безпідставними, оскільки, всі обставини, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 покарання враховані в повному обсязі.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_13 покарання, строк якого хоча і не виходить за межі санкції частини 2 ст. 286 КК України, однак не надає останньому можливості виправитись без ізоляції від суспільства шляхом застосування положень ст. 75 КК України та дозволило б йому проходити іспитовий термін без реального відбування покарання, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України можливе лише при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а тому з огляду на конкретні обставини справи, характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_13 діяння, яке в тому числі спричинило смерть потерпілої ОСОБА_15 , підстав вважати призначене останньому покарання у виді 6 років позбавлення волі несправедливим через його суворість не вбачає.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років та позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для пом`якшення призначеного покарання до 3-х років позбавлення волі, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_12 , не вбачає.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження у суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування чи

зміну вироку, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0001223 стосовно ОСОБА_13 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3