ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 659/1227/19
Номер провадження 11-кп/819/463/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000040 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 31 березня 2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 31 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, терміном до 29 травня 2021 року. У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 31 березня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг захисник та обвинувачений зазначили про те, що відповідно до правової позиції КСУ та практики ЄСПЛ з огляду на початок нової стадії кримінального проводження провадження у суді першої інстанції колегія суддів не могла за клопотанням продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався.

На підтвердження своєї позиції щодо обґрунтованості обвинувачення прокурор надав копії ухвал Херсонського міського суду про застосування та продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , який застосовувався та продовжувався під час досудового розслідування.

На думку сторони захисту, яка кореспондується з рішенням КСУ, зазначені ухвали слідчого судді не можуть обґрунтовувати обвинувачення під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, прокурором не доводяться обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення і матеріали, що підтверджують ці обставини не надані.

Заявлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, лише формально перелічені в ухвалі та не доведені жодним доказом, як того вимагає національне законодавство та практика ЄСПЛ.

Прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання наявним ризикам

На думку сторони захисту, покладення на ОСОБА_8 певних обмежень та обов`язків забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 , та його захисник ОСОБА_9 належним чином повідомлялися про місце, дату та час апеляційного розгляду. Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив апеляційне провадження проводити без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відповідних клопотань на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, представника потерпілого, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті потерпілих, свідків, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Інкриміновані обвинуваченому особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, зухвалістю дій обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які діяли за попередньою змовою між собою з корисливих мотивів, також те, що злочин був поєднаний із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, яке супроводжувалось зв`язуванням рук та ніг пластиковими стяжками, шпагатом, вставлянні кляпу в ротову порожнину та нанесенням ударів руками і ногами в область голови та тулуба потерпілих, а також поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, яке виразилось у демонстрації предмету, схожого на автоматичну вогнепальну зброю та приведенні її у готовність до пострілу. Згідно обвинувального акту вчиненими злочинами потерпілим завдано шкоду в особливо великих розмірах.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілим може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується за ч.4 ст.187 КК України, а саме у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах; а також за ч. 3 ст. 289 КК України - незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене з проникненням у інше сховище.

З урахуванням вищевикладених фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілих осіб, свідків.

З огляду на характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має цивільну дружину та дитину, позитивно характеризується, має зареєстроване місце проживання на території Запорізької області, інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються корисливим мотивом, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків та постійного місця проживання у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доказів того, що на даний час виникли інші обставини, ніж ті, що були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та при їх продовженні, які б доводили те, що заявлені раніше ризики на даний час зменшилися, стороною захисту надано не було, а доводи апелянтів, які це заперечують, являються безґрунтовними.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на свідків, які не допитані судом, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у виді домашнього арешту, як на тому наголошують апелянти.

Також колегія суддів враховує, що судовий розгляд триває, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті свідків.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, так само як і доводи про те, що він тривалий час перебуває під вартою, жодних доказів, які б підтверджували, що ризики продовжують існувати та не зменшилися являються безґрунтовними, оскільки як було зазначено вище жоден з більш м`яких видів запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що з огляду на початок нової стадії кримінального проводження, провадження у суді першої інстанції, колегія суддів не могла за клопотанням прокурора продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки запобіжний захід обвинуваченому не обирався суперечать дійсності, оскільки на даний час в Новокаховському міському суді Херсонської області триває судовий розгляд по суті кримінального провадження №0000040 відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_8 за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, досліджуються обставини провадження, допит потерпілих, свідків. Вказівка апелянтів про те, що справа знаходиться на початку нової стадії кримінального проводження являється помилковим.

Посилання апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки захисником та обвинуваченим обставин, встановлених судом.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів затягування судом першої інстанції розгляду кримінального провадження чи порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, як про те вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 31 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4