Справа № 471/74/21
Провадження №1-кп/471/34/21
Номер рядка звіту 227
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2021 року

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське Миколаївської області кримінальне провадження зареєстроване до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249 від 10.08.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Микільське Братського району Миколаївської області, громадянина України, працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного,

ВСТАНОВИВ:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, 09.08.2020 близько 21:00 години ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21011», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби по сухій, неосвітленій міським електроосвітленням, польовій дорозі в с. Микільське, Братського району, Миколаївської області, зі сторони с. Микільське, Братського району, Миколаївської області, в напрямку ставку (напрямок с. Велика Сербувка, Єланецького району, Миколаївської області), при увімкненому світлі фар головного світла в режимі «дальній», приблизно зі швидкістю 41 км/год.

В цей же час пішохід ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебував між розгалуженими дорогами, які знаходяться в с. Микільське Братського району Миколаївської області.

При наближенні до пішохода, водій ОСОБА_4 в процесі руху не діяв таким чином, щоб не загрожувати життю та здоров`ю громадян, проявляючи злочинну недбалість, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, та дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, а також грубо порушив вимоги п.п. 23 «б», 2.3 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, які полягали у появі в межах смуги руху пішохода, який перебував в попутному напрямку на узбіччі, при виявленні пішохода не вжив заходів до зменшення швидкості автомобілю аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча повинен був це зробити та мав таку можливість, внаслідок чого передньою лівою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, у вигляді перелому склепіння вертлюгової западини зліва, переломів лобкових та сідаліщних кісток з права та зліва, розривів очеревини з крововиливом в м`які тканини передньої стінки в ділянці таза та черевну порожнину, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознакам небезпеки для життя.

Допущенні водієм ОСОБА_4 грубі порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень отриманих потерпілим ОСОБА_5 .

Крім того, 09.08.2020 одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та опинився в небезпечному для життя стані, будучи особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, діючи з прямим умислом, в порушення вимог ч.5 ст. 14 Закону України " Про дорожній рух", ч.З ст. З Закону України " Про екстрену медичну допомогу", п.2.10 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року , підпунктів «а», «б», «в», «г», «г'»9 «д» , «є» пункту 2.10, підпункту «є» пункту 9.9 та підпункту «а» пункту 9.10 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки, перемістив транспортний засіб з місця пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після зупинки, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції та не дочекався прибуття працівників поліції, не вжив заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та не організував об`їзд місця пригоди.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що в результаті наїзду автомобілем «ВАЗ 21011», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження й залишився лежати на проїзній частині у темну пору доби, внаслідок чого перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, розуміючи, що він сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними та правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, проявляючи байдужість і неповагу до права людини на життя та безпеку, маючи змогу надати потерпілому першу медичну допомогу, навіть не намагався це зробити, свідомо залишивши ОСОБА_5 без допомоги у небезпечному для життя стані, зник з місця пригоди.

Під час допиту у суді обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково. Суду дав наступні покази. 09 серпня 2020 року він був на ставку біля с. Микільське Братського району Миколаївської області. Близько 21.00 години він польовою дорогою поїхав зі ставка до села Велика Сербулівка Єланецького району Миколаївської області. З ним в машині був ще свідок ОСОБА_6 . Рухаючись по польовій дорозі, при ввімкнутому «дальньому» світлі фар він відволікся та не помітив пішохода, який також знаходився на вказаній дорозі. Побачивши пішохода, він намагався уникнути зіткнення, однак лівою частиною автомобіля скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_5 . Відразу після зіткнення він зупинив автомобіль, вийшов з машини та підійшов до потерпілого, запитав у нього чи потрібна лікарська допомога. Потерпілий ОСОБА_5 відповів, що з ним усе в порядку, допомоги він не потребує. Ще деякий час вони поспілкувалися, покурили та він поїхав в с. Велика Сербулівка до знайомої дівчини, а ОСОБА_5 залишився на місці. Після зіткнення у автомобіля було розбите лобове скло, яке він самостійно вийняв та залишив на місці пригоди, та було пошкоджено капот авто.

На запитання як звуть дівчину та де вона мешкає-відповіді не надав.

Вранці 10.08.2020 року, близько 06:00 год. приїхав додому та хотів полагодити авто, але не встиг цього зробити. Також пояснив, що надавав грошові кошти потерпілому на лікування.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 09 серпня 2020 року близько 21 години він йшов зі ставка на околиці с. Микільське додому у село. Йшов по ґрунтовій дорозі. Як їхав автомобіль він не чув, а відчув тільки удар, від якого він впав на землю. Автомобіль не зупиняючись поїхав дальше. Після удару він намагався підвестися та йти далі, однак через травму декілька разів втрачав свідомість. Близько 23.00 години його побачили хлопці та викликали швидку допомогу, яка доставила його до лікарні. Підтвердив, що обвинувачений надавав йому кошти на лікування.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що 10 серпня 2020 року вранці їй зателефонували та повідомили, що її син ОСОБА_5 знаходиться в Вознесенській ЦРЛ лікарні в реанімації. Обставини ДТП їй відомі тільки зі слів сина, свідком цих подій вона не була. Син більше місяця знаходився в лікарні, стан у нього був тяжкий. Наразі він також потребує постійного лікування та реабілітації.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що 09 серпня 2020 року близько 23.00 год. він та ОСОБА_9 пішли до ставка, що знаходиться за селом Микільське Вознесенського району Миколаївської області. Коли йшли по польовій дорозі неподалік ставка, почули стогін, а згодом побачили ОСОБА_5 , який лежав на дорозі та стогнав. ОСОБА_5 повідомив їм, що його збила машина та попросив викликати швидку допомогу, щоб доставити його до лікарні.

Свідок ОСОБА_9 надав аналогічні покази, що і свідок ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що 09.08.2020 року близько 21.00 він та ОСОБА_4 на автомобілі, яким керував останній, польовою дорогою їхали в с. Велика Сербулівка Єланецького району Миколаївської області зі ставка в с. Микільське. В цей час на дорогу раптово вийшов ОСОБА_5 та сталося зіткнення з автомобілем. Відразу після зіткнення ОСОБА_4 зупинив авто та вони підійшли до потерпілого, запропонували викликати швидку, але ОСОБА_5 відмовився. Видимих тілесних пошкоджень у нього не було, тому вони поїхали далі до знайомих у сусіднє село. Як звуть знайомих та де вони мешкають не пам`ятає.

Також судом досліджено письмові докази:

-протокол огляду місця події від 10.08.2020 року та додатками до нього схемою ДТП та фото таблицею, відповідно до якого ширина грунтової дороги на захід від ставку в с. Микільске, Братського (Вознесенського району) Миколаївської області, становить 2,5 м. На відстані 1,6 від грунтової дороги, знаходиться лобове скло від автомобіля в пошкодженому стані. Також на дорозі в північному напрямку знаходяться плями бурого кольору.

-протокол огляду транспортного засобу від 10.08.2020 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого, оглядом встановлено, що автомобіль ВАЗ 21011, червоного кольору, д/н НОМЕР_1 має деформації передньої частини автомобіля, також виявлено відсутність лобового скла, дзеркала з правої сторони.

-протокол проведення слідчого експерименту від 25.11.2020 року та схема до нього.

-висновок експерта № 518 від 16.09.2020 року за результатами дослідження технічного стану транспортних засобів, відповідно до якого «на момент ДТП ходова частина, рульове керування автомобіля ВАЗ-21011, р/н НОМЕР_1 знаходилися технічно несправному, але працездатному стані, не мали несправностей, які могли би обумовити раптове неочікуване для водія відхилення автомобіля від прямолінійного руху при гальмуванні, русі накатом чи відмову системи. Робоча гальмівна система автомобіля знаходилася в працездатному стані. Дальнє світло фар головного світла автомобіля знаходилося на момент ДТП в працездатному стані, ближнє світло правої фари знаходилося в непрацездатному стані, встановити час руйнування спіралі ближнього світла лівої фари неможливо».

-висновок експерта № 517 від 15.09.2020 року за результатами транспортно-трасологічного дослідження, відповідно до якого «автомобіль ВАЗ 21011, р/н НОМЕР_1 контактував з тілом пішохода лівою частиною (кромка капоту, рамка радіатору). Встановити місце наїзду на пішохода неможливо через недостатність слідової інформації.

-висновок експерта № СЕ/19/115/16068-ІТ від 18.12.2020 року, відповідно до якого «належні дії водія автомобіля ВАЗ 21011 р/н НОМЕР_1 регламентуються вимогами п. 12.3, 12.4 ПДР України. Дії пішоходів регламентуються вимогами глави 4. Обов`язки і права пішоходів ПДР України, їх оцінка не потребує спеціальних пізнань. В діях водія автомобіля ВАЗ 21011 р/н НОМЕР_1 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, що знаходяться в причинному зв`язку з подією з технічної точки зору. Виявлені технічні несправності автомобіля не знаходяться у причинному зв`язку з настанням події ДТП.

-висновок судово-медичної експертизи № 457, відповідно до якої, потерпілий ОСОБА_5 має наступні тілесні ушкодження-перелом склепіння вертлюгової западини з ліва, переломи лобкових та сідаліщних кісток з права та з ліва, розриви очеревини з крововиливом в м`які тканини передньої стінки в ділянці таза та черевну порожнину. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) як з обмеженою такі не обмеженою контактуючою поверхнею. Тілесні ушкодження відносяться до тяжких по ознаці небезпеки для життя. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виключається вірогідність утворення їх в наслідок падання з положення стоячи та ударі об тверду поверхню.

Оцінивши досліджені докази, суд прийшов до висновку, що пояснення ОСОБА_4 в частині того, що він не залишав на місці ДТП після зіткнення потерпілого та не визнання їм вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, спростовуються показами потерпілого, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також висновками експерта № 517 від 15.09.2020 року за результатами транспортно-трасологічного дослідження, протоколом огляду місці події.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Тому, його свідчення в частині того, що він пропонував допомогу потерпілому, суд розцінює як бажання пом`якшити відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 135 КК України,.

Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та за ч. 1 ст. 135 КК України- завідомому залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для житті стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При призначенні покарання суд враховує наступне.

Згідно з приписами ст.50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Окрім наведеного, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризуються позитивно, вчинив злочин вперше, частково відшкодував витрати на лікування потерпілому.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи морально-емоційне ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його поведінку під час судового розгляду, суд вважає за можливе у даному конкретному випадку, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України, за правилами ст.. 70 КК України, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на обвинуваченого встановлені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину. Також, суд вважає за необхідне застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.. 100 КПК України.

На підставі ст. 118 ч.1 п. 3 КПК України суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 за проведення експертиз.

Керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання:

за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі на строк два роки

за ч. 2 ст. 286 КК України - у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 слідуючі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 21011 р/н НОМЕР_1 , пошкоджене лобове скло від автомобіля ВАЗ 21011 - повернути законному володільцю.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 20 серпня 2020 року на ВАЗ 21011 р/н НОМЕР_1 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати в розмірі: 3922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 80 копійок за проведення експертиз на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Миколаївській області.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Братський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1