Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1658/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2021 року в частині продовження стоку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді триманні під вартою,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено, дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді триманні під вартою строком на 60 днів.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому цілодобово, строком до 23.05.2021 (включно), залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на останнього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
При цьому, вважає, обраний судом першої інстанції запобіжний захід його підзахисному занадто суворим, крім того, суд не розглянув можливості застосувати відносно обвинуваченого іншого (альтернативного) запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю. Звертає увагу і на фактичні обставини кримінального провадження в якому обрано запобіжний захід його підзахисному, зокрема: непослідовність показань потерпілої, висновки експертиз, кваліфікацію дій ОСОБА_8 , тощо. Також, наголошує, що підозра у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152 КК України є необґрунтованою. ОСОБА_8 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом зі своїм батьком - ОСОБА_9 , який є особою похилого віку похилого віку (71 рік), переніс інфаркт міокарду, тому потребує догляду і допомоги у ведені домашнього господарства. Також, ОСОБА_8 має низку неврологічних і ендокринних захворювань, серцево-судинні захворювання, був звільнений від проходження військової служби за станом здоров`я. За місцем проживання підозрюваний ОСОБА_8 характеризується позитивно, за допомогою до лікаря-психіатра не звертався, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Крім того, ОСОБА_8 є керівником громадської організації «Товариство захисту тварин «Добре серце», є раніше не судимим, не має паспорта для виїзду за кордон, тому не може виїхати за межі України. Зазначає, що ризики визначені ст.177 КПК України відсутні, оскільки досудове розслідування завершено; обвинувачений ОСОБА_8 надав стороні обвинувачення пояснення відносно даного кримінального правопорушення і свої біологічні зразки для проведення необхідних медичних експертиз; в житлі обвинуваченого ОСОБА_8 проведено обшук і накладено арешт на речі, які мають значення для даного кримінального провадження; допитано потерпілу, її законного представника і свідків обвинувачення; обвинувачений ОСОБА_8 з моменту затримання не вчинив жодних дій аби незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №274/1658/21, до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000903, внесеному до ЄРДР 23.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152 КК України. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.03.2021 вищезазначений обвинувальний акт був призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
У відповідності до положень ст.315 КПК України, при вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, суд першої інстанції, в разі того, що під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду. З метою підготовки до судового розгляду суд здійснює відповідні процесуальні дії, у тому числі й з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді та розглядає відповідні клопотання учасників судового провадження, як і роз`яснює під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.
При цьому, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 18.03.2021 в судовому засіданні Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. В цьому ж судовому засіданні було розглянуто й письмове клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу останньому з тримання під вартою на домашній арешт.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , та доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи зазначені клопотання як прокурора, так і сторони захисту, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При цьому, зважає апеляційний суд і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції не може не врахувати і ті факти, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавленням волі. Апеляційний суд не може залишити по-за увагою і суспільну небезпеку правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , та фактичні обставини інкримінованих останньому дій.
Крім того, апеляційний суд враховує й характеризуючі особу ОСОБА_8 дані, зокрема те, що він є раніше не судимим, не працює, як наслідок не має постійного джерела доходів, не має сім`ї та осіб на утриманні, тобто встановлено відсутність стійких соціальних зв`язків.
Таким чином, існують реальні ризики того, що під час розгляду провадження обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Крім того, апеляційний суд в даному випадку, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, має реальну можливість незаконно вплинути на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Одночасно, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції на даному етапі провадження (продовження застосування запобіжного заходу) не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. З урахуванням наведеного, вирішення судом доводів захисника обвинуваченого щодо невинуватості ОСОБА_8 у інкримінованих його досудовим розслідуванням діям, є передчасним.

Таким чином, посилання захисника на необґрунтованість підозри та відсутність у матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами судового провадження.
При цьому, в ході апеляційної перевірки матеріалів провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено тих беззаперечних стримуючих факторів котрі переконливо забезпечили б належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який, на чому наголошує захисник останнього в своїй апеляційній скарзі.
Як вважає апеляційний суд, з врахуванням вище наведеного, наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання, низки хвороб, позитивних характеристик, не перебування його на спецобліках у відповідних лікарів, його керуюча посада в ГО «Товариство захисту тварин «Добре серце», як і необхідність догляду останнім за хворим батьком, в даному випадку, достатньо не нівелює процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в ході апеляційного розгляду останнім та його захисником не доведені.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в разі зміни виду запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, на чому наполягає адвокат в своїй скарзі, може призвести до спроб обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на потерпілих та свідків) та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на потерпілих та свідків), вчинити інше кримінальне правопорушення, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції і ним надана належна оцінка.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено, як і не надано відповідних доказів існування цих обставин.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2021 року в частині продовження стоку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді триманні під вартою строком на 60 днів, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: