ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/584/21 Справа № 202/5933/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000953 від 27 травня 2015 року за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року, ухваленого щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпрі, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні зазначеного злочину, за таких обставин.
Так, 26 травня 2015 року приблизно о 22 год. 50 хв., ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку №2 по пр. Слобожанському в м. Дніпро, побачив раніше незнайомого ОСОБА_9 , і в цей час між ними, на ґрунті особистих неприязних стосунків розпочався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ..
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_5 перебуваючи у вказаному місці, а саме: біля будинку № 2 по пр. Слобожанському в м. Дніпро, у вказаний день та час, а саме: 26.05.2015 року приблизно о 22 год. 50 хв., з мотиву особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень у потерпілого та бажаючи їх настання, кулаком правої руки наніс два удари ОСОБА_9 в область обличчя, від чого останній впав на асфальтовану частину пішохідного тротуару по пр. Слобожанському в м. Дніпро.
Після отриманих тілесних ушкоджень в область обличчя, потерпілий ОСОБА_9 , подолавши біль, піднявся з асфальтованої частини пішохідного тротуару, а ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, цілеспрямовано, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій, бажаючи спричинити шкоду здоров`ю потерпілого, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від чого ОСОБА_9 знову впав спиною на асфальтовану частину пішохідного тротуару біля буд. № 2 по пр. Слобожанському в м. Дніпро, не маючи змоги самостійно себе захистити, внаслідок чого ОСОБА_5 , користуючись безпорадним станом потерпілого, продовжуючи свої протиправні дії, наніс один удар правою ногою в область обличчя ОСОБА_10 , від чого останній втратив свідомість, а ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник.
Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді:
- відкритої проникаючої черепно-мозкової та лицьової травми, забію головного мозку 2-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, переломів кісток основи та склепіння черепу (лобної кістки ліворуч, тім`яної кістки ліворуч та основної кістки), численних переломів кісток лицьового черепу (перелому верхньої щелепи по типу Ле-Фор 3, переломів виличної кістки ліворуч та праворуч, перелому кісток носу), з явищами гемосинусу обох гайморових пазух, основної пазухи та решітчастого лабіринту, перелому тіла нижньої щелепи, синців в обох параорбітальних областях, забійної рани лівої надбрівної дуги, численних внутрішньо-шкіряних крововиливів на обличчі та голові, забійних саден в лобній області та спинки носа, контузії лівого ока, субкон`юктивального крововиливу лівого ока, з неповним паралічем окорухомого нерву ліворуч, з розвитком в посттравматичному періоді енофтальму та часткової низкохідної атрофії зорового нерву лівого ока; які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;
- закритої тупої травми грудної клітини, з переломами 5-го та 6-го ребер по задьор-пахвовій лінії ліворуч та 7-го ребра по передньо-пахвовій лінії ліворуч, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
В апеляційній скарзі обвинувачений, виходячи з її змісту, просить вирок щодо нього змінити в частині призначення покарання, шляхом призначення йому покарання менш суворого покарання.
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_5 посилається на те, що суд не врахував наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки, та те, що він має низку захворювань, що підтверджується відомостями наявними в матеріалах справи. Також, апелянт указує на те, що у потерпілого відсутні претензії щодо нього, але судом ці обставини не взято до уваги..
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Крім того, суд першої інстанції розглянув провадження у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та в апеляційній інстанції сторони не заперечували проти законності проведення розгляду кримінального провадження за зазначеною процедурою.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення обвинуваченим злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про його винуватість та кваліфікацію дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі, в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд врахував конкретні обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Поряд з цим, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття, в той час як обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 судом визнано рецидив злочину.
Крім того, судом правильно встановлено, що злочин за ч. 1 ст. 121 КК України вчинений обвинуваченим до повного відбуття покарання за вироком Амур-Нижньодінпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року.
Цим обставинам суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного та справедливого висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_5 в межах санкції інкримінованого злочину, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням, з урахуванням покарання за вироком Амур-Нижньодінпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованого злочину, з визначенням остаточного покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність у нього низки захворювань та на утриманні доньки ОСОБА_12 , 2009 року народження, найшли підтвердження під час апеляційного розгляду, проте не можуть слугувати підставою для пом`якшення ОСОБА_5 покарання.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_5 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати його занадто суворим, не убачається.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі, та вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4