Дата документу 19.07.2021 Справа № 335/5310/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5310/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/707/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року, якою залишено без задоволення його скаргу на бездіяльність Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 травня 2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_7 на бездіяльність Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги ОСОБА_7 зазначив, що він звернувся до Офісу Генерального прокурора України із заявою від 3 квітня 2021 року, у якій просив в порядку ст. 214 КПК України внести до ЄРДР відомості про вчинення слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 382 КК України, які полягають у невиконанні слідчим рішення суду, оскільки слідчий після скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження №00002380 від 30 вересня 2020 року, виніс аналогічну постанову про закриття кримінального провадження від 11 січня 2021 року, та у тому, що до постанов про закриття кримінального провадження він вніс завідомо недостовірні відомості.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року було залишено без задоволення скаргу ОСОБА_7 з тих підстав, що подані останнім 3 квітня 2021 року, 4 квітня 2021 року, 5 квітня 2021 року до Офісу генерального прокурора України, які були скеровані до Запорізької обласної прокуратури заяви не можуть вважатись заявами про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей за вказаними заявами до ЄРДР. Крім того, скарга ОСОБА_7 містить виключно його власні міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 та не містить об`єктивних даних про вчинення вказаною особою кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, винести своє рішення щодо задоволення скарги від 28 червня 2021 року та зобов`язати уповноважених осіб прокуратури Запорізької області внести відповідні відомості до ЄРДР про здійснені три злочини слідчим Третього СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 згідно його трьох заяв до Генеральної прокуратури, кожну з заяв про злочин реєструвати окремо.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не знайшлось відображення про дослідження матеріалів скерованих Офісом Генеральної прокуратури на адресу прокуратури Запорізької області у кількості 25 арк., а тому слідчий суддя їх не бачила, а відтак матеріали розглянуті однобічно.

Вказує, що суд першої інстанції оцінюючи відповідності положення ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 214 КПК України, п.1 ч. 1 ст. 303 КПК України, ч. 2 ст. 1 КК України його заяв до Генеральної прокуратури від 3 квітня 2021 року, 4 квітня 2021 року та 5 квітня 2021 року робить висновки не вивчивши їх.

Звертає увагу на те, що згідно законодавства він є потерпілим у кримінальному провадженні, яке до цього часу не зареєстровано у ЄРДР і реєстраційний номер не присвоєно з моменту поданні заяви до Генеральної прокуратури про злочин.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали отримав лише 25 червня 2021 року, тобто вже після закінчення строку її оскарження в апеляційному порядку.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, докази про отримання ОСОБА_7 оскаржуваної ухвали відсутні, у зв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, разом з тим заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що рішення суду першої інстанції законне.

Апелянт ОСОБА_7 до судового засідання апеляційного суду не з`явився, безпосередньо в апеляційній скарзі навів клопотання про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 звернувся до Генеральної прокуратури України із заявами про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 382 КК України (а.с. 6-7).

Згідно відповіді начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 від 30 квітня 2021 року №31/1-5966-13 випливає, що обласною прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_7 від 5 квітня 2021 року, яке надійшло з Офісу Генерального прокурора, щодо можливих порушень кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002380 від 8 листопада 2019 року слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, а також з інших питань, підстав для реєстрації заяви в Реєстрі не встановлено (а.с. 5).

Висновки суду першої інстанції з приводу того, що заяви ОСОБА_7 не містять об`єктивних ознак кримінальних правопорушень є переконливими та обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 366 КК України встановлює кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 366 КК України суб`єктивна сторона злочину, передбаченого цими нормами кримінального закону, характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто суб`єкт має чітко усвідомлювати, що він вносить до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, вчиняє інше підроблення документів, або складає та видає завідомо неправдиві документи і бажає так чинити.

Об`єктивна сторона службового підроблення полягає в перекрученні істини в офіційному документів, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України подія злочину розуміється як елемент об`єктивної сторони складу злочину, що відбувся у певному часі, місці та певним способом.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності.

Зі змісту скарги ОСОБА_7 випливає, що останній вказує про те, що слідчий ТУ ДБР ОСОБА_10 в постанові про закриття кримінального провадження №0002380 зазначив, що він є заявником та користується правами ч. 2 ст. 60 КПК України. Крім того, слідчий не виконує вимоги ст. 55 КПК України.

Тобто із вищевказаного вбачається, що ОСОБА_7 вважає себе потерпілим, а не заявником як було вказано слідчим в своїх постановах про закриття кримінального провадження №0002380.

При цьому, доказів як б свідчили про те, що ОСОБА_7 є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні додано не було, як і самої постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, з урахуванням зазначеного у скарзі до суду першої інстанції та у своїх заявах про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України вбачається, що ОСОБА_7 не погоджується із його процесуальним статусом, який вказує слідчий ОСОБА_10 в своїй постанові.

Із ч. 1 ст. 60 КПК України вбачається, що заявником є фізична або юридична особа, яка звернулась із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Так, із наданих до матеріалів скарги доказів випливає тільки те, що слідчим ОСОБА_10 були винесені постанови про закриття кримінального провадження №0002380, в яких на думку заявника він був зазначений не як потерпілий, при цьому самих постанов додано не було, що унеможливлює взагалі перевірити доводи з приводу того, який процесуальний статус у цьому кримінальному провадженні має ОСОБА_7 .

При цьому, в своїх заявах про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 визначає себе як потерпілим заявником.

Крім того, із змісту вказаної заяви ОСОБА_7 випливає, що він не погоджується із винесеною слідчим постановою про закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що останнім не було його допитано, а лише на підставі показань правопорушника закрито кримінальне провадження, що свідчить фактично про його незгоду із рішенням слідчого та може бути предметом її оскарження в порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, а підставами вважати про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що доказів на підтвердження того, що слідчим ОСОБА_10 внесено до постанов про закриття кримінального провадження №0002380 неправдиві відомості немає, а відтак і ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України відсутні.

З приводу заяви про вчинення слідчим ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, то слід зазначити наступне.

Частина 1 ст. 382 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Частина 2 ст. 382 КК України встановлює відповідальність за ті самі дії, передбачені ч. 1 ст. 382 КК України, вчинені службовою особою.

Так, ОСОБА_7 в своїй заяві в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України посилається на те, що слідчим ОСОБА_11 не виконано ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, якої скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2020 рок та зобов`язано слідчого повно дослідити обставини кримінального провадження, встановити, перевірити, належно оцінити усі зібрані докази у сукупності та прийняти рішення з підстав, передбачених законом, які входять до його повноважень.

Проте, як випливає із відповіді начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 від 30 квітня 2021 року №31/1-5699-13, досудове розслідування кримінального провадження №0002380 від 8 листопада 2019 року триває, за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження процесуальним керівником 30 квітня 2021 року надано слідчому вказівки про необхідність проведення слідчих дій.

Тобто із вищевказаної відповіді вбачається, що висновки про те, що органом досудового розслідування не було виконано ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області або не проведено якісь слідчі дії є передчасними, оскільки досудове розслідування наразі триває.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Відтак, викладені факти в заявах ОСОБА_7 про вчинення кримінальних правопорушень за своїм змістом та суттю не містять жодних відомостей про кримінальне правопорушення та об`єктивних даних, які свідчать про те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 11 КК України вказані заяви не являється заявами про вчинення кримінального правопорушення, відомості про які, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України підлягають негайному, але не пізніше 24 годин після подання заяв, внесені слідчим, прокурором до ЄРДР.

Доводи заявника з приводу того, що судом першої інстанції не відображено в своїй ухвалі про дослідження матеріалів скерованих Офісом Генеральної прокуратури не можуть взятись до уваги з боку апеляційного суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_7 оцінив всі в сукупності докази, надав їм належну оцінку та вважав, що такі докази будуть достатніми для прийняття законного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_7 на бездіяльність Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4