Справа №463/1423/21
Провадження №1-кс/463/1070/21
УХВАЛА
12 лютого 2021 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 30.07.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000331 від 24.03.2020, -
встановив:
заявник звернувся до слідчого судді із зазначеною вище скаргою, мотиви якої викладені у письмовій формі. Просив її розгляд проводити без його участі.
Слідчий в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду був скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000331 від 24.03.2020 у зв`язку з тим, що 24.03.2020 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 уповноваженими особами ТУ ДБР у м. Львові внесено відомості до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_3 за фактом можливих неправомірних дій працівників Залізничного ВП ГУНП у Львівській області та працівників Львівської місцевої прокуратури № 2 за № 0000331, № 0000332 , № 0000333 , які в подальшому були об`єднані в одне провадження постановою прокурора.
ОСОБА_3 26.07.2020 була подана заява, із змісту якої вбачається, що заявник просить визнати його потерпілим та вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого у зазначеному вище кримінальному провадженні.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 30.07.2020 ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні його клопотання з тих підстав, що ним у своїй заяві від 26.07.2020, в рамках розслідування кримінального провадження № 0000331 від 24.03.2020, не наведено доводів про нанесення йому шкоди передбаченої ст. 55 КПК України, відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 55 КПК України відсутні достатні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000331 від 24.03.2020.
02.12.2020 постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 30.07.2020 закрито кримінальне провадження № 0000331 від 24.03.2020, яка ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.02.2021 скасована.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди та врахувати те, що саме за заявою ОСОБА_3 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що ОСОБА_3 у своїй заяві від 26.07.2020, в рамках розслідування кримінального провадження № 0000331 від 24.03.2020, не наведено доводів про нанесення йому шкоди передбаченої ст. 55 КПК України.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
В силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 , як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються, а тому підстав для задоволення решти вимог не вбачається.
Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України,
постановив :
скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 30.07.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000331 від 24.03.2020.
В решті вимог скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1