Справа № 766/9023/19
УХВАЛА

17.08.2021 року

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5 ,

заставодавця - ОСОБА_6

провівши відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 06.06.2019 року за № 0000582 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Білозерського району Херсонської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2КК України,

встановив:

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили суд не затверджувати угоду про визнання винуватості від 26.04.2019 року.

Прокурор просив відмовити в затвердженні угоди, кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 призначити до судового розгляду, судовий розгляд провести за участю прокурора, обвинуваченого, захисника.

Обвинувачений та захисник щодо призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в затвердженні угоди, слід відмовити, з наступних підстав.

Укладення угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 469 КПК України, може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст.474 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості повинно бути добровільним.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема якщо, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним. У такому разі досудове розслідування, або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

З урахуванням обставин справи та думки сторін кримінального провадження, які просили продовжувати судове провадження у загальному порядку, суд вважає за можливе продовжити підготовче судове засідання, не повертаючи обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування.

Вирішуючи питання щодо призначення справи до судового розгляду, суд виходить з наступного.

Дане кримінальне провадження підсудне Херсонському міському суду Херсонської області.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8,10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, зупинення провадження, немає.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, порушень вимог КПК України, які б унеможливили призначення провадження до судового розгляду, не встановлено, а тому суд приходить до висновку про можливість призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Підстав для прийняття рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України, не встановлено.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення застави посилаючись на відсутність фактів порушення ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків під час дії цього запобіжного заходу, а також на те, що сплив строк дії обов`язків, які були покладені на ОСОБА_4 у зв`язку із застосуванням до нього застави.

Обвинувачений та заставодавець ОСОБА_6 підтримали позицію захисника.

Прокурор у судовому засіданні просив у задоволенні вказаного клопотання сторони захисту відмовити, посилаючись на його необгрунтованість.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.02.2019 року до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 192100 грн. з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заставодавцем ОСОБА_6 09.02.2019 року було внесено суму вказаної застави, що підтверджується копією банківської квитанції наявною в матеріалах справи.

На даний час сплив строк дії обов`язків покладених на обвинуваченого у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді застави, визначених вказаною ухвалою слідчого судді.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Нормами глави 18 КПК України «Запобіжні заходи, затримання особи» не встановлено обмеження строку дії запобіжного заходу у вигляді застави, як альтернативи обраному запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, однак чітко визначено частиною 7 ст. 194 КПК України, що після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. У зазначеній нормі йдеться про припинення дії ухвали про застосування запобіжного заходу виключно в частині покладення на підозрюваного, обвинуваченого відповідних обов`язків згідно ізст. 194 КПК України.

Таким чином, аналіз наведених вище положень законодавства, дає підстави для висновку, що застава, як запобіжний захід, за своєю природою визначеного строку дії не має, діє з моменту її внесення за рішенням слідчого судді, суду і до моменту, коли за рішенням слідчого судді, суду буде змінена на інший запобіжний захід або до вирішення кримінального провадження по суті. При цьому обов`язки, які покладаються на обвинуваченого у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, не є нерозривними із застосованим запобіжним заходом у вигляді застави або іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, оскільки такі обов`язки покладаються на визначений законом строк. Тому з припиненням строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припиняється.

Враховуючи викладене вище, відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо наявності підстав для повернення застави, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для повернення застави заставодавцю.

Керуючись ст.ст. 176-178, 314, 315, 316, 369, 372, 469, 472, 474 КПК України, суд

постановив:

У затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2КК України - відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення застави - відмовити.

Призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 06.06.2019 року за № 0000582 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2КК України на 26.08.2021 року о 13:00 год.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати одноособово.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, захисника.

Роз`яснити учасникам провадження про їх право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за їх письмовим клопотанням.

Ухвала може бути оскаржена у визначеному КПК України апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_1