ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6468/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2551/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 22 червня 2021 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22 червня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 20 серпня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд зазначив, що враховуючи тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, особу обвинуваченого, та те, що потерпіла ще не допитана, а також з метою запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а саме спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення дійшов висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу.

Не погодившись з вказаним рішенням захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 22.06.2021 року.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд при прийнятті рішення щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не взяв до уваги факт ненадання прокурором матеріалів, які підтверджують наявність ризиків на які він посилався в своєму клопотанні і відсутність в клопотанні прокурора посилання на зазначені матеріали, що можуть підтверджувати наявність ризиків на які посилався прокурор: ризик переховування, ризик впливу на потерпілу, ризик вчинення нового злочину; відсутність в клопотанні прокурора обґрунтування неможливості запобігання ризикам, на які він посилався, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того вказує, що в ухвала суду не містить обставин, які свідчать про існування ризиків на які послалась суддя, а саме: запобігання спробам переховуватись та вчинити інше кримінальне правопорушення, також в ухвалі не вказано обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а враховано лише одну обставину, а саме тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому.

Посилається і на те, що судом не враховано інші обставини, перелічені в ч.1 ст. 178 КПК України а саме: вагомість наявних доказів про вчинення Підвишенним інкримінованого йому злочину, які відсутні в матеріалах справи; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків, в тому числі родини (батько, матір); позитивна характеристика з місця його постійної роботи і місця проживання; відсутність судимостей ; шкода не спричинена; відсутність ризиків повторення і продовження скоєння злочину.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , строк покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим та вважає, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, а отже апеляційні доводи захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, а також міцність соціальних зав`язків, наявність батька та матері, є безпідставними.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Відтак, колегія суддів ставиться критично до доводів апелянта щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, розбійному нападі з застосуванням ножа , який інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.
Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 22 червня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу Московського районного суду м.Харкова на недопустимість порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст. 28 КПК України.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді