Дата документу 18.03.2021 Справа № 317/31/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 317/31/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/253/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.270 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2020, якою
Клопотання захисника обвинуваченого - задоволено. Закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ст.270 ч.1 КК України, звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину, на підставі ст.49 КК України.
Цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишені без розгляду.

Згідно зі змістом ухвали, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що 25.02.2017 приблизно о 12 год. 50 хв., ОСОБА_9 , маючи умисел направлений на порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, нехтуючи безпекою здоров`я та життя громадян, не турбуючись за безпеку майна громадян, в порушення вимог «Правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту Україні» затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 21.01.2015 року № 11, перебуваючи у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що на той час опалювався саморобним опалювальним приладом «Буржуйка» за допомогою твердого палива, за усною домовленістю із ОСОБА_7 , виконуючи роботи з налагоджування газобалонного обладнання після встановлення ним же цього обладнання на автомобіль «ЗАЗ-DEAWOO ЛАНОС Т» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , почав спускати газ пропан з балону вказаного газобалонного обладнання, в ході чого порушив встановлені вимоги «Правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту Україні», а саме:
- забороняється залишати газобалонні колісні транспортні засоби (КТЗ) поблизу з місцем з відкритим вогнем, або застосовувати відкритий вогонь у технологічних процесах утримання та освітлення газобалонних КТЗ;
- забороняється ставити газобалонні КТЗ у газовій апаратурі яких є витікання газу у приміщеннях поруч з іншими КТЗ на відкритій стоянці, а також поблизу джерел вогню і місць перебування людей;
- забороняється проводити будь-який ремонт заміну апаратури або агрегатів газобалонних КТЗ у разі наявності газу в системі живлення.
В результаті недбалих дій ОСОБА_9 , виникла пожежа зазначеного автомобіля, який від дії високої температури був знищений вогнем, а потерпілий ОСОБА_7 , який в час виникнення пожежі перебував в приміщенні гаражу отримав тілесні ушкодження у вигляді опіків лобової ділянки праворуч I ступеню 2%, які згідно висновку експерта № 549 від 04.03.2017, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Згідно висновку експерта № 35/10.8/270 від 04.07.2017, на місці пожежі, яка виникла 25.02.2017, був один осередок виникнення пожежі, який знаходився у приміщенні гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , в якому перебував автомобіль «ЗАЗ-DEAWOO ЛАНОС Т» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Найбільш вірогідним джерелом запалювання послугувало відкрите полум`я опалювального приладу. Причиною виникнення пожежі є займання газоповітряної суміші. Найбільш вірогідним механізмом виникнення пожежі є займання газоповітряної суміші внаслідок дії відкритого полум`я опалювального приладу.
Відповідно до висновку експерта № 35/10.8/608 від 27.12.2017, за результатами проведення судової пожежно-технічної експертизи, технічна причина пожежі у приміщенні гаражу: АДРЕСА_2 , знаходилась в безпосередньому зв`язку з порушення вимог пожежної безпеки.
В результаті недбалих дій ОСОБА_9 , що призвели до порушення встановлених законодавством вимог правил пожежної безпеки, потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку експерта № 11-96 від 26.05.2017 також завдано матеріальну шкоду на суму 68729 гривень 45 копійок.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.270 КК України, як порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей.
Потерпілими у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , якими заявлені цивільні позови про відшкодування з обвинуваченого майнової та моральної шкоди.
У судовому засіданні до закінчення судового розгляду, завершення з`ясування обставин у справі та перевірку ї доказами, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за ст.270 ч.1 КК України, оскільки пройшло більше трьох років з дня вчинення кримінального правопорушення, а за законом особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо пройшло три роки з дня вчинення злочину такої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити та надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст.49 КК України.
Прокурор ОСОБА_11 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту.
Потерпілий ОСОБА_7 , його представник адвокат ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_8 , у судовому засіданні заперечували проти клопотання захисника, вказали на винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, просили задовольнити їх цивільні позови.
Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає клопотання захисника обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасували ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2020 року. ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.270 КК України та призначити покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.270 КК України. Цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити у повному обсязі. Відмінити скасування арешту майна, накладеного ухвало слідчого судді від 18.12.2017.

В обґрунтування скарги зазначає, що під час досудового слідства обвинувачений ухилявся від слідства, був оголошений у розшук, до нього застосовувався примусовий привід. Загальний строк ухилення від слідства складає більше 6 місяців. Вказане підтверджується даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, однак вони не надані прокурором до суду. За таких обставин, апелянт вважає, що відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Також потерпілий вказує, що суд незаконно залишив без розгляду позовні заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди. Вважає, що вимоги про відшкодування майнової школи не залежать від закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, вважали ухвалу законною та обґрунтованою; прокурора, який не заперечував проти доводів апеляційної скарги потерпілого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

У відповідності до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, ухвала постановлена судом першої інстанції є вмотивованою та вказаним вимогам закону відповідає.

Відповідно до п.1. ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Подія злочину відбулась 25.02.2017 приблизно о 12-50 годині ОСОБА_9 , маючи умисел направлений на порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, нехтуючи безпекою здоров`я та життя громадян, не турбуючись за безпеку майна громадян, в порушення вимог «Правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту Україні» затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 21.01.2015 року № 11, перебуваючи у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що на той час опалювався саморобним опалювальним приладом «Буржуйка» за допомогою твердого палива, за усною домовленістю із ОСОБА_7 , виконуючи роботи з налагоджування газобалонного обладнання після встановлення ним же цього обладнання на автомобіль «ЗАЗ-DEAWOO ЛАНОС Т» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , почав спускати газ пропан з балону вказаного газобалонного обладнання, в ході чого порушив встановлені вимоги «Правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту Україні».
В результаті недбалих дій ОСОБА_9 , виникла пожежа зазначеного автомобіля, який від дії високої температури був знищений вогнем, а потерпілий ОСОБА_7 , який в час виникнення пожежі перебував в приміщенні гаражу отримав тілесні ушкодження у вигляді опіків лобової ділянки праворуч I ступеню 2%, які згідно висновку експерта № 549 від 04.03.2017, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В результаті недбалих дій ОСОБА_9 , що призвели до порушення встановлених законодавством вимог правил пожежної безпеки, потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку експерта № 11-96 від 26.05.2017 також завдано матеріальну шкоду на суму 68729 гривень 45 копійок.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.270 КК України, як порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей.

Кримінальне правопорушення у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_9 (ч.1 ст.270 КК України), віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Подія злочину відбулася 25.02.2017, тобто на час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції минуло більш ніж три роки.

Відповідно до ч.1 ст.44 КК країни особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.49 КК України не може бути застосовано у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за неналежною обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції ст. 49 КК України, що діяла на час вчинення злочину) особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину та до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав зазначені вимоги закону, перевірив передбачені ст.49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, врахував доводи обвинуваченого його захисника, за ініціативою яких вирішувалося питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, заслухав думку прокурора, який також не заперечував проти клопотання захисника, заперечення потерпілих та їх представника, прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги потерпілого про наявність факту ухилення обвинуваченого від слідства і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Потерпілий зазначає, що обвинувачений під час досудового слідства ухилявся від слідства, був оголошений у розшук, до нього застосовувався примусовий привід. Загальний строк ухилення від слідства складає більше 6 місяців. Вказане підтверджується даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, однак вони не надані прокурором до суду. За таких обставин, апелянт вважає, що відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Разом з тим, вказані доводи потерпілого не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Так, згідно з Реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відсутні дані про оголошення обвинуваченого у розшук, та застосовування до нього примусового приводу.

Відповідно до обвинувального акту та Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_9 не застосовувався.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у зв`язку з неявкою до суду ухвалою від 07.08.2018 до обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано примусовий привід.

Ухвалою суду від 02.10.2018 ОСОБА_9 був оголошений у розшук. Згідно рапорту працівника поліції 18.11.2018 встановлено місце знаходження обвинуваченого. 19.11.2018 обвинувачений ОСОБА_9 з`явився до суду. ухвалою від 19.11.2018 обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

У період з 02.10.2018 року по 18.11.2019 року перебіг строку давності зупинився на період перебування підозрюваного в розшуку, оскільки ОСОБА_9 залишив територію України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком ОСОБА_9 саме по собі не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Окрім того, апелянт просить задовольнити цивільні позови про стягнення шкоди завданої злочином в сумі 100000 грн. на користь ОСОБА_7 , та шкоду завдану злочином в сумі 520000 грн. на користь ОСОБА_8 , вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, відповідно до ч.1 ст.129 КПК України вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливе у випадку ухвалення обвинувального вироку, ухвалення рішення про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Колегія суддів вважає, що вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі суперечить вказаним нормам закону.
Враховуючи системний аналіз норм кримінального процесуального закону, цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження, як на досудовому розслідування, так і в суді.
В той же час, за змістом ч.7 ст.128 КПК України залишення позову без розгляду не перешкоджає його пред`явленню в порядку цивільного судочинства, що і було роз`яснено місцевим судом в оскаржуваному рішенні.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а підстав для скасування через обставини, які зазначені в апеляційній скарзі не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3