Справа № 305/481/21
Номер провадження 1-кс/305/99/21
УХВАЛА

18.03.2021. Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , представника володільця майна - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання дізнавача СД Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке 13.03.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Дізнавач СВ Рахівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням погодженим прокурором Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000045 від 13 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 12 березня 2021 року близько 19 години було зупинено автомобіль марки ЗИЛ 131 під керуванням ОСОБА_4 , у ході перевірки документів якого було виявлено ознаки підроблення, оскільки номер шасі не відповідає номеру зазначеному в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

12 березня 2021 року вказане повідомлення було зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області за №1429, на підставі якого 13.03.2021, дізнавачем внесено відомості до ЄРДР №0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

12 березня 2021 року у ході проведення огляду місця пригоди у відповідності до вимог ст.237 КПК України встановлено, що номерні позначення на рамі автомобіля не співпадають із записами у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , також встановлено, що на даний автомобіль була завантажена та перевозилась деревина породи «бук», на яку відсутні будь-які супровідні документи на власність та транспортування.

Транспортний засіб вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», зеленого кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , на якому завантажена деревина породи «бук» близько 7 м.куб., на яку відсутні жодні документи та бирки, а також свідоцтво про реєстрацію до нього серії НОМЕР_1 були вилучені та передані на відповідальне зберігання у камеру зберігання речових доказів. Автомобіль разом з деревиною поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, з метою їх подальшого детального огляду та фіксації на них слідової інформації, а також проведення судових експертиз.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131» належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Постановою дізнавача від 15.03.2021 вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію до нього та деревину визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вилучені предмети можуть бути знаряддям вчинення злочину, містять сліди злочину та можуть бути використані як доказ факту та обставин незаконної порубки деревини, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи наведене, на даний час виникає необхідність у проведенні ряду невідкладних слідчих та процесуальних дій, що надасть можливість органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального правопорушення, у розумні строки провести необхідні слідчі дії з метою встановлення істини у кримінальному провадженні та, відповідно, за наявності підстав, використати таке майно як доказ у кримінальному провадженні, існує також необхідність у збереженні речових доказів та запобіганні ризикам приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження такого майна.

Таким чином, як зазначає дізнавач у клопотанні, з метою збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме: 1) транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131», номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 19.08.2006 належить ОСОБА_7 ; 2) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 19.08.2006; 3) деревину, яка завантажена на вищевказаний транспортний засіб, породи «бук» загальною кубомасою близько 7 м. куб., на яку відсутні будь-які супровідні документи на власність та транспортування.

Дізнавач ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав. Просив таке задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Власник майна ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Представник володільця майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання дізнавача. Зокрема зазначила, що таке необґрунтоване та подане з порушенням процесуальних строків. Так, автомобіль було вилучено у ході огляду місця події, проведеного 12.03.2021, однак відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР лише 13.03.2021. Окрім цього, адвокат ОСОБА_5 зазначила, що дізнавач звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, 12.03.2021 вилучене у ході огляду місця події, лише 17.03.2021. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні клопотання дізнавача.
Заслухавши пояснення дізнавача, власника майна та його представника, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими дізнавач та прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Клопотання про арешт майна, відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000045, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, внесені уповноваженою особою до ЄРДР 13 березня 2021 року. З витягу вбачається, що 12 березня 2021 року близько 19 години було зупинено автомобіль марки ЗИЛ 131 під керуванням ОСОБА_4 , у ході перевірки документів якого було виявлено ознаки підроблення, оскільки номер шасі не відповідає номеру зазначеному в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

12 березня 2021 року у ході проведення огляду місця події транспортний засіб - вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», зеленого кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , на якому завантажена деревина породи «бук» близько 7 м.куб., на яку відсутні жодні документи та бирки, а також свідоцтво про реєстрацію до нього серії НОМЕР_1 були вилучені та передані на відповідальне зберігання уповноваженим службовим особам Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», зеленого кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , на якому завантажена деревина породи «бук» близько 7 м.куб., на яку відсутні жодні документи та бирки, а також свідоцтво про реєстрацію до автомобіля серії НОМЕР_1 , на підставі постанови дізнавача від 15 березня 2021 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000045 від 13 березня 2021 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131» належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Так, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак зазначених вимог закону дізнавач, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що нерухоме майно відповідає критеріям зазначеним в ч.1 ст.98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України для його арешту, дізнавач повинен був зібрати та зазначити у клопотанні достатні на даному етапі дізнання докази на підтвердження такого висновку. Разом з тим, жодних доказів того, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» та лісопродукція є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення за ч.4 ст.358 КК України, у клопотанні дізнавача не містятися.

Дізнавач мав ретельно перевірити, чи зібрані органом досудового розслідування докази є достатньо вагомими для втручання у права ОСОБА_4 мирно володіти майном, з метою забезпечення кримінального провадження, в даному випадку накладення арешту на майно.

Однак, клопотання дізнавача у контексті мотивування необхідності накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_4 є безпідставним та за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак дізнавач, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, на думку слідчого судді, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Так, долучена до клопотання дізнавача постанова про визнання предметів речовими доказами від 15.03.2021 є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом взагалі не містить даних на підтвердження того, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», зеленого кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , на якому завантажена деревина породи «бук» близько 7 м.куб., на яку відсутні жодні документи та бирки, а також свідоцтво про реєстрацію до автомобіля серії НОМЕР_1 відповідають критеріям ч.1 ст.98 КПК України, отже є формальною.

На думку слідчого судді органом дізнання жодним чином не доведено, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», на якому завантажена деревина породи «бук» близько 7 м.куб., на яку відсутні жодні документи та бирки мають важливе доказове значення для кримінального провадження за ч.4 ст.358 КК України, а саме були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, хоча в клопотанні дізнавач вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно. Тому слідчий суддя вважає, що існування правових підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону у клопотанні дізнавача з доданими до нього матеріалами є недоведеними.

Окрім наведеного, слідчий суддя погоджується з доводами адвоката ОСОБА_5 про те, що дізнавач звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно з порушенням строків.

Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

При цьому, ч.2 ст.167 КПК України визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Ч.2 ст.168 КПК України регламентовано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, зокрема протоколу огляду місця події від 12.03.2021, вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», на якому завантажена деревина породи «бук» близько 7 м.куб., на яку відсутні жодні документи та бирки, а також свідоцтво про реєстрацію до автомобіля серії НОМЕР_1 були виявлені та вилучені у ході проведення огляду, отже, у розумінні вимог ст.167 КПК України є тимчасово вилученим майном.

Згідно з вимогами ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вже булло зазначено вище, 12.03.2021 у ході проведення огляду місця події, було виявлено та вилучено вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», на якому завантажена деревина породи «бук» близько 7 м.куб., на яку відсутні жодні документи та бирки, а також свідоцтво про реєстрацію до автомобіля серії НОМЕР_1 .

Отже з клопотанням про накладення арешту на майно дізнавач повинен був звернутися до слідчого судді не пізніше 15.03.2021, проте дане клопотання надійшло до суду лише 17.03.2021.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільними інтересами та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За таких підстав слідчий суддя враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження з об`ємом порушених прав ОСОБА_4 та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст.2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання дізнавача СД Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке 13.03.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України - відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та надіслати особам, які були відсутні під час оголошення ухвали (згідно ч.7 ст.173 КПК України).
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний зміст ухвали проголошено о 16 годині 00 хвилин, 22 березня 2021 року.

Слідчий суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1