Справа №522/857/21
Провадження № 1-кп/522/179/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0001519 від 18.09.2020 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Тбілісі, Республіки Грузія, громадянина України, із середньою освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно ст. 89 КК України не судимого.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
16 січня 2021 року після здійснення автоматизованого розподілу справ в провадження судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001519 від 18.09.2020 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 02.02.2021 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні.

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного на стадії досудового слідства ухвалою слідчого судді 22.09.2020 р. в рамках кримінального провадження № 0001519 від 18.09.2020 р. за ознаками ст.296 ч.4 КК України.

В обґрунтування свого клопотання адвокат посилається на наступне: в ході досудового розслідування у ОСОБА_3 було вилучено його особисто майно, а саме мобільний телефон «XIAOМI» чорного кольору, банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , сумка чоловіча моделі «Кензо», водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_3 . Ці речі не були визнані речовими доказами, однак на них було накладено арешт. Вказані речі належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , однак вони не є речовими доказами та не мають жодного значення для розгляду справи по суті. Потерпілі по справі не зверталися з цивільними позовами до ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 31.05.2021 року захисник та обвинувачений підтримали клопотання про зняття арешту, просили задовольнити його.

Прокурор не заперечувала щодо скасування арешту.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Таким чином, саме суд, шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб. Отже, суд, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності. Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Як вбачається з клопотання адвоката ОСОБА_5 особисті речі ОСОБА_3 саме мобільний телефон «XIAOМI» чорного кольору, банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , сумка чоловіча моделі «Кензо», водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_3 були вилучені у нього під час досудового слідства. Однак ці речі не мають ознак , передбачених ст.98 КПК України, а тому вони не є речовими доказами. В ході досудового слідства та судового розгляду справи з цивільним позовом до ОСОБА_3 ніхто не звертався. За таких обставин відсутні правові підстави для арешту вилученого у ОСОБА_3 майна.

Продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, може призвести до порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.)

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи викладене, вважаю, що на теперішній час відсутні підстави для збереження заходу забезпечення у вигляді арешту майна ОСОБА_3 - мобільний телефон «XIAOМI» чорного кольору, банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , сумка чоловіча моделі «Кензо», та потреба у арешті зазначеного майна, відпала та арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.09.2020 року в цій частині, підлягає скасуванню. Крім того, вилучене у ОСОБА_3 водійське посвідчення на його імя незаконно утримується у відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, тому що воно не було визнане речовим доказом, та на нього не накладався арешт. Згідно ст.167 КПК України вилучене водійське посвідчення є тимчасово вилученим майном.Згідно ст.169 КПК України, у зв`язку з тим, що на посвідчення не було накладено арешт, слідчий зобов`язаний був повернути його ОСОБА_3 , чого зроблено не було, та воно незаконно утримується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт майна ОСОБА_3 - мобільний телефон «XIAOМI» чорного кольору, банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , сумка чоловіча моделі «Кензо» - накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси 22.09.2020 року.

Зобов`язати відділ поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області повернути ОСОБА_6 вилучене водійське посвідчення.

Ухвала оскарженню на підлягає.

Суддя: ОСОБА_1