Справа № 184/2157/17
Номер провадження 1-кп/184/5/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000807 від 13.10.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджененя м. Орджонікідзе (Покров), Дніпропетровське області, громадянина України, неодруженого, працюючого охоронцем в ПАТ «Покровський ГЗК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

учасники кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_4 , потерпілий - ОСОБА_5 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ :
18.06.2017 о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 знаходився за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , де перебував раніше йому знайомий ОСОБА_5 , і де на ґрунті триваючих, особистих, неприязних відносин у ОСОБА_3 виник кримінально протиправний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

В цей же день і час, знаходячись там же, реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, протиправно, тримаючи в правій руці предмет, схожий на телескопічну палицю, умисно наніс один удар вказаним предметом в тім`яну частину голови ОСОБА_5 , чим згідно висновку експерта № 651 від 20.10.2017 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забію м`яких тканин голови, котрі згідно п.2.3.3 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи те, що під час судового розгляду минули передбачені ст. 49 КК України строки давності, що є підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, перевіривши відсутність обставин, що порушують їх перебіг, під час судового розгляду кримінального провадження судом було ініційовано розгляд питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Проте, обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності з цієї підстави, у зв`язку з чим суд розглянув справу в повному обсязі в загальному порядку.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачуваний ОСОБА_3 надав показання, що він проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яка раніше була спільним майном із колишньою дружиною ОСОБА_7 , з якою розлучився 31.12.2013р.; з тих пір її родина з ним не спілкувалась. Зазначену квартиру за рішенням суду у 2013 р. поділили на дві частини та проживали із ОСОБА_7 , як сусіди. За два дні до подій ОСОБА_7 до квартири не приходила. 18.06.2017 р. він зачинив свою кімнату та пішов на роботу. Приблизно в 12:15 12:30 годині йому зателефонувала сусідка ОСОБА_8 і повідомила, що до його квартири зайшли якісь двоє чоловіків. Він ( ОСОБА_3 ) відпросився з роботи і поїхав додому, де виявив відчинену квартиру, на порозі стояли спакованими його речі: комп`ютер, монітор, колонки, принтер. Двері в його кімнату були відчинені, двоє чоловіків, у тому числі брат колишньої дружини - ОСОБА_5 , відкручували телевізор зі стіни його ( ОСОБА_3 ) кімнати, справа стояла ОСОБА_7 . Він запитав, що відбувається. ОСОБА_7 наказала продовжувати знімати телевізор. Він ( ОСОБА_3 ) витягнув телефон і намагався його розблокувати, щоб подзвонити у поліцію. ОСОБА_5 , від якого доносився запах спиртного, схопив викрутку і почав нею розмахувати перед ним, тому він ( ОСОБА_3 ) змушений був вийти на сходовий майданчик, і перед ним зачинили двері квартири. Потім він зателефонував оператору на роботу і співробітнику ОСОБА_9 ; в поліцію він не дзвонив. Потім приїхали його співробітники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , через хвилин сорок працівники поліції. Коли двері квартири відчинили і поліція зайшла в середину, його речі вже були розкладені по місцях. ОСОБА_5 та ОСОБА_11 разом з працівниками поліції поїхали у відділення, а він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 поїхали за ними. В поліції його відмовили писати заяву. Прийшовши додому, він виявив відсутність портмоне з грошима, телефону, окулярів. Пізніше прийшла ОСОБА_7 та її подруга, які викликали вантажне таксі і почали виносити свої речі. Тілесні ушкодження ОСОБА_5 він не наносив і на ньому не бачив.

Заслухавши наведені вище показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані суду під час допиту, заслухавши показання потерпілого та свідків, дослідивши письмові документи та висновки експертизи, суд приходить до висновку, що його вина поза розумним сумнівом доводиться сукупністю доказів, що були досліджені під час судового розгляду.

Зокрема, будучи допитаним у судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_5 надав показання, що його сестра ОСОБА_7 попросила допомогти вивезти її речі з квартири по АДРЕСА_3 , яка була у спільній власності останньої та її колишнього чоловіка - ОСОБА_3 , оскільки, за словами сестри, вона вирішила переїхати жити до мами, внаслідок складних стосунків із колишнім чоловіком. Він ( ОСОБА_5 ), у свою чергу, звернувся за допомогою до колеги по роботі ОСОБА_11 , з яким разом в обідню пору, влітку (точної дати потерпілий назвати не зміг) пішли до будинку. Сестра вийшла до них, відчинила власним ключем квартиру, в якій стояли зібрані пакети. Крім того, сестра попросила зняти зі стіни телевізор, що висів у великій кімнаті. Поки знімав телевізор, прийшов ОСОБА_3 , в руках якого був металевий предмет, схожий по формі на палицю. Останній почав щось йому казати і рухатися до нього, але він ( ОСОБА_5 ) його не слухав, відвернувся та продовжував знімати телевізор. Поряд, обличчям до дверей, стояв ОСОБА_11 , сестра перебувала в іншій кімнаті. У момент, коли він ( ОСОБА_5 ) відвернувся до стіни, то відчув один удар по голові, від якого він короткочасно втратив свідомість. Коли отямився, то ОСОБА_3 в квартирі не було, сестра та ОСОБА_11 замкнули двері та викликали поліцію. Через хвилин 20 приїхали працівники поліції, які його та ОСОБА_11 відвезли до поліції, де він ( ОСОБА_5 ) написав заяву. Після поліції пішов додому та приліг. Через деякий час відчув себе погано, викликали карету швидкої допомоги, його ( ОСОБА_5 ) поклали на тиждень в неврологічне відділення лікарні.

Зазначені показання потерпілого узгоджуються із показами допитаних свідків.

Так, допитаний у судовому засіданні 06.12.2018 р. свідок ОСОБА_11 надав показання, що приблизно півроку назад, влітку, ОСОБА_5 попросив допомогти його сестрі з переїздом. Разом із ОСОБА_5 прийшли у квартиру у 35 мікрорайоні м. Покров, точної адреси не пам`ятає. Двері їм власним ключем відчинила сестра потерпілого. ОСОБА_7 попросила їх зняти зі стіни у залі телевізор. Інших осіб у квартирі не було. В цей час прийшов ОСОБА_3 , почалася словесна перепалка між ним та ОСОБА_7 , під час якої обвинувачений наказав йому та ОСОБА_5 «вимітатися» із квартири, на що ОСОБА_5 відповів, що не піде, оскільки його запросила сестра. Після цього ОСОБА_3 завдав удар по потилиці ОСОБА_5 якимось предметом, схожим на палицю. Від удару ОСОБА_5 присів, а ОСОБА_3 розвернувся та вийшов з квартири. ОСОБА_7 викликала поліцію, через деякий час обвинувачений повернувся і почав дзвонити у двері, але йому не відчинили. Пізніше приїхали працівники поліції, ОСОБА_3 зайшов разом з ними. Розпитавши про обставини, запропонували йому ( ОСОБА_11 ) та потерпілому поїхати у відділ поліції написати показання, на що вони погодились. Зразу після поліції ОСОБА_5 у лікарню не звернувся, а пішов до себе додому. Алкогольні напої вони не вживали.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала показання, що ОСОБА_5 є її чоловіком та братом ОСОБА_13 . За два дні до зазначених подій, їм зателефонувала ОСОБА_7 і попросила допомогти перевезти її речі. ЇЇ чоловік погодився і того дня (дати вона не пам`ятає) пішов до сестри. Вона ( ОСОБА_12 ) залишалася вдома. Пізніше їй подзвонила ОСОБА_14 та сказала, що ОСОБА_3 вдарив чоловіка по голові, викликали поліцію. Коли чоловік повернувся з поліції, то поскаржився на погане самопочуття. Вона ( ОСОБА_12 ) поїхала до ОСОБА_15 допомагати вивозити речі. Вона ( ОСОБА_12 ) знає, що квартира, з якої ОСОБА_14 вивозила речі, є її з обвинуваченим спільною власністю, де вони проживали разом 15-17 років. Приїхавши на квартиру, вона всередину не заходила. ОСОБА_3 стояв у коридорі, посміхався та казав, що він «настукав» мого чоловіка по голові. Ніна давала їй речі, а вона зносила їх на перший поверх до машини. Потім, коли вона повернулась додому, то побачила, що її чоловік лежить з мокрою ганчіркою на голові, на потилиці була кров. Вона викликали «швидку», яка забрала чоловіка у лікарню, де поклали його у стаціонар, де пробув більше тижня.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав показання, що ОСОБА_5 знаходився у відпустці, повинен був вийти на роботу, але подзвонив йому і попередив, що не вийде. Він спитав про причину, на що ОСОБА_5 відповів, що перебуває на лікарняному, бо його побили. Обставин не повідомляв.

Допитаний у судовому засіданні 20.04.2021 р. свідок ОСОБА_10 надав показання, що працює в службі охорони ПГЗК разом з ОСОБА_3 . Роки чотири назад, в обідню пору, коли він ( ОСОБА_10 ) перебував на роботі, подзвонив оператор зі служби охорони і надав вказівку виїхати за адресою проживання ОСОБА_3 , не назвавши причини. Він ( ОСОБА_10 ) разом з напарником ОСОБА_9 приїхали за адресою, вказану оператором, піднялись на другий поверх, де побачили ОСОБА_3 , який стояв на сходовому майданчику у робочій формі та стукав у двері, просячи відчинити, проте, йому ніхто не відчиняв. ОСОБА_3 був схвильований та пояснив, що знімають телевізор і виносять його речі. Свідок ( ОСОБА_10 ) не пам`ятає, щоб у ОСОБА_3 щось було в руках. Через 10-20 хв. приїхали працівники поліції, які увійшли у середину квартири, перебували там хвилин 5-10, а потім вийшли з жінкою та потерпілим ОСОБА_5 , на яких він ( ОСОБА_10 ) тілесних ушкоджень не бачив, але помітив, що останні були схвильовані. Працівники поліції і зазначені особи сіли до службової машини і поїхали до відділу поліції, а він ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_9 та ОСОБА_3 поїхали за ними, проте, до відділу він ( ОСОБА_10 ) не заходив поїхав на роботу.

Також, вказані показання потерпілого та свідків узгоджуються із дослідженими під час судового розгляду:

- витягом з ЄРДР № 0000807 від 13.10.2017 року, яким зареєстровано повідомлення ОСОБА_5 про те, що 18.06.2017 року приблизно о 13 годині невстановлена особа, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_5 , котрі відповідно до акту № 521 судово-медичного обстеження від 31.08.2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, котрі спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_5 просить притягти до відповідальності ОСОБА_3 , який 18.06.2017 року приблизно о 13 год. знаходячись за адресою АДРЕСА_1 вдарив його складною металевою палицею по голові, чим спричинив йому тілесні ушкодження;

- висновком експерта № 651 від 20.10.2017 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забію м`яких тканин голови - відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.10.2017 року з фотознімками до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 показав механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, а саме він знаходився у положенні напівсидячі обличчям до стіни та демонтував телевізор зі стіни і в цей час отримав ззаду один удар в тім`яну частину голови;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.10.2017 року з фотознімками до нього, згідно якого свідок ОСОБА_11 показав механізм заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а саме ОСОБА_5 знаходився у положенні напівсидячі обличчям до стіни та демонтував телевізор зі стіни і в цей час ззаду до нього підійшов ОСОБА_3 розклав предмет схожий на телескопічну дубінку, замахнувся та вдарив один раз ОСОБА_5 по голові в тім`яну частину, після чого останній присів на коліно;

- додатковим висновком експерта № 676 від 31.10.2017 року, згідно якого враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, можливо вказати, що не виключена можливість спричинення даних тілесних ушкоджень, при механізмі вказаному у протоколі слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 18.10.2017 року;

- додатковим висновком експерта № 677 від 31.10.2017 року, згідно якого враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, можливо вказати, що не виключена можливість спричинення даних тілесних ушкоджень, при механізмі вказаному у протоколі слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_5 від 18.10.2017 року.

Оскільки вказані вище показання потерпілого є логічними, послідовними та переконливими, узгоджуються із наведеними вище доказами, а також показами свідків - суд вважає ці показання достовірними та бере за основу при ухваленні вироку.

Суд вважає за необхідним зазначити, що у судових засіданнях 16.06.2020 р. та 08.10.2020 р. сторона обвинувачення відмовилась від допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , з чим погодилась сторона захисту, яка на їхньому допиті не наполягала. Інших клопотань щодо допиту свідків, долучення до матеріалів кримінального провадження додаткових доказів, учасниками судового провадження до суду не надано, що підтверджується, зокрема, звукозаписом судового засідання від 20.04.2021 р.

Таким чином, оскільки вказані вище показання потерпілого ОСОБА_5 є логічними, послідовними та переконливими, узгоджуються із наведеними вище доказами, а також оскільки в суду відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про наявність у потерпілого мотивів давати суду завідомо неправдиві показання та оговорювати у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченого, суд вважає ці показання достовірними та бере за основу при ухваленні вироку.

У той же час, показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд розцінює як спосіб його захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зокрема, стороною обвинувачення не здобуто і не надано суду жодного доказу, який би вказував на те, що виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли бути завдані іншою особою, ніж обвинуваченим ОСОБА_3 . Не надано таких доказів, в порядку ст. 93 КПК України, і стороною захисту. Натомість, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прямо вказують на обвинуваченого ОСОБА_3 як на особу, яка завдала тілесне ушкодження потерпілому. Не встановлення та не виявлення предмету, яким було заподіяні тілесні ушкодження потерпілому, також не спростовує, на думку суду, показань зазначених осіб, при наявності заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Суд критично оцінює намагання сторони захисту довести те, що причиною звернення ОСОБА_5 з відповідною заявою до правоохоронного органу стало намагання останнього вчинити тиск на ОСОБА_3 , спрямований на примушення обвинуваченого передати його частку у спільній власності на квартиру його колишній дружині ОСОБА_7 , оскільки вказана позиція не підтверджується і не узгоджується з дослідженими матеріалами справи; крім того, колишня дружина, зі слів учасників провадження, тривалий час проживає за кордоном, і квартирою користується ОСОБА_3 одноосібно.

Крім того, наполягання обвинуваченого на тому, що з місця події намагалися винести належний особисто йому телевізор, спростовується товарним чеком ЕК-0014735, з якого вбачається, що ОСОБА_3 25.12.2013 р. (тобто в період шлюбу з ОСОБА_7 , який було розірвано 31.12.2013 р.) купив телевізор LG37SL8000 вартістю 9999,00 грн.

Посилання сторони захисту на наявності розбіжностей в механізмі спричинення тілесних ушкоджень на фото таблицях до слідчого експерименту, а саме в тому, що потерпілий ОСОБА_5 вказує, що предмет, яким було завдано удар, знаходився у лівій руці, а свідок ОСОБА_11 у правій руці, у зв`язку з чим, на думку сторони захисту, додаткові висновки судово-медичного експерта є недопустимими та неналежними доказами, суд оцінює критично, оскільки експертом було враховано, насамперед, характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень. Крім того, суд звертає увагу, на те, що і потерпілий ОСОБА_5 , і свідок ОСОБА_11 при проведенні слідчих експеремантів 18.10.2017 р. однаково вказали механізм заподіяння тілесних ушкоджень, а саме знаходження потерпілого у положенні напівсидячі обличчям до стіни і отримання ним ззаду одного удару в тім`яну частину голови. Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.09.2018 р. у справі №685/1841/16-к невеликі розбіжності у показаннях потерпілого не свідчать про їх недостовірність та можуть бути взяті до уваги судом.

Крім того, оцінюючи твердження сторони захисту у судових дебатах про те, що судова медична експертиза №651 від 20.10.2017 р. потерпілого ОСОБА_5 є недопустимим доказом, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування та матеріали досудового розслідування не містять медичної документації, яка була б вилучена та визнана стороною обвинувачення речовими доказами і на підставі якої була проведена експертиза, суд виходить з наступного. Суд звертає увагу на те, що при ознайомлені в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеної експертизи (20.12.2017р. ОСОБА_3 в силу вимог ч.10 ст.290 КПК України, вважається таким, що реалізував своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження), сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано відповідний висновок. При цьому під час судового провадження ні обвинувачений, ні захисник не заявляли клопотання про призначення додаткової експертизи, про виклик та допит експерта, про надання на ознайомлення медичних документів тощо. При цьому суд керується постановою Верховного Суду від 16.01.2020 р. у справі №754/14281/17, в якій судом касаційної інстанції сформовано висновок про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів…

Крім того, оцінюючи твердження сторони захисту у судових дебатах стосовно того, що в порушення вимог ст. 293 КПК України до обвинувального акта не додано розписки ОСОБА_3 про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а підтвердження зазначеного будь якими інші данними, в тому числі і рапортом слідчого, чинним КПК України не передбачено, суд виходить із наступного. В матеріалах кримінального провадження міститься розписка про отримання копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування, в якій відсутній підпис ОСОБА_3 , проте, містяться підписи слідчого СВ ОСОБА_17 ОСОБА_18 , прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та двох понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_3 в присутності двох понятих відмовився отримувати обвинувальний акт та реєстр матеріалів кримінального провадження №0000807 та ставити свій підпис. Крім того, прокурором було оголошено обвинувальний акт, судом роз`яснено обвинуваченому суть пред`явленого обвинувачення і останній пояснив те, що пред`явлене обвинувачення йому зрозуміле, свою винуватість не визнає, показання давати бажає, що втім не завадило стороні захисту надалі відстоювати обрану лінію захисту від пред`явленого обвинувачення (заперечення вини, надання пояснень, неодноразове заявлення необґрунтованих відводів тощо).

Відповідно до п.14 ч.3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно ст. 290 цього Кодексу. Враховуючи те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст. 26 цього Кодексу), суд вважає, що сторона захисту на власний розсуд використала надане їй ст. 293 КПК України право, відмовившись отримувати доступ до матеріалів досудового розслідування та копії обвинувального акта. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.02.2020 р. у справі № 461/1188/18.

Стосовно тверджень сторони захисту щодо порушення під час досудового розслідування процесуальних прав підозрюваного ОСОБА_3 з боку слідчої ОСОБА_18 на захист внаслідок не залучення до участі у кримінальному провадженні захисника, судом враховується наступне. Відповідно до зазначеної заяви ОСОБА_3 Нікопольським відділом поліції ГУ НП в Дніпропетровській обл. 05.02.2018 р. було розпочато кримінальне провадження №0000127 за ч.1 ст. 374 КК України. Під час досудового розслідування було встановлено, що 13.10.2017 р. слідчим СВ Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 внесено відомості до ЄРДР за №0000807 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 19.12.2017 р. ОСОБА_3 звернувся до слідчого ОСОБА_18 з клопотанням надати йому реалізувати своє право на безплатну кваліфіковану правову допомогу за рахунок держави, шляхом призначення захисника для здійснення захисту його прав. Зазначене клопотання було задоволено і цього ж дня підозрюваному ОСОБА_3 з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській обл. призначено адвоката ОСОБА_21 , який був залучений постановою слідчої в якості захисника підозрюваного ОСОБА_3 . Того ж дня останній звернувся до слідчої ОСОБА_18 з заявою про відвід захисника ОСОБА_21 у зв`язку з тим, що його позиція захисту не співпадає з позицією захисту адвоката. 20.12.2017 р. слідчою ОСОБА_18 повторно направлено до Регіонального центру постанову про доручення призначити адвоката для здійснення захисту підозрюваному ОСОБА_3 . У відповідь Регіональний центр повідомив про те, що на території м. Покров є лише один адвокат, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, а інші адвокати з найближчих регіонів відмовились брати участь у даному кримінальному провадженні з поважних причин, таку допомогу станом на 20.12.2017 р. надати не видається за можливе. У зв`язку з тим, що слідча ОСОБА_18 за заявами підозрюваного ОСОБА_3 неодноразово зверталась до Регіонального центру з постановою про доручення призначити адвоката для здійснення захисту прав підозрюваного ОСОБА_3 , вищевказане кримінальне провадження №0000127 за ч.1 ст. 374 КК України було закрито 19.03.2020 р. у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні була допитана слідча Нікопольського районного управління поліції ОСОБА_22 , яка надала показання, що нею здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000127 за ч.1 ст. 374 КК України за заявою ОСОБА_3 про те, що слідча ОСОБА_18 не допустила до участі у кримінальному провадженні захисника для здійснення захисту останнього, чим грубо порушила право на захист. В межах даного кримінального провадження було здійснено допит ОСОБА_3 , допит ОСОБА_18 , витребувано та досліджено копії матеріалів кримінального провадження № 0000807 за ч.2 ст. 125 КК України, за результатами чого було встановлено відсутність складу злочину в діях слідчого СВ Покровського ВП ОСОБА_18 , кримінальне провадженні №0000127 за ч.1 ст. 374 КК України було закрито.

Постанова від 19.03.2020 р. про закриття кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_3 та його адвокатом ОСОБА_6 не була оскаржена.

Крім того, судом під час судового розгляду, за клопотанням прокурора, були досліджені:

-Повідомлення прокурора, адресоване підозрюваному ОСОБА_3 , про завершення досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000807 від 13.10.2017 р. за ч.2 ст. 125 КК України, та зобов`язання сторони захисту відкрити матеріали стороні обвинувачення, яке отримано ОСОБА_3 27.11.2017 р.;

-Заява ОСОБА_3 від 27.11.2017 р. про надання йому матеріалів кримінального провадження № 0000807 для ознайомлення, із зазначенням ОСОБА_3 27.11.2017 р. про те, що він ознайомлений в повному обсязі шляхом читання та фотографування;

-Повідомлення прокурора, адресоване підозрюваному ОСОБА_3 , про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів від 04.12.2017 р., отримане останнім 05.12.2017 р.;

-Рапорти слідчої ОСОБА_18 про те, що підозрюваний ОСОБА_3 ухиляється від явки до Покровського ВП для надання доступу сторонам кримінального провадження до матеріалів, про причини неявки не повідомляє;

-Ухвала слідчого судді Орджонікідзевського міського суду від 11.12.2017 р. у справі №184/1985/17 про здійснення приводу ОСОБА_3 до Покровського ВП для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, вручення обвинувального акта та реєстру матеріалів кримінального провадження;

-Ухвала слідчого судді Орджонікідзевського міського суду від 14.12.2017 р. у справі №184/1985/17 про встановлення підозрюваному ОСОБА_3 строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 20.12.2017 р., враховуючи те, що об`єм матеріалів досудового розслідування, з якими не ознайомлений ОСОБА_3 , не більше 10 аркушів;

-Клопотання ОСОБА_3 про залучення захисника від 19.12.2017 р.;

-Постанова слідчої ОСОБА_18 від 19.12.2017 р. про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням;

-Постанова слідчої ОСОБА_18 від 19.12.2017 р. про залучення адвоката ОСОБА_21 в якості захисника підозрюваного ОСОБА_3 ;

-Повідомлення слідчої ОСОБА_18 від 19.12.2017 р., адресоване захиснику ОСОБА_21 , про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів;

-Заява ОСОБА_3 про відвід захисника та призначення іншого захисника через Центр правової допомоги;

-Постанова слідчої ОСОБА_18 від 20.12.2017 р. про повторне направлення постанови про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням;

-Відповідь Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про неможливість надати таку допомогу станом на 20.12.2017 р.;

-Протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування в 1 томі на 129 арк. від 21.12.2017 р., в якому містяться підписи понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про відмову підозрюваного ОСОБА_3 від підпису.

При цьому суд виходить з того, що одним із прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., є право на захист/юридичну допомогу, закріплене в підпункті «с» пункту 3. Зазначене право становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Цей пункт ст. 6 Конвенції кореспондується зі ст.59 Конституції та ст.ст. 7, 20 КПК України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.48 КПК України захисник може у будь який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених ст.ст. 49 та 53 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 49 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:

1) відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;

2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;

3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи зазначене, участь захисника у здійсненні досудового розслідування кримінального провадження ч.2 ст. 125 КК України не була обов`язковою. Суд звертає увагу на те, що клопотання ОСОБА_3 від 19.12.2017 р., поданого в порядку п.2 ч.1 ст.49 КПК України, не містило будь-яких обґрунтувань незадовільного матеріального становища або інших об`єктивних причин не можливості залучення захисника самостійно. Тим не менше, постановою слідчої ОСОБА_18 від 19.12.2017 р. вказане клопотання було задоволено, з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській обл. призначено адвоката ОСОБА_21 , який 19.12.2017 р. отримав повідомлення прокурора про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів. Після цього того ж дня ОСОБА_3 відмовився у зв`язку з тим, що його позиція захисту не співпадає з позицією захисту адвоката і звернувся до слідчої ОСОБА_18 з заявою про відвід захисника ОСОБА_21 у зв`язку з тим, що його позиція захисту не співпадає з позицією захисту адвоката. 20.12.2017 р. слідчою ОСОБА_18 повторно направлено до Регіонального центру постанову про доручення призначити адвоката для здійснення захисту підозрюваному ОСОБА_3 , яка не була виконана.

При цьому суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення йому адвоката через Центр правової допомоги, лише в останній день встановленого йому ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду від 14.12.2017 р. у справі №184/1985/17 строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування; станом на 20 грудня 2017р. він в силу вимог ч.10 ст.290 КПК України, вважався таким, що реалізував своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження.

В той же час матеріали кримінального провадження не містять відповідного клопотання на більш ранніх стадіях кримінального провадження, зокрема, під час повідомлення про підозру від 25.10.2017 р., вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, проведенні допиту підозрюваного ОСОБА_3 , повідомленні про відкритті сторонами кримінального провадження матеріалів від 04.12.2017 р. (в отриманні яких є розписка ОСОБА_3 27.11.2017 р.).

Крім того, суд звертає увагу на однакову позицію ОСОБА_3 щодо відсутності вини у вчиненні інкримінує мого йому кримінального правопорушення, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, коли він був представлений адвокатом ОСОБА_6 .

Таким чином, не залучення захисника за призначенням на стадії отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів кримінального провадження, в даній конкретній ситуації, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, яке було інкриміноване ОСОБА_3 , не призвело до наслідків, які не могли бути виправлені під час судового провадження (зокрема, шляхом оголошення прокурором обвинувального акта, роз`яснення судом прав обвинуваченого та суті обвинувачення, надання можливості стороні захисту ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, що було здійснено судом у межах судового провадження), та до наслідків, які б свідчили про несправедливість кримінального провадження в цілому.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Таким чином, суд, створивши рівні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, працює, неодружений, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 2 ст.125 КК України, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Водночас, положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, яке відбулося 18.06.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення строків давності, передбачених ч. 2 ст.49 КК України. Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених ч.ч.1, 2 ст.49 КК України, є безумовним, і звільнення особи, яка вчинила кримінальний проступок, від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Крім того суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Враховуючи не визнання своєї вини обвинуваченим, відсутності клопотання останнього про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, за наявності правових підстав визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд має ухвалити обвинувальний вирок, призначити покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК звільнити від нього засудженого.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.04.2019 у справі № 760/18016/15-к, відповідно до якої звільнення від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1