Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5410/21
Провадження №1-кп/523/1102/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2021 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000045 від 23.01.2021р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грекове Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого неофіційно, раніше судимого:

- 14.09.2015 року Миколаївським районним судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 14.09.2018р. за відбуттям покарання.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

Встановив:

Наприкінці вересня 2020 року у вечірній час доби, ОСОБА_4 , знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_3 , маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, діючи навмисно з корисливих мотивів, побачивши раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , який лежав на землі через падіння з власної необережності, підійшов до потерпілого, та скориставшись сприятливими умовами, відкрито викрав з лівої кишені куртки ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Орро» імей: НОМЕР_1 вартістю 3000 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 3000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно у зазначений в обвинувальному акті день у вересні 2020 року у вечірній час йшов по вулиці Героїв Сталінграду у м Одесі, де неподалік від вулиці Заболотного побачив чоловіка, який лежав на землі, вирішив допомогти йому піднятися. Підійшовши до потерпілого, став його піднімати, але той відштовхнув його, в цей момент він побачив мобільний телефон, спонтанно у нього виник намір на викрадення чужого майна. Він взяв телефон та пішов далі. Потерпілий став кричати йому вслід повернути телефон, але він проігнорувавши його вимогу, мовчки розвернувся, покинувши місце скоєння злочину. Викрадений телефон залишив для особистого користування. В подальшому мобільний телефон був повернутий потерпілому, претензій до нього не має.

Причини свого вчинку пояснити не зміг, вину визнає повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій, запевняючи, що у майбутньому буде вести нормальний спосіб життя, більше нічого подібного вчиняти не буде.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілого, свідків, оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, надані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_4 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями скоїв умисний злочин, передбачений ст.186 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, вчинене повторно та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, а також мотивацію вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, працює, хоча неофіційно, має постійне місце проживання, родину, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, позитивні плани на майбутнє, відсутність тяжких наслідків, негативне відношення до скоєного діяння, бажання вести законослухняний спосіб життя, просив вибачення за вчинене, що говорить про усвідомлення своєї провини та каяття.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, суд відносить повне визнання своєї провини, щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, однак долучалися речові докази, а саме мобільний телефон марки «Орро» імей: НОМЕР_1 , який повернутий потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне зберігання під розписку.

Матеріали кримінального провадження за №0000045 від 23.01.2021р. до обвинувального акту не долучались, тому суд визначає їх місце зберігання в Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, з урахуванням санкції ч.2 ст.186 КК України, оцінюючи обставини, характер, ступінь тяжкості, спосіб та мотив вчиненого злочину, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, те, що він має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, позитивні плани на майбутнє, негативне ставлення до скоєного, щире каяття, відсутність тяжких наслідків, враховуючи поведінку ОСОБА_4 під час судового провадження, з якої вбачається, що він в повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, наявність мотивації та бажання в подальшому вести законослухняний спосіб життя, що говорить про те, що він став на шлях виправлення, на теперішній час не є суспільно-небезпечною особою, приймаючи до уваги думку прокурора щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавлення волі, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, призначив йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ст.76 ч.3 п.2 КК України покласти додатково на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання рахувати з дня проголошення вироку.

Виконання вироку в даній частині покласти на Суворовський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України за місцем проживання засудженого.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Орро» імей: НОМЕР_1 , який повернутий потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне зберігання під розписку - вважати повернутими за належністю.

Матеріали кримінального провадження №0000045 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2021 року зберігати в Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1