Єдиний унікальний номер 448/103/21
Провадження № 1-кп/448/103/21
У Х В А Л А
Іменем України

09.07.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000584 від 25 липня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, працюючого продавцем у ФОП « ОСОБА_4 », раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України,
учасники справи:
прокурор ОСОБА_5 ,
потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
та його захисник-адвокат ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и в:

До Мостиського районного суду на розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000584 від 25.07.2020 року за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

З вищевказаного обвинувального акту слідує, що 25.07.2020, близько 20 годин 20 хвилин ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASAT - В7», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі сполучення «Львів - Шегині» на 45 км + 211м, що поблизу с. Княжий Міст Мостиського району Львівської області, у напрямку до м. Львова, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_9 , та усвідомлюючи, що здійснив наїзд на останнього, не зупиняючись з місця дорожньо-транспортної пригоди поїхав в напрямку до м.Львова, при цьому завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, так як ОСОБА_3 сам поставив останнього в небезпечний для життя стан..

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК України завідоме залишення без допомоги потерпілого ОСОБА_9 , котрий перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, так як ОСОБА_3 сам поставив останнього в небезпечний для життя стан.

Потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в судовому засіданні підтримали подані письмові клопотання, в яких вони відмовляються від обвинувачення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.135 КК України, просять закрити кримінальні провадження відносно останнього, оскільки не мають до таких жодних претензій ні морального, ні матеріального характеру.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заявленого потерпілими клопотання про закриття даного кримінального провадження. Зазначив, що примирився з потерпілими та відшкодував таким завдану шкоду.

Заслухавши думку прокурора, котрий не заперечував щодо закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого, роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки закриття кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 4 статті 26 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Як відомо із змісту п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно абзацу другого ч.7 ст.284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Відповідно до статті 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, в тому числі кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України (залишення в небезпеці без обтяжуючих обставин).

Разом з цим, в обвинувальному акті зазначено, обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_3 - вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, однак така судом не береться до уваги з огляду на таке.

Із роз`яснень Верховного Суду України, висловлених у постановах від 08.10.2015 року за №5-132кс15 та від 18.05.2017 року № 5-79кс (15)17 вбачається наступне.

Відповідно до правового висновку ВСУ, висловленого у Постанові від 08.10.2015 року за №5-132кс15, «доктринальній, законодавчій та в судово-слідчій практиці термін «обтяжуючі обставини» використовується у двох значеннях як комплексне поняття: обставини, що передбачені у статтях Особливої частини КК, як ознаки складу злочину, які впливають на його кваліфікацію, тобто «кваліфікуючі» ознаки складу злочину, передбачені у диспозиції відповідної статті; обтяжуючі обставини, які не позначаються на кваліфікації вчиненого, а впливають виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання, зазначені у частині першій статті 67 КК України. Граматичний та системно-структурний аналіз, юридична техніка приписів статті 477 КПК України свідчать про наступне: пункт перший частини першої статті 477 КПК передбачає спочатку вказівку на певну частину і статтю Особливої частини КК, тобто визначається, за якою нормою кваліфікується діяння, а потім у дужках розкриваються ознаки того складу злочину, який у цій частині статті передбачені. Крім того, в статті 477 КПК в цілому законодавець використав перелік норм лише Особливої частини КК, а посилання на Загальну частину цього Кодексу, зокрема статтю 67 КК, немає. Наведене свідчить про те, що викладене законодавцем у статті 477 КПК застереження у дужках щодо обтяжуючих обставин при вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення». Згідно із правовим висновком ВСУ, висловленим у постанові від 18.05.2017 року №5-79кс (15)17, «застереження у статті 477 КПК щодо обтяжуючих обставин стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення і не розповсюджується на передбачені частиною 1 статті 67 КК обставини, які обтяжують покарання».

Таким чином, зазначення у обвинувальному акті обтяжуючої покарання ОСОБА_3 , обставини, передбаченої ст.67 КК України, вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не є обтяжуючою обставиною в розумінні застереження у статті 477 КПК України, зазначеного в дужках біля ч.1 ст.135 КК України, оскільки не позначається на кваліфікації вчиненого злочину, а впливає виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п.113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що» ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Враховуючи імперативний характер ст.26 КПК України, а також беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, а саме: кримінальне провадження за ч.1 ст.135 КК України є формою приватного обвинувачення, в якому право підтримувати обвинувачення належить потерпілому; потерпілі відмовилися від обвинувачення, наслідки відмови від підтримання обвинувачення таким зрозумілі, і жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілі не мають, а також і те, що дане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення і обвинувачений не заперечує проти закриття провадження у зв`язку з відмовою потерпілих від підтримання обвинувачення, суд вважає, що вищевказане кримінальне провадження слід закрити.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до вимог ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Частиною першою статті 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №598/1781/17 та зазначила, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. З врахуванням викладено, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Таким чином, вирішення питання про розподіл процесуальних витрат в межах кримінального провадження вирішується згідно вимог ст.ст.118-126 КПК України.

Отже, процесуальні витрати за проведення судових експертизи, що були призначені за ініціативою органу досудового розслідування - не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 оскільки як відомо із вимог ч.2 ст.124 КПК України, - лише у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а тому такі слід віднести на рахунок держави, що також узгоджується із висновками викладеними в ухвалах Верховного Суду у справі №758/2420/17 від 25.06.2018р. та у справі №592/10225/19 від 25.03.2021р.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , не обирати.

Керуючись ст.ст. 284, 372, 395, 477 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Клопотання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , задовольнити.

Кримінальне провадження №0000584 від 25 липня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, - закрити у зв`язку з відмовою потерпілих від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Речовий доказ: карта пам`яті «Micro SD HC 32 GB Kingston», - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000584.

Речові докази: уламок пластмаси, вилучений 25.07.2020 року під час огляду місця пригоди, змиви РБК із капоту та змив із зовнішньої сторони ручки дверей водія автомобіля «VOLKSWAGEN PASAT - В7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - знищити.
Речовий доказ: транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASAT - В7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий знаходиться на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП у Львівській області за адресою: м.Львів, вул.Конюшинна, 13, - повернути його законному володільцю ОСОБА_3 .
Процесуальні витрати з обвинуваченого ОСОБА_3 стягненню не підлягають.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Копію ухвали суду негайно, після її оголошення, вручити обвинуваченій та прокуророві.

Ухвала суду виготовлена в нарадчій кімнаті 09 липня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1

Ухвала набирає законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя ОСОБА_1