Справа №754/4432/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2408/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,
перекладача - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченогона вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленкорань, Республіка Азербайджан, громадянина Азербайджан, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
25.06.2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ст..185 ч.1 КК України до штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Штраф не сплачено.
24.12.2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ст.15ч.2,185ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2019 року щодо виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 24 лютого 2021 року.
Зарахувано ОСОБА_7 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 22.02.2020 ро по 14.04.2020 року.
Вироком вирішено питання речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Як вбачається з вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 22.02.2020 приблизно о 03.15 год. перебуваючи біля нічного закладу «Капрі» що по вул.Драйзера,8 в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та повторно таємно викрав чуже майно, що належало ОСОБА_10 , а саме гаманець, у якому знаходились грошові кошти в сумі 2000грн., та банківські картки, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять. Після цього, ОСОБА_7 утримуючи вищевказане майно намагався з місця вчинення злочину втекти, однак його злочинні дії були викриті потерпілим ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 розуміючи, що його дії викриті, з метою утримання майна, не реагуючи на вимогу зупинитись та повернути гроші намагався втекти, однак ОСОБА_7 не довів свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення та кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці.
Зазначає, що суд безпідставно погодився з правовою кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, проте стороною обвинувачення не доведено в ході судового розгляду вчинення ОСОБА_7 грабежу, а мала місце лише крадіжка.
Вказує, що сам потерпілий зазначав, що перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння і не розумів, що відбувається, і лише після виявлення відсутності у нього в кишені гаманця почав кричати про його повернення, проте обинуваченого уже не було поруч. Зазначене підтверджується і показами свідка ОСОБА_11 .
Вказує, що кваліфікація вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України є суперечливою та неправильною, з точки зору досліджених судом матеріалів кримінального провадження, а тому має бути змінена на ч. 2 ст. 185 КК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненні грабежу не визнав, просив перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, та зазначив, що перебуваючи біля нічного закладу «Капрі», він побачив раніше не знайомого ОСОБА_10 , який був сильному стані алкогольного сп`яніння, з розбитим обличчям, і постійно падав. Він підійшов до нього та намагався йому допомогти, а саме підняти із землі. Піднявши ОСОБА_10 останній зненацька став від нього втікати, а він побачив на землі мобільний телефон і гаманець. Він підняв мобільний телефон і гаманець, щоб повернути ОСОБА_10 , однак одразу був затриманий працівниками поліції.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що незважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, його вина об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, а саме: показаннями в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , про те, що 22.02.2020 вночі він перебував біля нічного закладу «Капрі» в стані сильного алкогольного сп`яніння. Внаслідок сп`яніння він постійно падав на землю. Потім до нього підійшла його дівчина, ОСОБА_11 , і намагалась його підняти. В цей час до них підійшов раніше не знайомий ОСОБА_7 , та також став його піднімати. В цей час, він відчув як ОСОБА_7 нишпорить по кишеням де був гаманець, після чого ОСОБА_7 кинув його на землю та став втікати. Він став кричати вслід ОСОБА_7 після чого його було затримано працівниками поліції. Вказав, що впевнений, що ОСОБА_7 чув його голосний крик про повернення гаманця, оскільки його голос почули працівники поліції, які були дальше, та одразу затримали ОСОБА_7 ; показами свідка ОСОБА_11 , яка дала аналогічні покази, однак уточнила, що дійсно, коли вона піднімала ОСОБА_10 , до неї підійшов раніше незнайомий ОСОБА_7 , який допомагав їй, а потім зненацька сильно штовхнув ОСОБА_10 на землю, після чого ОСОБА_10 одразу щось голосно кричав з приводу гаманця; даними, що містяться у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 22.02.2020 року; даними, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 22.02.2020 року, згідно якого, ОСОБА_11 , впізнала в особі ОСОБА_7 особу яка пограбувала ОСОБА_10 ; даними, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 22.02.2020 року, згідно якого, ОСОБА_10 впізнав в особі ОСОБА_7 особу яка заволоділа його гаманцем з грошима 2000грн.; даними, що містяться у протоколі затримання ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочину, згідно якого у ОСОБА_7 при огляді було виявлено гаманець із грошовими коштами, банківські картки.

Зазначені докази повністю узгоджуються між собою та не суперечать один одному. В ході апеляційного перегляду кримінального провадження не виявлено жодних обставин, які б ставили під сумнів достовірність та допустимість вказаних доказів.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
За наведених вище обставин, колегія суддів вважає що, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він скоїв таємне викрадення майна потерпілого замість відкритого викрадення не відповідають фактичним обставинам справи, та спростовуються вищевикладеними доказами.
Підстав для перекваліфікації дій на ч. 2 ст. 185КК України, на що вказує в апеляційній скарзі обвинувачений, колегією суддів не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у повному обсязі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, та обґрунтовано призначив останньому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: