УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002359 від 27.06.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, про арешт майна у вигляді заборони права розпорядження майном, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування наведеного у клопотанні прокурор посилається на те, що Вознесенівською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002359 від 27.06.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Вознесенівського району м. Запоріжжя невстановлена особа використала підроблений документ для оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом обману отримала право власності на вказане нерухоме майно, фактично заволодівши ним.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 01.11.2017 року зареєстровано державним реєстратором КУ «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_5 за ОСОБА_6 .
Вказана реєстрація проведена на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 31.03.1995, виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної ради народних депутатів, яке зареєстроване в ЗМБТІ, про що у реєстраційній книзі 281 зроблено запис № 28175 від 02.04.1995.
Однак в ході досудового розслідування встановлено, що вказане свідоцтво не видавалося та рішення щодо приватизації вказаної квартири не приймалося, в ЗМБТІ відсутні документи, які б посвідчували право власності на квартиру.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу № 4779 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 17.11.2017 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 .
Враховуючи отриману в ході досудового розслідування інформацію, є підстави вважати, що невстановленою особою вчинено злочинні дії внаслідок яких здійснено заволодіння вищевказаним об`єктом нерухомості.
На цей час існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 може бути продане чи оформлено на іншу особу.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вказана квартира - належить на правах приватної власності ОСОБА_9 .
Прокурор вказує, що вказане нерухоме майно квартира, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, і є у кримінальному провадженні речовим доказом, метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів та запобігання можливості настання наслідків, які можуть призвести до зникнення, втрати, пошкодження майна або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку із чим просить накласти на квартиру.
У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав.
Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на положення ст. ст. 170, 171, 173 КПК України зазначає, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів на підтвердження того, що вказане у клопотанні нерухоме майно квартира, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Арешт майна в даному випадку не відповідає принципу розумності та співрозмірності арешту майна завданням кримінального провадження.
Вислухавши пояснення, учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Згідно з загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що закріплені у частині третій статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Тобто, для можливості застосування у кримінальному провадженні будь-якого заходу забезпечення обов`язковому доведенню підлягають одночасно всі наведені обставини. При цьому не доведення попередньої обставини виключає необхідність встановлення усіх наступних обставин.
Так, із матеріалів провадження вбачається, що в провадженні відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002359 від 27.06.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.
Так, відповідно до вимог статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається з наданих слідчому судді матеріалівдосудовим розслідуванням встановлено, що на території Вознесенівського району м. Запоріжжя невстановлена особа використала підроблений документ для оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом обману отримала право власності на вказане нерухоме майно, фактично заволодівши ним.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 01.11.2017 року зареєстровано державним реєстратором КУ «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_5 за ОСОБА_6 .
Вказана реєстрація проведена на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 31.03.1995, виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної ради народних депутатів, яке зареєстроване в ЗМБТІ, про що у реєстраційній книзі 281 зроблено запис № 28175 від 02.04.1995.
Однак в ході досудового розслідування встановлено, що вказане свідоцтво не видавалося та рішення щодо приватизації вказаної квартири не приймалося, в ЗМБТІ відсутні документи, які б посвідчували право власності на квартиру.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу № 4779 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 17.11.2017 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При цьому, при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні прокурора майна, слідчий суддя враховує обставини, з якими закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
Обставини, які є предметом досудового розслідування у співставленні із майном, на яке прокурор просить накласти арешт нерухоме майно (квартира), доводять відповідність цього майна критерію речового доказу.
Отже, мета накладеного арешту відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 170 КК України.
З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на нерухоме майно квартиру, яка є об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідає вимогам ст. 98 КПК України.
Крім того, слідчий суддя вважає, що таке обмеження права власності, як арешт нерухомого майна, в даному випадку, є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, представником власника майна під час судового розгляду не надано та слідчим суддею не встановлено.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що власник майна не позбавлений можливості в порядку статті 174 КПК України ставити питання про скасування арешту майна, надавши при цьому відповідні докази щодо їх набуття.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002359 від 27.06.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт у вигляді заборони права розпорядження майном, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 16.08.2021 року о 09-50 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1