Справа № 489/3545/18
н/п 1-кп/490/107/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 489/3545/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2021 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених в рамках кримінального провадження № 0000657, внесеного 24.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 21.10.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 01.12.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, інваліда 1 групи, раніше судимого: 18.10.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївська область, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше судимого: 30.11.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000657, відомості про яке внесено 24.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, строк яких спливає 16.06.2021 року, мотивуючи його тим, що ризики, передбачені п. п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не перестали існувати, а саме що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються. Прокурор зазначив, що враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів обвинуваченим, стійкість сформованих злочинних намірів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно продовжити відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та зазначив, що вказані ризики не є необґрунтованими. Разом із тим, захисник просив суд зменшити ОСОБА_11 розмір застави, у зв`язку із тим, що, на його думку, він є непомірним для його підзахисного.
Захисник ОСОБА_9 просила суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та зазначила, що зазначені стороною обвинувачення ризики втратили свою актуальність та на теперішній час є недоведеними. ОСОБА_9 також просила суд змешити розмір застави відносно свого підзахисного.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали думку своїх захисників, просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про доцільність продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, відповідно до вимог ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд приходить до висновку, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинувачених переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення та здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як ступінь тяжкості кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими за вчинення інкримінованих правопорушень.
Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинувачуваним кримінальних правопорушень, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою раніше, суд врахував наявність ризику переховування обвинувачених від суду, ризику вчинення ними інших кримінальних правопорушень, ризику незаконного впливу ними на свідків, які на теперішній час ще не допитані судом.
Станом на теперішній час обставини, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою раніше, не зникли. Відповідно, вказані вище ризики не зменшилися.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
А отже, зважаючи, зокрема, на правову позицію, викладену в п.п.35-43 рішення ЄСПЛ "Мюллер проти Франції", що тривале тримання під вартою може бути виправдано в тому чи іншому разі тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що попри презумпцію невинності, переважує принцип поваги до особистої свободи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.
Таким чином, з урахуванням наявних ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також правової позиції, викладеної в рішенні Європейського Суду у справі "Lavents v. Latvia", суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, на теперішній час не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строків тримання під вартою обвинуваченим:
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком 05 серпня 2021 року, включно;
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до 05 серпня 2021 року, включно.
З приводу клопотання сторони захисту щодо зменьшення визначеної суми застави відносно обвинувачених при застовуванні до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.
Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доцільність зменшення встановленого ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2018 року розміру застави у сумі 500000 грн. на суму 450000 грн., відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку із тривалістю їх перебування під вартою та забезпеченням права обвинувачених на справедливий суд, оскільки саме такий розмір застави відповідатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у разі її внесення належної процесуальної поведінки обвинувачених.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 177, 178, 194, 350, 370-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 05 серпня 2021 року, включно.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 05 серпня 2021 року, включно.
Клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо зменшення встановленого розміру застави при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Запобіжний захід стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою із застовуванням альтернативної застави, відповідно до ухвал слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2018 року, змінити в частині суми застави, а саме зменшити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків передбачених КПК України у розмірі, що становить 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень кожному відповідно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суд протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3