Справа № 357/3282/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання власника майна - ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000482 від 25.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання власника майна - ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000482 від 25.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України.

Обґрунтування вимог клопотання:

26.03.2021 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 клопотання слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000482 від 25.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України задоволено, накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме трактор марки «Т-156» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 , виданого ГУ Держпродспоживслужбою в Київській області, який полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування вказаним майном для власника.

В ході досудового розслідування слідчим ОСОБА_4 виконані всі необхідні слідчі дії, а саме відібрано зразки технічнологічних відходів із ковша трактора «Т-156», які були упаковані у спец.пакети № SUD 2019095, SUD 2019096, здійснено огляд даного трактора та виконано інші слідчі дії.

Тому, власник майна ОСОБА_3 вважає, що необхідність в подальшому застосуванні такого заходу кримінального провадження як арешт вказаного майна, відпала потреба, що відповідно до ст.174 КПК України є підставою для скасування арешту майна.

Відомості про участь сторін при розгляді клопотання та фіксування судового процесу:

Слідчий СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди злочину, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, тому правові підстави для скасування арешту майна відсутні, також вказав, що всі заплановані слідчі дії з вказаним речовим доказом виконані.

Власник вилученого майна ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання, жодних заяв чи клопотань останнім надано не було.

Правове обґрунтування рішення:

За ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в т.ч. предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

24.03.2021 трактор марки «Т-156» реєстраційний номер НОМЕР_1 постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000482 та передано на зберігання директору ДП «Укрветсанзаводу» ОСОБА_6 за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Пищики (територія підприємства).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За змістом ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 від 26.03.2021 року про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000482 від 25.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України, а саме трактора марки «Т-156» при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що метою накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучено в ході огляду місця події від 24.03.2021 року, є збереження речових доказів та запобігання їх знищенню, перетворенню, відчуженню чи приховуванню від органів досудового розслідування. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно є засобом вчинення кримінального правопорушення, який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, та яке може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Також було встановлено, що слідчому необхідно провести додаткову процесуальну дії у вигляді повторного огляду транспортного засобу для відібрання зразків технологічних відходів з ківша трактора марки «Т-156» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення за участю відповідного спеціаліста з екологічної інспекції, які необхідні в подальшому для проведення судової експертизи, так як зразки, що були відібрані на місці події 24.03.2021 та запаковані до спеціального пакету піддалися хімічним процесам та можуть бути непридатними для проведення експертизи.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Як вбачається із тексту клопотання та не заперечувалось слідчим у судовому засіданні, після постановлення ухвали слідчим суддею про арешт тимчасового вилученого майна, в ході досудового розслідування слідчим ОСОБА_4 виконані всі необхідні слідчі дії, а саме здійснено повторний огляд та додатково відібрано зразки технічнологічних відходів із ківша трактора «Т-156».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 не навів слідчому судді підстав, які б обґрунтовували подальше втручання у права ОСОБА_3 , шляхом збереження обмеження арештом його прав власника відносно трактора «Т-156».

Враховуючи, що повторно відібрані зразки технологічних відходів з ківша трактора марки «Т-156» реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідчий не порушує питання про проведення будь-яких слідчих дій із зазначеним майном, та не вказує на те, яку подальшу цінність для органу досудового розслідування має трактор марки «Т-156», слідчий суддя вважає, що власником майна ОСОБА_3 доведено, що на даний час застосування такого заходу кримінального провадження як арешт майна, належного йому трактора марки «Т-156» - відпала, а збереження такого арешту призвело б до невиправданого втручання у правомочності власника.

Тому, подане власником майна ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 16, 98, 107, 131-132, 170-175, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання власника майна - ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000482 від 25.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України- задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2021 в справі №357/3282/21 (1-кс/357/674/21) у кримінальному провадженні №0000482, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України на майно, а саме: трактор марки «Т-156» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1