Справа № 761/7782/21
Провадження № 1-кс/761/5295/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2020 у кримінальному провадженні № 0000934 від 27.05.2020,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання, яке мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2020 у кримінальному провадженні № 0000934 від 27.05.2020 накладено арешт на грошові кошти із забороною їх відчуження, які знаходяться на рахунку ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» () банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528) із забороною відчужувати кошти (в частині видаткових операцій, за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) та виплати заробітної плати працівникам, аліментних зобов`язань.

ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» не є стороною кримінального провадження №0000934, не є юридичною особою стосовно якої здійснюється це провадження та, в силу обставин, є лише учасником цього кримінального провадження, згідно з п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішено питання про арешт, та відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України має право звернутися з клопотанням про скасування арешту майна.

Представники власник майна у клопотанні зазначають, що арешт, накладений на грошові кошти, що належать ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», є безпідставним і на даний час у застосуванні такого заходу потреби немає, оскільки ані Товариство, ані арештовані грошові кошти не мають жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження за ознаками складу злочину, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТ АГРО»() є діючим підприємством реального сектору економіки, має виробничі та трудові ресурси, здійснює господарську діяльність відповідно до приписів діючого законодавства України та не є його порушником. Підприємство здійснює господарську діяльність у сфері: виробництва олії та тваринних жирів; виробництва готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; посередництва у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; оптової торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; неспеціалізованої оптової торгівлі.

Грошові кошти, розміщені на банківському рахунку в АТ «ОТП БАНК» є результатом здійснення законної фінансово-господарської діяльності Товариства, а накладення арешту блокує господарську діяльність товариства.
Разом з цим, оскільки рішення слідчого судді про накладення арешту на грошові кошти Товариства знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень кожен може ознайомитись з ним, в тому числі і діючі партнери та майбутні контрагенти Товариства. Такий неправомірний тиск на господарську діяльність з боку правоохоронних органів, арешт рахунків викликає в них обґрунтовані сумніви в благонадійності ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» як партнера по бізнесу. З цих підстав, як підприємства з якими наразі співпрацює ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», так і потенційні контрагенти можуть відмовитися від співпраці з нашим Довірителем чи укладення нових договорів.
В той же час, ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» є реально працюючим суб`єктом господарювання, який вчасно подає всю звітність, передбачену чинним законодавством, належним чином сплачує податки у відповідності до приписів чинного законодавства та має штат найманих працівників.
За період з 2019 по 2020 рік ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» сплатило до державного та місцевого бюджету України податки та збори на загальну суму 697 910, 00 грн. Подальше блокування рахунків ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», яке унеможливлює повноцінне здійснення підприємством своєї господарської діяльності неминуче призведе до того, що цьогорічні відрахування до державного бюджету будуть в рази меншими, що негативно відобразиться і на економіці нашої держави.
Крім того, з метою щоденного функціонування Товариства та належного йому нерухомого майна ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» було укладено ряд договорів про надання комунальних послуг (зокрема, договір постачання електричної енергії, договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тощо).
У відповідності до резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду міста Києва арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках Товариства накладено із забороною відчужувати кошти (в частині видаткових операцій, за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) та виплати заробітної плати працівникам, аліментних зобов`язань). При цьому, виключення щодо оплати зобов`язань Товариства за договорами про надання комунальних послуг ухвалою слідчого судді не передбачено.
В той же час, вказане, може призвести до порушення зобов`язань ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», оскільки у зв`язку з несплатою або несвоєчасною сплатою рахунків за комунальні послуги є ризик їх відключення. А в такому випадку ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» не зможе здійснювати свою підприємницьку діяльність.
Разом з цим, при постановлені ухвали Шевченківського районного суду міста Києва слідчим суддею не було враховано також те, що ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» потрібні грошові кошти на оплату необхідної для виробництва сировини, обслуговування сільськогосподарської та іншої техніки, транспорту тощо.
Окрім того, приміщення, в якому розташоване ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» є орендованим. А у зв`язку із накладенням арешту на рахунки підприємства, ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» позбавлено, серед іншого, ще й можливості своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за договором оренди.
Тобто, наразі, у зв`язку з арештом грошових коштів, Товариство має проблеми щодо виконання зобов`язань за договорами, які забезпечують щоденне функціонування Товариства та належного йому нерухомого майна. Разом з цим, невиконання своїх зобов`язань в передбаченні умовами договорів строки, може призвести до штрафних санкцій і судових спорів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Водночас, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 172 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинні врахувати наслідки арешту майна, зокрема, для третіх осіб.
Більше того, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд мають застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної господарської діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Вбачається, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року у справі № 761/38823/20 судом не були враховані наслідки вжиття такого заходу.
Окрім того, ані ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» (), ані його посадові особи не мають жодного відношення до кримінального провадження № 0000934. Наразі відсутні будь-які законні підстави для притягнення ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» () чи його посадових осіб в якості фігурантів у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки жодного відношення до вчинення будь-яких протиправних діянь підприємство очевидно не має. Жодній посадовій особі ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» не повідомлено про підозру в межах цього кримінального провадження.

При цьому, протягом усього здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000934 навіть не було проведено жодних слідчих чи процесуальних дій із працівниками ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», хоча вони завжди готові надати прийняти в них участь та надати свої пояснення на законну вимогу правоохоронного органу за місцезнаходженням ТОВ «КОНСТАНТ АГРО». Однак, із такою вимогою орган досудового розслідування чомусь ніколи не звертався. Про проведення інших слідчих та процесуальних дій органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні нам не відомо.

Згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року, підставою накласти арешт на рахунки, зокрема, ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», слугував той факт, що буцімто на момент звернення до слідчого судді, вони відповідали критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України на підтвердження чого, прокурором до матеріалів було додано постанову про визнання речовими доказами.

Частина 3 ст. 170 КПК України дійсно визначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи.

Однак, саме по собі процесуальне рішення прокурора про визнання грошових коштів на банківських рахунках речовими доказами не свідчить про наявність обставин і умов, визначених в ст. 98 КПК України, яка вказує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурором не було доведено правових підстав для визнання грошових коштів на рахунках, зокрема, ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» речовими доказами, адже допустимих доказів того, що вилучені речі чи документи були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або в тому числі були майном, набутим кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення не було надано слідчому судді.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, прокурор звертаючись з клопотанням мав зазначити: документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Матеріали клопотання прокурора не містили жодних документів і даних про те, що на рахунках ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» в банківських установах взагалі є грошові кошти, а якщо і є, то в якому розмірі, яке їх джерело походження і чи належать ці грошові кошти Товариству чи іншими особам.

Клопотання прокурора немало жодної банківської виписки із жодного рахунку Товариства. Хоча отримання прокурором такого доказу є найелементарнішим. Вказане свідчить, що прокурор ні тоді, ні зараз навіть не намагався встановити які транзакції здійснювалися через рахунки Товариства.

Таким чином, враховуючи відсутність у прокурора документів щодо власника (власників) грошових коштів на рахунках, конкретних фактів і доказів щодо наявності на рахунках грошових коштів, їх сум та джерел походження, слід дійти переконання, що арешт накладено необґрунтовано.

Разом з цим, клопотання про арешт майна було подано в межах кримінального провадження за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205?1 Кримінального кодексу України.

Безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого статтею 212 КК України «Ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)» є відносини, які забезпечують легітимне функціонування системи оподаткування України, тобто додержання встановленого порядку оподаткування юридичних та фізичних осіб. Порядок нарахування та внесення до бюджетів податків та зборів різних рівнів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється нормами Податкового кодексу України (стаття 1).

Так, відповідно до статті 61 Податкового кодексу України, контроль за здійсненням платником податків платити до відповідного бюджету податкового зобов`язання покладено на відповідні контролюючі органи.

При цьому належність (правильність нарахування, повнота та своєчасність) виконання податкового зобов`язання встановлюється шляхом здійснення податкового контролю у таких формах: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірки та звірки відповідно до вимог Податкового кодексу України, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин ; моніторинг контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 Податкового кодексу України (ст. 62 Податкового кодексу України).

У свою чергу, перевірка своєчасність, достовірності та повноти сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків здійснюється під час проведення документальної перевірки.

Разом з тим, у відповідності до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, у випадку отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого Податковим кодексом України законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, проводиться документальна позапланова перевірка. При цьому проведенню такої перевірки обов`язково має передувати ненадання платником податків пояснень та їх документальних підтверджень на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються відповідні порушення.

Результати перевірок, у тому числі документальних позапланових, оформлюються у формі акта (у разі встановлення під час перевірки порушень) або довідки (у разі відсутності порушень), які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України). Так, акт перевірки Податковим кодексом України визначається як документ, який складається у передбачених Податковим кодексом України випадках та підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

При цьому, якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V Податкового кодексу України; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

У відповідності до пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення визначається як письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених Податковим кодексом України та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Так, в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року у справі № 761/38823/20 вказано саме про факт начебто недорахування та несплати ТОВ «ФЕНІКС АГРО» податків до Державного бюджету України, чим нібито констатовано неповноту сплати передбачених Податковим кодексом України податків, що, у відповідності до вищевказаних положень Податкового кодексу України, є прямою підставою для проведення позапланової документальної перевірки. Проте, у клопотання про арешт не визначено конкретних розмірів заборгованостей конкретних платників податків, а вказано лише загальний для всіх розмір заборгованості, вказаний вище, які крім того не підтверджені жодними обставинами.

При цьому, щодо ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» жодних перевірок не проводилось, що очевидно виключає можливість об`єктивної оцінки підстав застосування до нього заходів кримінально-правового характеру або притягнення його службових осіб до кримінальної відповідальності за порушення податкового законодавства, а разом з тим і застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

На час подання та розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна жодній службовій особі ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» не повідомлено про підозру у вчиненні жодного кримінального правопорушення (у тому числі вказаних вище) та відповідно не розпочато кримінальне провадження щодо юридичної особи. Нікому не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні і наразі.

Більше того, ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» не має податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску або іншої заборгованості з платежів, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Крім того, у відповідності до відомостей, розміщених на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби в розділі «Дізнайся більше про свого бізнес-партнера», ПП «ФЕНІКС АГРО»(), дії службових осіб якого начебто призвели недорахування та несплати до Державного бюджету України податків на додану вартість та на прибуток, так само не має податкового боргу (роздруковані відомості додаються).
При цьому, адвокати зазначають, що юридична особа не може нести відповідальність за дотримання податкової дисципліни своїми контрагентами та третіми особами.
Чинним законодавством України не встановлено обов`язку суб`єкта господарювання здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Разом з цим, адвокати вказують, що Верховний суд у постанові від 12.06.2018 р. у справі № 826/11879/13-а встановив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічна позиція викладена і у постановах КАС ВС від 04.06.2020 у справі 340/422/19 та від 12.06.2020 у справі 802/1155/18.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Однак, станом на сьогодні відсутні відомості, які б дозволили припустити існування обґрунтованої підозри, наявність потреб досудового розслідування та наявність будь-якого завдання, яке може бути виконано в результаті арешту грошових коштів на рахунках ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», що свідчить про неможливість подальшого застосування арешту грошових коштів на рахунках.
Згідно зі статтею 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться недоторканість права власності.

Згідно ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 передбачає позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалося на порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини в рішеннях від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principleofproportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fairbalance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individualandexcessiveburden). Принцип «пропорційності» (principleofproportionality) вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98). У відповідності до статті 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Таким чином, практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

В результаті викладеного, всупереч нормам Кримінального процесуального кодексу України та основам європейського права, які захищають непорушність права власності та передбачені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема в протоколі №1 прийнятому до неї, до ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» було застосовано захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді арешту майна, за відсутності обґрунтованої потреби, що очевидно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Разом з тим, як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозрв важати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Враховуючи вищевикладене, наразі обмеження ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» в реалізації його права власності на арештовані грошові кошти не ґрунтується на умовах, передбачених кримінальним процесуальним законодавством і таке втручання у основоположні права і свободи Товариства не є виправданим з точки зору справедливості, розумності та досягнення дієвості кримінального провадження, що в своїй сукупності свідчить, що наразі таке втручання є свавільним та має бути припинено.

У зв`язку з чим представники власника майна адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просять скасувати арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2020 справа № 761/38823/20 на грошові кошти із забороною їх відчуження, які знаходяться на рахунку ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» () банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528).

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила його задовольнити, надала додаткові пояснення для приєднання до клопотання.

В судовому засідання 03.03.2021 прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

В судове засідання 11.03.2021 прокурор, який був повідомлений належним чином, не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим розгляд клопотання здійснюється за відсутності належним чином повідомленого прокурора.

Слідчий суддя, вислухавши адвоката, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, а також матеріали клопотання прокурора про накладення арешту на майно, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» звернулися до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту у кримінальному провадженні за №0000934 від 27.05.2020, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2020 справа № 761/38823/20 на грошові кошти із забороною їх відчуження, які знаходяться на рахунку ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» () банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2020 арешт на грошові кошти накладався з метою збереження речових доказів.

Згідно частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 3 зазначеної статті визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Інші випадки арешту майно законодавством віднесено лише до майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна грошових коштів, які належить на праві власності ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», враховуючи, що з моменту накладення арешту службовим особам даного товариства не повідомлено про підозру, а також в ухвалі про накладення арешту відсутні посилання на належні та допустимі докази щодо причетності вказаного товариства до кримінального провадження, як б давали підстави для безсумнівного накладення арешту, а також не здійснена оцінка грошових коштів вказаного товариства як речового доказу є сумнівною в розумінні його оцінки в порядку статті 94 КПК України, згідно якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» належними їм майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот протии Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші протии Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Приймаючи до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2020 на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «КОНСТАНТ АГРО», при цьому, враховуючи, що представник власника майна просить скасувати зупинення видаткових операцій по зазначеним рахункам, однак вказане питання не вирішується у відповідності до статті 174 КПК України, а є правовим наслідком скасування арешту майна і має виконуватися самостійно, оскільки така заборона не може існувати без накладення арешту, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2020 справа № 761/38823/20 на грошові кошти із забороною їх відчуження, які знаходяться на рахунку ТОВ «КОНСТАНТ АГРО» () банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 15.03.2021 о 15:40 год.

Слідчий суддя : ОСОБА_1