Дата документу 17.05.2021 Справа № 326/547/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/547/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/484/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СВ ВП №2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, -

В С Т А Н О В И Л А:

6 квітня 2021 року до Приморського районного суду Запорізької області надійшла скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого СВ ВП №2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.

В своїй скарзі адвокат ОСОБА_7 просив зобов`язати слідчого ВП №2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою в інтересах ОСОБА_8 від 12 березня 2021 року та розпочати розслідування.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2021 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 з тих підстав, що у заяві останнього не наведено об`єктивних даних та не подано доказів, які б свідчили б про ознаки кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою зобов`язати ВП №2 Бердянського РВП ГУНП України в Запорізькій області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 від 12 березня 2021 року.

В обґрунтування зазначає, що 12 березня 2021 року до ВП №2 Бердянського РВП ГУНП України в Запорізькій області була направлена заява в порядку ст. 60, 214 КПК України.

Вказує, що рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 29 березня 2015 року по справі №326/1424/15-ц (провадження №2/326/634/2015) було стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №ZPP0GA від 21 квітня 2008 року в сумі 15161,12 дол. США, що становить 327328,58 грн. та судові витрати в розмірі 3189 грн. 90 коп. 27 жовтня 2015 року по вищевказаному провадженню було видано виконавчий лист, який було передано на виконання до Приморського РВ ДВС ГТУЮ Запорізької області. 5 грудня 2016 року до кредитного договору № ZPP0GA від 21 квітня 2008 року була укладено додаткова угода №1. Відповідно до п. 1.3 сума заборгованості в розмірі 219776,60 гривень, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди анулюється та є прощенням боргу для позичальника, а саме: за кредитом 14606,25 грн. за відсотками 72984,98 гривень, за комісією 4287,28 гривень, пеня 127898,09 гривень. Відповідно до п. 6 Додаткової угоди, ця додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє протягом строку дії Договору, у зв`язку із чим повернуто стягувану виконавчий лист.

Зауважує, що на даний час діє додаткова угода №1 до кредитного договору №ZPP0GA від 21 квітня 2008 року, однак банк ігноруючи спільну додаткову угоду, знову надсилає до Приморського РВ ДВС ГТУЮ Запорізькій області вищевказаний виконавчий лист .

Апелянт зазначає, що діями працівників ПАТ КБ «Приватбанк», які неналежним ставленням до своїх обов`язків, шляхом обману та зловживання довірою, ігноруючи договір про реструктуризацію боргу направили до Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 по кредитному договору. Державний виконавець відрив виконавче провадження про стягнення виконавчого збору, а виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 по кредитному договору повернув стягувану при цьому постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 33051,85 грн. скасована не була, чим була спричинена матеріальна шкода ОСОБА_6 на вищезазначену суму.

Вказує, що 1 квітня 2021 року був отриманий лист від 23 березня 2021року про те, що відомості до ЄРДР внесені не були, яким порушені вимоги ст. 214 КПК України.

Зауважує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги положення ст. 214 КПК України, так як заява була написана в порядку ст. 60, 214 КПК України та повинна бути внесена до ЄРДР. Після проведення повного та об`єктивного досудового розслідування слідчий може прийняти рішення чи мається склад кримінального правопорушення та притягнути винну особу до кримінальної відповідальності або закрити кримінальне провадження, однак підстави для цього повинні бути встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали отримано лише 14 квітня 2021 року, тобто вже після закінчення строку її оскарження в апеляційному порядку.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги, представника заявника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Щодо розгляду клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ст. 129 Конституції України).

За приписами ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка відповідно до положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення Європейського суду з прав людини від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

За нормами ч.ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За клопотанням заінтересованих осіб їхню необізнаність із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

При цьому згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 листопада 2019 року у справі № 760/12179/16-к, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Виходячи з матеріалів провадження, встановлено, що ухвала слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області постановлена 08.04.2021 року.

13.04.2021 року ОСОБА_6 отримав на руки копію ухвали районного суду Запорізької області від 08.04.2021 року.

Після отримання копії ухвали представник заявника звернувся до Запорізького апеляційного суд з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду (провадження №11-сс/807/442/21) апеляційну скаргу повернено представнику заявника адвокату ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що апелянт клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не порушує.

27.04.2021 року представник заявника адвокат ОСОБА_7 подав повторно апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 08.04.2021 року.

Клопотання обґрунтовує тим, що повний текст ухвали слідчого судді заявник отримав лише 13.04.2021 року.

Колегія суддів, враховуючи викладене, дійшла до висновку, що доводи апелянта щодо пропущення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, а тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до вимог ст.ст.110, 370-372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

У відповідності до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Частиною 1 ст.303 КПК України визначений перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та є вичерпним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Відповідно до положень ч. 5 та ч. 7 ст. 115 КПК України, обчислення строків для подання скарги на оскаржуваний вид бездіяльності починається з дня, наступного за тим, у який закінчився перебіг 24 годинного строку для реєстрації відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковим елементом складу злочину є об`єкт, суб`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.

Згідно ст. 214 КПК України відомості, які вказують на ознаки кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей про нього до ЄРДР.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 №298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявленні з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про кримінальне правопорушення є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини). Якщо в заяві чи повідомленні відсутні відомості про реальність події, то вони не можуть вважатися такими, які повинні бути обов`язково внесенні до ЄРДР.

Як вбачається із тексту обґрунтування скарги представника заявника, прохальної її частини, та матеріалів провадження представник оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР (п.1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 08.04.2021 року скаргу представника заявника на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки заява представника заявника адвоката ОСОБА_7 не містить ознак про вчинення кримінальних правопорушень за ст.ст. 190, 367 КК України, а в даному факті містяться цивільно-правові відносини, які не можуть вирішуватися кримінальним та кримінальним процесуальним законом.

В заяві містяться лише суб`єктивні міркування і припущення представника заявника, які не підтверджуються доказами або іншими документами провадження щодо вчинення посадовими особами ПАТ КБ «Приватбанк» відносно ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що 27.10.2015 по справі №326/1424/15-цр (провадження №2/36/634/2015) було видано виконавчий лист.
05.12.2016 до кредитного договору № ZРР0GА від 21.04.2008 була укладена додаткова угода №1. Відповідно до п.1.3. сума заборгованості в розмірі 219776,60 грн., що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди анулюється та є прощенням боргу для позичальника, а саме: за кредитом 14606,25 грн., за відсотками 72984,98 грн., за комісією 4287,28 грн., пеня 127898,09 грн. Відповідно до п.6 Додаткової угоди, ця додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання Сторонами та діє протягом строку дії Договору.

23.08.2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_9 звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження за справою №326/1424/15-цр (провадження №2/36/634/2015) про стягнення з боржника ОСОБА_10 заборгованості за кредитним договором в розмірі 327328,58 гривень, судові витрати в розмірі 3189,90 гривень.
27.08.2018 Приморським РВ ДВС ГТУЮ Запорізької області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №57075105 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 330518,48 гривень. 27.08.2018 на адресу боржника був направлений виклик до державного виконавця, який заявник отримав 21.09.2018.

До Приморського районного суду Запорізької області була подана заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 29.10.2018 ухвалою вищевказаного суду було залишено дану заяву без розгляду, в зв`язку з тим, що державний виконавець самостійно повернув виконавчий лист стягувачу.

Встановлено, що 23.10.2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_11 звернувся до Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області із заявою в якій просив повернути виконавчий документ, про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості.
25.10.2018 року державним виконавчем Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_12 була винесена постанова ВП №57075105 про повернення виконачого документу стягувачу на підставві п. 1 ч. 1 ст. 37, п. 3 ст. 40 Закону України «Про виконаче провадження». Стягнення не було здійснено.
25.10.2018 державним виконавцем Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області була винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП номер 57075105 в сумі 33051,85 гривень.

25.10.2018 державним виконавцем Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області була винесена постанова про стягнення витрат виконавчого провадження ВП номер 57075105 в сумі 234, 32 гривень.

05.11.2018 ОСОБА_6 був отриманий лист від Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, де йому було роз`яснено, що арешт скасовано не було, тому що є відкриті виконавчі провадження. Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження було отримано 06.11.2018.
Відповідно до ст. 2 КК України складовими елементами кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Судова колегія апеляційного суду зазначає, що кримінальне правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України («Шахрайство») є однією із форм розкрадання, яке, в свою чергу, є різновидом злочинів проти власності. Відповідальність за вчинення цих злочинів передбачено нормами Розділу 6 Особливої частини Кримінального кодексу України. Відповідно, предметом даного злочину (як й інших злочинів проти власності) є «чуже майно», тобто речі матеріального світу, що можуть бути об`єктами цивільно-правових відносин власності і які не належать винному на підставі права власності.
Важливим критерієм для кримінально-правової класифікації розкрадань є спосіб вчинення злочину, тобто спосіб, за допомогою якого майно (а в передбачених законом випадках право на майно) переходить із законного фактичного володіння однієї особи (власника, орендаря тощо) до фактичного незаконного володіння іншої особи, яка не має права на відповідний об`єкт.
У вітчизняній кримінально-правовій доктрині визначається, що для правильної кваліфікації діяння особи як шахрайства необхідними є наступні ознаки: 1) предмет злочину майно або права на майно; 2) потерпілий - особа яка є власником майна (суб`єктом прав на майно) або особа у віданні чи користуванні якої таке майно (права на майно) перебуває на законних підставах; 3) винна особа, яка є загальним суб`єктом злочину, передбаченого ст. 190; 4) протизаконний психічний вплив на таку особу у формі обману та/або зловживання довірою, внаслідок чого дана особа вводиться в оману і має спотворене уявлення про обставини, в яких вона передає предмет злочину винній особі.
В кожному конкретному випадку кваліфікації діяння особи, якій інкриміноване шахрайство, слід встановити докази таких способів отримання майна як обман або зловживання довірою.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна.
Обман - це свідомий вплив на психіку іншої особи, що полягає у повідомленні завідомо неправдивої інформації, підтриманні наявної в особи помилки, неповідомленні інформації з метою її схилення до добровільної передачі майна чи права на майно.
Відсутність принаймні однієї з ознак шахрайства можуть бути підставою для визнання відсутності складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України («Шахрайство»).
Стаття 367 КК України, передбачає відповідальність за вчинення діяння, які проявляються у службовій недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб.

З об`єктивної сторони службову недбалість характеризує наявність трьох ознак у їх сукупності: 1) дія або бездіяльність службової особи; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між вказаним діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками.

Обов`язковою ознакою складу ст. 367 КК України є заподіяння істотної шкоди.

В ході апеляційного розгляду представник заявника пояснив, що під час виконавчого провадження державний виконавець не здійснив примусового виконання заборгованості, не стягнув коштів або інших видів матеріальних благ з боржника по справі ОСОБА_6 , отже реальної шкоди не заподіяно.

Таким чином, судова колегія аналізуючи матеріали провадження і вислухавши учасників апеляційного розгляду, дійшла до висновків, що посадові особи ПАТ КБ «Приватбанк» на ОСОБА_6 не впливали протизаконно, шляхом психологічного впливу, не здійснювали обман або зловживання довірою заявника, а навпаки 23.10.2018 року звернулися до державного виконавця для повернення виконавчого документу, про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості.

Будь-яких матеріальних збитків або заподіяння заявнику істотної шкоди посадовими особами ПАТ КБ «Приватбанк» в заяві про вчинення злочину не зазначається, а лише зазначається формально про обставини перебігу стадії виконання судового рішення у справі №326/1424/15-цр і посилання на кримінально-правові норми.

Крім того, посилання представника ОСОБА_6 про те, що посадові банку спричинили матеріальні збитків були спростовані під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, в ході якого представник зазначив, що з ОСОБА_6 будь-яких грошових коштів або інших матеріальних благ за виконавчим провадженням стягнено не було.

Таким чином, заява представника заявника ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень працівниками банку не може вважатися заявою в силу ст. 214 КПК України, оскільки в змісті заяви немає чіткої конкретизації даних про злочини, настання шкідливих наслідків в розумінні КК України, а є лише перелік ймовірних порушень сторонами цивільно-правових зобов`язань, що не може бути предметом кримінального і кримінально-процесуального закону.

Апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного судового рішення та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного судового рішення.

Апелянт в свою чергу фактично лише виражає незгоду з ухвалою слідчого судді, не вказує аргументовані доводи чому висновки слідчого судді є необґрунтовані чи невмотивовані.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді через доводи, наведені в апеляційній скарзі і доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити адвокату ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СВ ВП №2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4