Провадження №11-сс/824/244/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000605 від 07.06.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313, ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

08 травня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 погоджене з прокурором відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000605 від 07.06.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313, ч.1 ст.263 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в частині, що належить ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року клопотання задоволено та накладено арешт на належну підозрюваному ОСОБА_6 частку квартири АДРЕСА_1 , із забороною будь-яким особам відчужувати та розпоряджатись будь-яким чином належною підозрюваному часткою вказаної квартири. Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя зазначив, що накладення арешту застосовується з метою забезпечення можливої конфіскації майна, у разі доведення вини підозрюваного та призначення йому покарання у виді конфіскації майна.

На вказану ухвалу слідчого судді адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Основним доводом апеляційної скарги адвокат зазначає, що Шевченківський районний суд м. Києва, який постановив оскаржувану нею ухвалу, не утворений у законний спосіб та не має статусу державної влади, а тому судді які перебувають на посаді цього суду, не заслуговують на довіру для розгляду справ, тобто адвокат впевнена, що розгляд клопотання слідчого не можна вважати справедливим та таким, що розглянутий незалежним і безстороннім судом, а відповідно і рішення такого суду не може бути не упередженим та об`єктивним. Тому просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Також, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, пославшись на те, що розгляд клопотання відбувся без виклику власника майна чи його адвоката, тобто без виклику особи, яка її оскаржує, а про існування оскаржуваної ухвали їй стало відомо лише 03.08.2020 року.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Також, в судове засідання апеляційного суду не з`явилася адвокат ОСОБА_7 , при цьому, в чергове надіслала до суду клопотання з проханням відкласти розгляд її апеляційної скарги не раніше початку червня місяця, з урахуванням діагнозу підозрюваного ОСОБА_6 та складної епідеміологічної ситуації у м. Києві через захворювання на COVID-19.

Згідно положень ст.422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш, як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що адвокат ОСОБА_7 просила відкласти апеляційний розгляд не раніше червня місяця, що є занадто тривалим строком з огляду на приписи ст.422 КПК України, та з урахуванням того, що вказана апеляційна скарга надійшла до апеляційного суду ще у серпні 2020 року, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності прокурора та адвоката ОСОБА_7 , оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Таким чином, ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що розгляд клопотання відбувся без виклику власника майна чи його адвоката, про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді адвокату ОСОБА_7 стало відомо 03.08.2020 року, Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що адвокатом, який діє в інтересах ОСОБА_6 ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що частина квартири АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 , який разом із ОСОБА_10 , маючи на меті вчинення ряду тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, приблизно у червні 2019 року організували злочинну групу, спільно з членами якої вчинили ряд кримінальних правопорушень на території 8-ми районів м. Києва та 3-х районів Київської області, після чого, у квітня 2020 року було затримано, зокрема ОСОБА_6 , якому 21.04.2020 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами.

Оскільки арешт накладено з метою конфіскації майна, як виду покарання, в разі визнання ОСОБА_6 винуватим за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, відповідно до ст.170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення права на відчуження вказаного майна.

У випадку, передбаченому ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.
Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п.3 ч.2 ст.170 КПК України та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду, є безпідставними та необґрунтованими, при цьому слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину. Лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Також є безпідставними твердження апелянта щодо незаконності утворення Шевченківського районного суду м. Києва та відсутності повноважень у слідчого судді на розгляд вказаного клопотанняз огляду на відсутність в матеріалах клопотання доказів таких обставин.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, що належить ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 , діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 , слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000605 від 07.06.2019 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000605 від 07.06.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313, ч.1 ст.263 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в частині, що належить ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4