Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/1050/20
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
16 березня 2021 року
Ружинський районний суд Житомирської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Фастів Київської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
19 серпня 2020 року, близько 15 год., ОСОБА_5 , прийшла до будинку АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , який був відсутній за місцем свого проживання. Перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_5 в одній з кімнат помітила під подушкою на дивані коробку з мобільним телефоном. В той же день та в цьому ж місці у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону торгівельної марки «Nokia 2.2 (ТА - 1188)2GB/16GB DUAI Sim Black» належного ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що власник вказаного мобільного телефону в цей час відсутній за місцем свого проживання та її дії залишаються не поміченими, з вказаного будинку таємно викрала мобільний телефон торгівельної марки «Nokia 2.2 (ТА-1188)2GB|16GB DUAI Sim Black » з сім карткою «ВФ Україна» НОМЕР_1 .
Після вчинення крадіжки, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального проступку зникла, а викраденим майном розпорядилась на свій власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 2 380 грн. 60 коп.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обвинувачена, при допиті в судовому засіданні, визнала себе винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Пояснила, що дійсно, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , викрала мобільного телефону торгівельної марки «Nokia. Розуміє, та вважає що вчинила неправильно, кається у вчиненому, просила суворо не карати, не заперечувала щодо розгляду справи в порядку частини 3 статті 349 КПК України.
Прокурор та захисник також просили суд розглядати справу в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Як встановлено у судовому засіданні, покази обвинуваченої ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи і судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 доведена повністю, а її дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, як умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).
Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченій, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 є щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання останньої, судом не встановлено.
Обираючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставини скоєння проступку, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, в силу ст. 89 КК України не судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, її відношення до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості .
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченої і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати їй покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.
Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 дії ст. 69 КК України суд не вбачає.
Арешт на майно обвинуваченої не накладався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні стягнути з обвинуваченої.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 373-376 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 100 (Сто) годин.
Речовий доказ, після набрання вироком суду законної сили, а саме:
- мобільний телефон торгівельної марки «Nokia 2.2 (ТА-1188)2GB/16GB DUAI Sim Black» , який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 повернути власнику ОСОБА_6 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1634 (однієї тисячі шістсот тридцять чотири) грн. 40 коп., за проведення судово-товарознавчої експертизи.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирати.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку лише з підстав, визначених у ч.2 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Ружинський районний суд Житомирської області.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Ружинському районному суді Житомирської області копію цього вироку, подавши відповідну заяву
Суддя ОСОБА_1 .