Справа № 192/559/21
Провадження № 1-в/192/127/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Дніпровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27 лютого 2018 року до 31 липня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

представника СВК № 21 ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

Початок строку: 13.09.2019 року

Кінець строку: 05.12.2021 року

В С Т А Н О В И В:

Начальник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережна комісія Дніпровської районної державної адміністрації звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, посилаючись на те що він на даний час відбув 3/4 частини строку покарання, до праці ставиться сумлінно, працевлаштований бригадиром цеху ТНВ, має п`ять заохочень, порушень режиму утримання не допустив. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», «Підготовка до звільнення». Визнає провину у вчиненому злочині, вирішене питання реєстрації, заборгованості за виконавчими листами не має.
Представник спостережної комісії Дніпровської районної державної адміністраціїв судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, положення ч.5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомленої особи, яка не з`явилась.

Прокурор заперечував проти задоволення подання з тих підстав, що ОСОБА_3 звертався до адміністрації колонії із заявами про його переведення до Синельниківської виправної колонії, в застосуванні ст. 101 КВК України йому було відмовлено, а тому вважає, що засуджений переслідує єдину корисливу для нього мету достроково звільнитися від відбування покарання, проте своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представник колонії просив подання задовольнити, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_3 подання підтримав. Вважав, що став на шлях виправлення, просив задовольнити подання та звільнити його умовно-достроково.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 також підтримав подання та зазначив, що засуджений до відбування покарання характеризувався з місця роботи та проживання виключно з позитивної сторони. На теперішній час ФОП ОСОБА_7 може його працевлаштувати, а тому захисник вважає, що засудженого можна звільнити умовно-достроково. Також пояснив суду, що на даний час в Дніпровському апеляційному суді розглядається апеляційна скарга на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення засудженого та його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що подання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» знаходиться з 03 жовтня 2019 року, на даний час відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно.
Згідно характеристики ОСОБА_3 виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програмі диференційованого виховного впливу «Професія» та «Підготовка до звільнення», бере участь у роботі самодіяльних організацій, навчається в ПТУ установи за спеціальністю «газоелектрозварювальник» (а.с.2).
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_3 має п`ять заохочень, застосовані до нього 14 липня, 26 серпня, 19 жовтня 2020 року та 18 січня, 12 квітня 2021 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, проте застосовані до нього заохочення не носять систематичного характеру та застосовані не за весь період відбування покарання. Так, за умови відбування покарання в установі з 03 жовтня 2019 року, ОСОБА_3 вперше був заохочений лише через 9 місяців, а потім був заохочений 4 рази з періодичністю в 2-3 місяці, що суд сприймає критично.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується як позитивно, так і посередньо. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Свою вину у вчиненому злочині визнав. Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_3 стягнень не має.
Посилання представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» на відсутність у засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Також судом враховано те, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а тому вважає, що на даний час застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним з огляду на те, що згідно витягу з протоколу № 64 від 29 травня 2020 року ОСОБА_3 було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, як такому що не став на шлях виправлення (а.с. особової справи 32).

Судом враховано те, що ОСОБА_3 був засуджений за вчинення особливо тяжких злочинів, та 15 вересня 2014 року звільнився умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 8 місяців 26 днів, проте знову був засуджений 13 березня 2019 року до 3 років 1 місяця позбавлення волі за новий умисний тяжкий злочин, вчинений ним до спливу невідбутого строку покарання. Частина невідбутого строку покарання була приєднана до покарання за новим вироком, проте суд вважає, що вказана обставина лише характеризує ОСОБА_3 , як такого що не зробив для себе належних висновків після умовно-дострокового звільнення.
Тому суд вважає, що ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків під час умовно-дострокового звільнення і знову вчинив злочини, що характеризує його як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, а вказана поведінка на думку суду свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення.
Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання, наявність позитивної характеристики та заохочень не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
На підставінаведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Дніпровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1