Справа № 1-34/03 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/886/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року про відмову у задоволенні його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_6 від 11.04.2018 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням кримінального процесуального закону України, Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Вказує, що суд першої інстанції не забезпечив особистої участі засудженого ОСОБА_6 в судовому розгляді, чим допустив порушення принципів справедливого судового розгляду на змагальність і рівність сторін, гарантованих п.24 ч.1 ст.3, п.п.3, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України, п.п. 1, 3 ,5 ч.2 ст.129 Конституції України, п.п. «b, с» п.1,3 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, п.п. «b, d» п.1,3 ст.14 Міжнародного пакта про громадянські і політичні права.

Крім того, засуджений ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції для захисту його інтересів призначено захисника адвоката ОСОБА_8 , але в цей же час суд не надав йому можливості проведення конфіденційного спілкування з призначеним захисником для узгодження позиції захисту, у зв`язку з чим така юридична допомога була лише формальною про що, на думку ОСОБА_6 свідчить відмова захисника ОСОБА_8 подавати апеляційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року.

Засуджений ОСОБА_6 просить забезпечити його особисту участь при апеляційному розгляді, однак, оскільки засуджений відбуває покарання поза межами України, а саме у ФБУ ВК №18 УФСВП Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу на території Російської Федерації, то наведена обставина виключає таку можливість. Крім того, будь-яких клопотань від засудженого ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, зокрема про розгляд апеляційної скарги у режимі відеоконференції, не надходило.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги з участю його захисника адвоката ОСОБА_8 , що належним чином забезпечить реалізацію права засудженого на захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виніс 08 квітня 2020 року (а.с.163-164). Копію оскаржуваної ухвали засуджений ОСОБА_9 отримав 11 червня 2020 року (а.с.171), апеляційну скаргу подав 16 червня 2020 року (а.с.172). Відтак строк апеляційного оскарження не пропущено.

Згідно із положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Главою 34 КПК України визначено порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, встановлюючи при цьому підстави для здійснення такого провадження, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами встановлені ст. 462 КПК України і у такій, згідно пункту 4 частини 2 цієї статті обов`язково повинно бути зазначено обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Отже, із вищенаведених норм процесуального закону слідує, що нововиявленими можуть вважатися лише ті обставини, які встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, а також юридичні факти, пов`язані з елементами предмету доказування у кримінальному провадженні і спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, які містяться у вироку.

Роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, їх оцінки з точки зору істотності для даної конкретної справи, дослідження таких та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених або виключних обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду з заявою про перегляд вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року за нововиявленими обставинами, якими вважає зловживання суду під час кримінального провадження, внаслідок чого вирок Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003, яким його було засуджено до довічного позбавлення волі, на російській мові йому було вручено, тільки у червні 2004, тобто через шість місяців з дня його проголошення. При цьому, сам переклад вироку здійснений неправильно, скоріш за все не перекладачем, а секретарем судового засідання, що стало причиною не подання ним правильної та обґрунтованої касаційної скарги, а тому такий вирок повинен бути відмінений. Окрім цього, у вступній частині вироку відсутній державний символ України герб України, у зв`язку з чим такий вирок є недійсним та не має юридичної сили.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 , суд першої інстанції покликався на те, що на підтвердження своїх доводів заявник не надав суду жодних належних та допустимих доказів зазначених ним у заяві обставин, а тому суд не вважає вказані обставини нововиявленими, в розумінні ст. 459 КПК України (від 13.12.2012 у редакції від 16.03.2018), тобто такі не можуть бути підставами для перегляду вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, правові підстави для здійснення судом кримінального провадження за нововиявленими обставинами, на час подання засудженим ОСОБА_6 заяви (11.04.2018, регулювалось ст. 459 КПК України від 13.12.2012 у редакції від 16.03.2018 у якій був відсутній пункт 2 частини 2 вказаної статті (зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження), а саме такий пункт був виключений на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017. Зазначена підстава згідно п.3 ч.3 ст. 459 КПК України була визнана як виключна обставина для перегляду рішень, які набрали законної сили.

Колегія суддів суду першої інстанції вірно встановила, що твердження ОСОБА_6 у поданій ним заяві про отримання ним вироку суду на російській мові тільки у червні 2004 р. є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінальної справи 1-34/03, зокрема у відповідності до супровідного листа апеляційного суду Львівської області від 26.11.2003 начальнику слідчого ізолятора УВС Львівської області було скеровано копію вироку для вручення ОСОБА_6 , який ним отримано 27.11.2003, що стверджується власноручно підписаною ним розпискою (а.с. 326-328 Т.3). Окрім того, в подальшому 02.12.2003 супровідним листом Апеляційного суду Львівської області начальнику слідчого ізолятора УВС Львівської області було скеровано вирок апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 на російській мові для вручення ОСОБА_6 . Вказаний переклад вироку було отримано ОСОБА_6 03.12.2003, що підтверджується його підписом у розписці (а.с. 337-339 Т.3).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що переклад вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 на російську мову був здійснений секретарем судового засідання ОСОБА_10 є його припущеннями та жодними доказами не підтверджується, а посилання заявника на те, що переклад вироку суду, яким його засуджено до довічного позбавлення волі містить 86 помилок та неточностей, є голослівними та нічим не підтвердженими, зокрема ОСОБА_6 не вказує та не деталізує ці помилки та неточності.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яких доказів наявності обставин суттєвого та неспростовного характеру, які б можливо було вважати нововиявленими або виключними у відповідності до приписів ст. 459 КПК України засудженим не надано.

Обставини, на які покликається засуджений як на підставу перегляду вироку, не відповідають критеріям нововиявлених обставин у розумінні вимог ст. 459 КПК України (в редакції закону 16.03.2018), ні критеріям виключних обставин щодо встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання суду під час кримінального провадження в розумінні п.3 ч.3 ст. 459 КПК України (в редакції Закону № 2147-VIIIвід 03.10.2017).

Європейський суд з прав людини зазначав у своїх рішеннях, що скасування остаточних судових рішень є порушенням принципів неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, а отже положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної судом справи закріплює, що жодна із сторін не може вимагати перегляду остаточного і того, що набрало законної сили, рішення тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Повноваження щодо перегляду справи повторно здійснюється з метою виправлення судових помилок, неправильного відправлення правосуддя, а не перегляду по суті, що вбачається з рішень Європейського суду з прав людини в справах: «Бурлеску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України».

Покликання апелянта як на підставу скасування судового рішення на те, що суд не надав йому можливості проведення конфіденційного спілкування з призначеним захисником для узгодження позиції захисту, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере з огляду на таке.

Із матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2020 року доручено Львівському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити захисника засудженому ОСОБА_6 . Відповідно до доручення від 08 січня 2020 року № 013-1500679 для здійснення захисту прав та законних інтересів засудженого ОСОБА_6 призначено адвоката ОСОБА_8 .

Згідно з журналом судового засідання від 08 квітня 2020 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, судом з`ясовувались обставини поінформованості засудженого ОСОБА_6 про призначення йому захисника ОСОБА_8 та його позиція з даного приводу, а також можливість чи неможливість здійснення захисту адвокатом ОСОБА_8 з дотриманням зазначених положень закону, у тому числі щодо узгодження позиції захисту, враховуючи те, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання на території Російської Федерації. Захисник ОСОБА_8 повідомила суд, що нею скеровувалась на адресу відбуття покарання засудженим ОСОБА_6 заява про те, що саме вона захищає його інтереси, проте відповіді на свою заяву від ОСОБА_6 вона не отримувала.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_6 в суді першої інстанції просив також забезпечити його особисту участь під час розгляду його заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вживалися заходи щодо забезпечення участі засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання на території Російської Федерації, в судовому провадженні в режимі відеоконференції, однак, отримавши повідомлення про час та місце розгляду справи, засуджений ОСОБА_6 з жодними заявами та клопотаннями, зокрема про судовий розгляд з його участю в режимі відеоконференції на адресу суду не звертався.

Захист інтересів засудженого ОСОБА_6 в суді першої інстанції під час розгляду його заяви про перегляд вироку суду за новоявленими обставинами здійснювала адвокат ОСОБА_8 , яка висловила позицію щодо поданої заяви й така співпадає з позицією ОСОБА_6 , і таким чином було забезпечено право останнього на захист.

Порушення вимог кримінального процесуального закону та вимог Конституції України судом першої інстанції допущено не було.

Судове рішення не суперечить рішенням Європейського суду з прав людини, на які покликається апелянт.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала суду відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді