Ухвала
іменем України

09липня2021 року

м. Київ
справа №202/5869/15-к
провадження №51-727ск20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду від 29 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року,
встановив:

3а вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року

ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганця Дніпропетровської області та жителя м. Дніпра визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Як установив суд першої інстанції, уОСОБА_4 у 2014 році, більш точної дати не встановлено, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 через неприязні відносини.

При цьому ОСОБА_4 , не бажаючи бути викритим правоохоронними органами, вирішив організувати умисне вбивство ОСОБА_6 на замовлення, тобто покласти безпосереднє виконання вбивства на іншу особу.
Реалізуючи задумане, ОСОБА_4 почав підготовку до вказаного злочину шляхом підшукування виконавця вбивства. У листопаді 2014 року, більш точної дати не встановлено, співробітникам міліції з негласних джерел стали відомі наміри ОСОБА_4 щодо організації умисного вбивства на замовлення ОСОБА_6 , у зв`язку з чим для створення уяви у ОСОБА_4 про можливість виконати його наміри останнього було познайомлено з особою, анкетні дані якої було замінено на ОСОБА_7 , який з метою перевірки дійсних намірів замовника виступив у ролі виконавця вбивства. На початку листопада 2014 року (більш точної дати судом не встановлено) вони зустрілися і ОСОБА_7 надав свою згоду виконати вбивство ОСОБА_6 за грошову винагороду в розмірі 5000 дол. США, обговоривши при цьому необхідність отримання від ОСОБА_4 якнайбільше інформації про потерпілого.
05 грудня 2014 року о 14:03 ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання смерті ОСОБА_6 , зустрівся з ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 , де передав йому необхідну інформацію щодо потерпілого а також кошти в сумі 1000 грн, як завдаток за вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 .
У подальшому для забезпечення алібі ОСОБА_4 виїхав до м. Києва і перебував там до 25 грудня 2014 року, про що повідомив ОСОБА_7 у телефонній розмові.
З метою запобігання вбивству ОСОБА_6 і припинення злочинної діяльності ОСОБА_4 23 грудня 2014 року правоохоронними органами було проведено імітування обстановки злочину, а саме вбивства потерпілого з виготовленням фотознімків зі слідами його насильницької смерті для подальшої демонстрації їх ОСОБА_4 та затримання останнього.
26 грудня 2014 року ОСОБА_4 , будучи впевненим у вбивстві ОСОБА_6 , зустрівся з ОСОБА_7 в м. Дніпропетровську та передав йому гроші в сумі 5000 грн повідомивши, що залишок у сумі 4000 дол. США віддасть йому згодом.
У свою чергу ОСОБА_7 передав йому два фотознімки нібито вбитого ОСОБА_6 .
Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для завершення організації умисного вбивства ОСОБА_6 вчиненого на замовлення, але жодного діяння спрямованого на умисне вбивство останнього вчинено не було з причин, що не залежали від його волі.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 01 квітня 2021 року вказаний вирок залишив без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати оспорювані вирок та ухвалу й призначити новий розгляд в суді першої інстанції через істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог вказує, що в основу судових рішень покладено недопустимі докази, оскільки вони здобуті внаслідок провокації з боку правоохоронних органів, а також матеріали негласних слідчих (розшукових) дій (далі НСРД), які не були відкриті стороні захисту на етапі виконання вимог ст. 290 КПК.
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Умотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник, поміж іншого, просить дати вказаним у ній доказам іншу оцінку, ніж її дали суди нижчих інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Як убачається зі змісту вироку районного суду, у цій справі фактичні обставини були встановлені судом і зроблений у ньому висновок щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Так, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_4 в організації готування до умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за викладених у вироку обставин підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 особи зі зміненими анкетними даними, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також даними протоколів за результатами проведення НСРД з відеозаписами, протоколів контролю за вчиненням злочину, протоколами огляду, висновками експертиз та іншими доказами.
Незгода захисника з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судом процесуального закону.
Як убачається з копії ухвали, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи сторони обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК.
Так, при перегляді вироку апеляційний суд ретельно перевірив усі доводи наведені в апеляційній скарзі сторони захисту та надав на них умотивовані відповіді, вказавши підстави, на яких визнав ці доводи неприйнятними.
У тому числі апеляційний суд перевірив і доводи вказаної апеляційної скарги, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_5 , щодо відсутності ознак підбурювання ОСОБА_4 до вчинення злочину працівниками поліції, на які дав вичерпні відповіді у своєму рішенні та навів конкретні мотиви з яких визнав ці доводи безпідставними.

Зокрема, погодившись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що такий факт не підтверджений встановленими обставинами кримінального провадження та дослідженими в суді доказами. Навпаки, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції не встановив фактів впливу з боку будь-яких осіб, у тому числі працівників правоохоронних органів, на ОСОБА_4 , які би схиляли його до вчинення злочину. Крім того, як встановив і обґрунтовано зазначив у вироку суд першої інстанції, сукупність досліджених судом доказів доводить, що намір на вбивство ОСОБА_6 у ОСОБА_4 сформувався без стороннього впливу і останній свідомо та щиро бажав настання смерті потерпілого та з цією метою вчинив усі дії, спрямовані на організацію його вбивства, при цьому активно обговорював з виконавцем заходи конспірації та організував своє алібі на час вчинення запланованого вбивства. Крім того, сам ОСОБА_4 визнавав, що мав намір спричинити ОСОБА_6 тілесні ушкодження, що також підтверджує відсутність впливу на обвинуваченого з боку правоохоронних органів.
Також апеляційний суд перевірив і доводи апеляційної скарги сторони захисту, аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_5 , про недопустимість як доказів матеріалів НСРД у кримінальному провадженні, на які дав обґрунтовані відповіді, вказавши у своїй ухвалі конкретні мотиви й підстави з яких він ці доводи відхилив.
Так, спростовуючи ці доводи суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що сторона захисту була ознайомлена з цими документами ще коли справу розглядав інший склад суду, а отже не була позбавлена можливості довести перед судом у змагальному процесі свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД. Відтак, немає підстав стверджувати про порушення права на захист засудженого, оскільки сторонам кримінального провадження у судовому засіданні було забезпечено всі можливості для реалізації їхніх прав.

Аналогічні доводи сторони захисту також були предметом розгляду і в суді касаційної інстанції, який постановою від 30 червня 2020 року залишив без задоволення касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 та скасував ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року за касаційною скаргою прокурора у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону захисник ОСОБА_5 у касаційній скарзі не навела і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
Оскаржувані вирок та ухвала за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК та є належним чином обґрунтованими і вмотивованими.
З огляду на викладене, касаційна скарга захисника та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду від 29 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3