Справа № 308/2253/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області рядового поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, у кримінальному провадженні №0000023, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області рядовий поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні №0000023, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна.
Клопотання мотивує тим, що як встановлено досудовим розслідуванням, 18.02.2021 до Ужгородського районного управління поліції надійшло повідомлення про те, що цього ж дня о 17:00 год. за адресою: м. Ужгород, вул. Лобачевського, 22, працівники поліції, в ході відпрацювання міста біля відділення "Нової пошти" №1 виявили підозрілого чоловіка, який відмовляється називати свої анкетні дані та пред`явити документи. Виїздом СОГ на місце події встановлено особу підозрілого чоловіка, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 . За добровільної згоди останнього, проведено огляд його речей, серед яких зіп-пакет, всередині якого наявна речовина, кристалічного походження білого кольору, схожа на наркотичну, яка поміщена до спеціального пакету НПУ №EXPT210997
У клопотанні вказано, що за даним фактом 19 лютого 2021 року Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області було розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
18 лютого 2021 року о 19 годині 30 хвилин в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
18.02.2021 року слідчим Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, було проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_1 , де в ході огляду, було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «VIVO», який упаковано до спеціального пакету НПУ№EXPT0211003.
18.02.2021 року слідчим Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, було проведено огляд місця події за адресою м. Ужгород, вул. Лобачевського,22 де в ході огляду, було виявлено та вилучено: мобільний телефон золотистого кольору, який упаковано до паперового конверту, а також вилучено зіп-пакет всередині якого наявна речовина, кристалічного походження білого кольору, схожа на наркотичну, яка поміщена до спеціального пакету НПУ №EXPT0210997.
Слідчий зазначає, що вищевказані речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 КК України, у зв`язку з чим 19 лютого 2021 року, дані речі відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом.
У клопотанні вказано, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, якими в даному випадку є мобільний телефон марки «VIVO», який упаковано до спеціального пакету НПУ№EXPT0211003, мобільний телефон золотистого кольору, який упаковано до паперового конверту.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення збереження речового доказу та можливості проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні, для підтвердження чи спростування фактів пропозиції, обіцянки чи надання неправомірної вигоди, керуючись ст.ст. 40, 131-132, 167, 170-171 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: накласти арешт на тимчасово вилучені речі, під час огляд місця події за адресою АДРЕСА_1 , де в ході огляду, було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «VIVO», який упаковано до спеціального пакету НПУ№EXPT0211003 від 18.02.2021 року слідчим Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, було проведено огляд місця події за адресою м. Ужгород, вул. Лобачевського,22 де в ході огляду, було виявлено та вилучено: мобільний телефон золотистого кольору, який упаковано до паперового конверту.
Слідчий в судове засіданні не з`явився, подала рапорт в якому просить розгляд клопотання проводити за її відсутності, при цьому зазначила що таке підтримує та просить задовольнити. Окрім того просила слідчого суддю врахувати, що підозрюваний, ОСОБА_4 у власності якого перебували мобільні телефони «VIVO» та «КСІОМІ», надав добровільну згоду на їх вилучення. Розписки додано до матеріалів клопотання. Просила врахувати допущену у прохальній частині клопотання описку, а саме щодо не зазначення назви мобільного телефону золотистого кольору, який упаковано до паперового конверту, та врахувати, що вилучений телефон золотистого кольору «Xiaomi».
Власник майна та його представник в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Однак їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Разом із тим, від захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , надійшла заява про розгляд клопотання за відсутності власника майна та його захисника.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Слідчим суддею встановлено, що СВ Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 30000023, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
15.02.2021 року слідчим ОСОБА_6 надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України в межах кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000023 від 16.01.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України яке зареєстровано за №1740/106/28-2021.
Згідно рапорту від 17.02.2021 року ст.оперуповноваженого ВКП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 під час виконання доручення від 15.02.2021 року слідчого в межах кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000023 від 16.01.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України отримано оперативну інформацію про те, що гр.. ОСОБА_4 буде збувати наркотичні речовини, а саме марихуану, амфетамін, метамфетамін, також може бути PVP соль. Отриману оперативну інформацію зареєстровано до ІТС ІПНП №1003 від 16.01.2021 та в подальшому внесено до ЄДРД за №0000023.
Згідно рапорту від 18.02.2021 року о 17.10 год. працівники УКР зупинили особу чоловічої статі, який їхав на велосипеді гр.. ОСОБА_4 , та виявили пакет у якому знаходиться речовина схожа на наркотичну.
18 лютого 2021 року в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
18.02.2021 року слідчим Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, було проведено огляд місця події розпочатий о 21 год. 310 хв., який закінчено о 21 год. 34 хв. за адресою м. Ужгород, вул. Східна,8/2, де в ході огляду, було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «VIVO», який упаковано до спеціального пакету НПУ№EXPT0211003.
18.02.2021 року слідчим Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, було проведено огляд місця події за адресою м. Ужгород, вул. Лобачевського,22 де в ході огляду, було виявлено та вилучено: мобільний телефон золотистого кольору, який упаковано до паперового конверту, а також вилучено зіп-пакет всередині якого наявна речовина, кристалічного походження білого кольору, схожа на наркотичну, яка поміщена до спеціального пакету НПУ №EXPT0210997.
Постановою слідчого від 19.02.2021 року вилучений телефон марки «VIVO» та «Ксіомі» золотистого кольору, який упаковано до спеціального пакету НПУ№EXPT0211003 та НПУ №EXPT0210997 визнано речовим доказом.
При цьому, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_8 , як власник частини майна надала дозвіл на проведення огляду будинку за адресою АДРЕСА_1 . Окрім того, наявний письмовий дозвіл на проведення огляду будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , який постійно проживає за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Враховуючи досліджені докази додані до матеріалів клопотання, огляд місця події розпочатий о 21 год. 10 хв., який закінчено о 21 год. 34 хв. за адресою м. Ужгород, вул. Східна,8/2, де в ході огляду, було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «VIVO», який упаковано до спеціального пакету НПУ№EXPT0211003 проведено в порядку ч.1. ст. 233 КПК України за добровільною згодою особи, яка володіє майном і додаткового узаконення не потребують. ОСОБА_4 у власності якого перебували мобільні телефони «VIVO» та «КСІОМІ», надав добровільну згоду на вилучення мобільного телефону марки «Ксіомі» золотистого кольору.
Як передбачено п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб
Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені у підозрюваного ОСОБА_4 , мобільні телефони, могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
При цьому, вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).
У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний» тягар для особи.
Держава гарантує право громадян на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в майнові права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони розпорядження, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Тимчасове обмеження конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах власника і третіх осіб.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема як порушення права особи на захист. Докази, передбачені цією статтею повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду (ч. 4 ст. 87 КПК).
Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.
При цьому, слідчий суддя вважає, що вилучені мобільні телефони можуть бути предметом спеціальних досліджень. Таким чином, в разі не накладення арешту на тимчасово вилучене майно, існує ризик втрати речових доказів, а відтак необхідно забезпечити у незмінному стані збереження речового доказу, та подальшого безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна для забезпечення організації проведення експертиз, проведення тимчасового доступу до них а також безпосереднього дослідження доказів у суді.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно протоколів огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , у ході яких було вилучено мобільні телефони, вказані слідчі дії було проведено 18.02.2021. Клопотання до суду надійшло 24.02.2021, поштовим зв`язком, було призначено до розгляду 26.02.2021. Згідно поштового конверту, лист із клопотанням було надано до відправлення в поштове відділення 19.02.2021 згідно поштового штампу.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області рядового поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, у кримінальному провадженні №0000023, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: під час огляду місця події за адресою м. Ужгород, вул. Східна,8/2, мобільний телефон марки «VIVO» та під час огляду місця події за адресою м. Ужгород, вул. Лобачевського, 22 - мобільний телефон «Xiaomi» (Ксіомі) золотистого кольору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1