Справа № 742/588/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/30/21
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000085 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, уродженця м. Прилуки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 3 229 грн. 05 коп. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 6600 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вироком суду потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, а саме виключити з вироку «злочин було вчинено на ґрунті особистих неприязних відносин обвинуваченого до ОСОБА_7 », зазначивши, що «злочин було вчинено на ґрунті мовного конфлікту». Вказує, що судом першої інстанції не вірно встановлено мотив вчинення кримінального правопорушення. Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки сам обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що конфлікт виник із-за того, що потерпілий вимагав у його дружини спілкуватися українською мовою.

Суд першої інстанції встановив, що 17 січня 2018 року, близько 12 год. 40 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, яка розташована навпроти будівлі Прилуцької міської ради в м. Прилуки по вул. Незалежності на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_7 , вчинив з останнім сварку, в ході якої умисно наніс останньому один удар правим кулаком в область лівого ока, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа та двох забійних ран в лівій очній ділянці з синцем в лівій очній ділянці, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 31 січня 2018 року за № 32 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_7 не з`явився, хоча, неодноразово, десять разів, апеляційний розгляд відкладався у зв`язку з клопотаннями останнього про відкладення судового розгляду і його повідомлялося, що його явка в судове засідання апеляційного суду не є обов`язковою, однак останній наполягав щодо його обов`язкової участі.

27 липня 2021 року апеляційний розгляд в черговий раз було відкладено на 2 серпня 2021 року у зв`язку з задоволенням клопотання потерпілого ОСОБА_7 про відкладення розгляду, в якому останній просив призначити судове засідання на будь-який день серпня місяця 2021 року.

Згідно матеріалів кримінального провадження, про розгляд справи учасники судового провадження були повідомлені належним чином листом від 28 липня 2021 року.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

З метою дотримання розумного строку розгляду справи, враховуючи тривалий час перебування даного кримінального провадження у провадженні апеляційного суду, колегія суддів прийшла до переконання про необхідність проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 судом першої інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що 17 січня 2018 року він, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, дійсно наніс один удар правою рукою в обличчя потерпілому ОСОБА_7 , оскільки останній начебто зумовлював ряд конфліктних ситуацій на роботі його дружини;

- потерпілого ОСОБА_7 , згідно яких 17 січня 2018 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, він отримав від обвинуваченого один удар правою рукою в область ока та носа. Від отриманого удару він впав на землю;

- свідка ОСОБА_9 яка пояснила, що 17 січня 2018 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, побачила як обвинувачений тримав руками потерпілого за верхній одяг. В останнього вже був синець та розсічення в області лівого ока. Свідок не бачила самого удару, однак обвинувачений особисто їй підтвердив факт нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, мотивуючи провокуванням останнім конфліктних ситуацій з його дружиною;

- свідка ОСОБА_10 згідно яких 17 січня 2018 року, перебуваючи неподалік від зупинки громадського транспорту, був очевидцем нанесення обвинуваченим одного удару правою рукою в обличчя потерпілого. Свідок заперечив обізнаність щодо причин конфлікту, підтвердивши появу виникнення у потерпілого, після удару обвинуваченим, тілесних ушкоджень на лівій стороні обличчя у вигляді почервоніння.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- заяві потерпілого ОСОБА_7 від 17 січня 2018 року та зареєстрованих рапортів в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за №621,622,625 про звернення потерпілого до правоохоронних органів з приводу нанесення йому незнайомим чоловіком тілесних ушкоджень;

- висновку експерта від 18 січня 2018 року № 32, відповідно до якого у ОСОБА_7 було виявлено закритий перелом кісток носа, дві забійні рани в лівій очній ділянці з синцем в лівій очній ділянці. Вищевказані ушкодження могли утворитись в результаті ударних дій тупого предмета. Морфологічні властивості, локалізація та ступінь загоєння виявлених у потерпілого ушкоджень, не суперечать можливості їх утворення 17 січня 2018 року;

- протоколі слідчого експерименту від 31 січня 2018 року та ілюстративної фото таблиці, проведеного за участі потерпілого, відповідно до яких останній ретельно показав розвиток та динаміку скоєного відносного нього обвинуваченим злочину, деталізуючи характер та спосіб нанесення йому удару, місцезнаходження останнього в ході протікання конфлікту;

- протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі як потерпілого, так і свідка ОСОБА_9 ;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 і доводи, викладені сторонами, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

В ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження твердження потерпілого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, що напад на нього було здійснено на ґрунті мовного конфлікту і визнаючи вищенаведені доводи потерпілого необґрунтованими колегія суддів виходить з наступного.

В своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення потерпілий зазначає лише про нанесення йому раніше невідомим чоловіком тілесних ушкоджень без викладення даних, які б свідчили про наявність мотиву.

Відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , останній наніс тілесні ушкодження потерпілому у зв`язку з конфліктними ситуаціями між ОСОБА_7 та його дружиною на її роботі.

Такі показання, на переконання колегія суддів, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що після конфлікту, свідком якого вона була, обвинувачений особисто їй підтвердив факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому з мотивів провокування останнім конфліктних ситуацій з його дружиною.

Колегія суддів також враховує, що потерпілий ОСОБА_7 , у своїх поясненнях, повідомляв про наявність конфліктних ситуацій у нього з дружиною обвинуваченого у зв`язку з відмовою останньої обслуговувати його державною мовою.

Враховуючи сукупність вище викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що мотивом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 стало наявність конфлікту у його дружини на роботі з потерпілим ОСОБА_7 , а на виникнення мовного конфлікту між ним та потерпілим.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 125 КК України.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4