Справа № 761/4052/21
Провадження № 1-кс/761/3257/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2021 року місто Київ
Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши в приміщені суду клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 ,
про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку ОСОБА_5 ,
у кримінальному провадженні №0000373, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000373 від 29.01.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділомШевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 29.01.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.01.2021 приблизно о 11 год. 30 хв. ОСОБА_5 проходив поруч з будинком АДРЕСА_1 , де помітив раніше невідомого ОСОБА_6 , у якого вирішив повторно, викрасти майно.
Також встановлено, що з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 29.01.2021 близько о 11 год. 35 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, підійшов до ОСОБА_6 , якому повідомив вигадану історію про необхідність здійснення дзвінка та отримав від потерпілого ОСОБА_6 належний останньому мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi 7», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , тобто незаконно, шляхом обману, заволодів ним. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 3 000 грн.
29 січня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Цього ж дня в порядку ст. 208 КПК України в ході проведення обшуку ОСОБА_5 було виявлено та вилучено:
-мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi 7», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;
-мобільний телефон «Нокіа», в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора «лайфселл» НОМЕР_3 ;
-чорний гаманець з банківськими картками в середині;
-зв`язка ключів;
-квитанція з ломбарду «Скарбниця».
Постановою старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 від 29.01.2021 тимчасово вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000373 від 29.01.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Враховуючи та узагальнюючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів, до моменту з`ясування всіх подій та обставин розслідуваного кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення огляду 29.01.2021.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, прочив його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Особа-володілець майна була повідомлена про розгляд клопотання належним чином, однак в судове засідання не з`явилася та про причини неявки слідчого суддю не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе, у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України, провести розгляд клопотання у її відсутність.
Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання.
Так, в провадженні слідчого відділуШевченківського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000373 від 29.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Як убачається із матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно необхідно з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 29.01.2021 майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, а саме:мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi 7», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та квитанція з ломбарду «Скарбниця».

Водночас, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на мобільний телефон «Нокіа», в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора «лайфселл» НОМЕР_3 , чорний гаманець з банківськими картками в середині, зв`язка ключів, оскільки слідчим в клопотанні не наведено конкретних ідентифікуючих ознак даних пристроїв. Крім того, у клопотанні належним чином не доведено, що вказане майно має доказове значення у кримінальному провадженні №0000373 від 29.01.2021, у зв`язку з чим у цій частині клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000373, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення 29.01.2021 обшуку ОСОБА_5 майно, а саме:
-мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi 7», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;
-квитанція з ломбарду «Скарбниця».

У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1