Ухвала

іменем України
1 червня 2021 року

м. Київ
Справа № 954/253/20
Провадження № 51-2097 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 7 жовтня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 січня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 7 жовтня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70, ст. 72, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

УхвалоюХерсонського апеляційного суду від 21 січня 2021 року вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом вчинення тотожних дій, об`єднаних єдиним наміром, повторно таємно викрав консервацію, яка належить ОСОБА_6 , із підвального приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу із кінця вересня місяця 2019 року по 30 листопада 2019 року, більш точної дати досудовим слідством не встановлено, в нічний час, у невстановлений спосіб таємно проник на огороджену по периметру територію вказаного домоволодіння, де в подальшому через не зачинені на замикаючий пристрій вхідні двері таємно проник до підвального приміщення, що на території вищевказаного домоволодіння, звідки таємно викрав домашню консервацію, вартість якої згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 19-836 від 19 грудня 2019 року становить 4187 грн 50 коп., звернув викрадену ним консервацію на свою користь та розпорядився нею на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на вказану суму.
Продовжуючи реалізацію зазначеного умислу, тотожним способом в ніч на 3 грудня 2019 року ОСОБА_5 таємно проник на огороджену по периметру територію вказаного домоволодіння, де в подальшому через не зачинені на замикаючий пристрій вхідні двері таємно проник до підвального приміщення, що на території вищевказаного домоволодіння, звідки таємно викрав домашню консервацію, вартість якої згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 19-836 від 19 грудня 2019 року становить 5192 грн 50 коп., звернув викрадену ним консервацію на свою користь та розпорядився нею на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на вказану суму.
Також суд визнав встановленим, що ОСОБА_5 , звільнившись 4 липня 2019 року умовно-достроково із Голопристанської виправної колонії № 7, де відбував покарання у виді позбавлення волі за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року, будучи особою, відносно якої 26 червня 2019 року Голопристанським районним судом Херсонської області встановлено адміністративний нагляд строком на один рік та встановлено ряд обмежень, будучи ознайомленим працівниками Нововоронцовського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області із ухвалою про встановлення адміністративного нагляду, встановлені судом обмеження та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, 4 грудня 2019 року умисно, з метою порушення правил та ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин та дозволу працівників Нововоронцовського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області, які здійснюють адміністративний нагляд, покинув місце свого проживання по АДРЕСА_1 та виїхав за межі Нововоронцовського району Херсонської області, в результаті чого на протязі 15 днів перебував за межами району (за місцем проживання).
Вказані умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 та ст. 395 КК України.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що він просить скасувати вищевказані судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотивуючи касаційну скаргу, захисник стверджує, що судом першої інстанції було порушено таємницю нарадчої кімнати. Зокрема вказує, що 6 жовтня 2020 року суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами і перейшов до судових дебатів. Після дебатів, надавши останнє слово обвинуваченому, суд видалився до нарадчої кімнати, оголошення вироку було заплановано на 7 жовтня 2020 року о 11.00 год. У запланований для проголошення вироку час, суд вийшов із нарадчої кімнати до зали судових засідань і відновив судовий розгляд кримінального провадження лише в частині допиту потерпілого, для того, щоб уточнити вартість викраденого майна в частині кількості витраченої сировини для приготування консервації. Після повторного допиту потерпілого, суд знову перейшов до дебатів і обмежив висловлювання прокурора та потерпілого позиціями щодо показань потерпілого, наданих ним в ході повторного допиту, чим, на думку захисника, порушив і право обвинуваченого на захист.
Крім того, захисник наголошує, що наявними матеріалами справи не підтверджено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому зазначає, що в основу вироку суд поклав неналежний доказ, а саме висновок судової товарознавчої експертизи, оскільки експертом у цьому висновку було зазначено, що визначити вартість викрадених консервів не видається можливим, а відтак їх вартість не встановлена. Натомість експерт встановив вартість іншого майна, яке не є предметом злочину. При цьому експертом не визначено вартість окремих інгредієнтів, з яких потерпілим ніби то було виготовлено викрадені у нього продукти консервації. Судом необґрунтовано взято до уваги показання потерпілого, який не є фахівцем (експертом) товарознавцем, до того ж наявність у потерпілого викраденого майна, його кількість, вартість та якість не підтверджується іншими процесуальними доказами, окрім показань самого потерпілого.
Також захисник зазначає, що суд безпідставно поклався до показання свідка ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що він має родинні зв`язки з працівниками правоохоронного органу, яким безпосередньо здійснювалося оперативне супроводження досудового розслідування зазначеного кримінального провадження. При цьому свідок особисто не бачив події злочину, інкримінованого ОСОБА_5 .
Крім того, на думку захисника, суд необґрунтовано послався як на доказ на протокол огляду місця події (домоволодіння потерпілого) від 3 грудня 2019 року. В порушення вимог ч. 2 ст. 237, ч. ч. 2, 10 ст. 234 КПК України огляд місця події був проведений без ухвали слідчого судді та без відеозапису.
Також вказує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не мали статусу потерпілого у кримінальному провадженні і таким чином позбавлені можливості надавати докази органам досудового розслідування. При цьому, як зазначає захисник, вищезазначені порушення не були взяті до уваги апеляційним судом, який залишив вирок щодо ОСОБА_5 без змін.
Захисник ОСОБА_4 не оспорює у касаційній скарзі судові рішення щодо законності засудження ОСОБА_5 за ст. 395 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового слідства і судового розгляду та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості Заі ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , даних протоколів слідчих дій, висновку судової товарознавчої експертизи № 19-836 від 19 грудня 2019 року, інших письмових доказів, наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Що стосується показань на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, то потерпілий ОСОБА_6 дав послідовні та детальні пояснення про те, що вкінці листопада 2019 року з підвального приміщення у нього було викрадено 100 півлітрових скляних баночок з рибною консервацією та 25 півлітрових скляних баночок з курячою консервацією. А 3 грудня 2020 року у нього було викрадено 85 півлітрових скляних баночок з рибою «Карась» в томаті та 70 півлітрових скляних баночок з рибою «Карась» в олії. Дав детальні свідчення про те, яким способом і в якій тарі він виготовив консерви, скільки і яких продуктів витратив на виготовлення консервів, яким чином встановив кількість викраденого, погодився із тим, що сума заподіяних збитків в обвинувальному акті зазначена правильно. З часом дізнався, що ОСОБА_5 допомагав його сусіду навпроти по будівництву, тому мабуть і бачив, де що можна вкрасти.

Свідок ОСОБА_7 , який в суді прямо вказав на ОСОБА_5 , як на чоловіка, який вкінці листопада 2019 року чи в перших числах грудня 2019 року звернувся до нього, щоб він за гроші перевіз його з банками з консервацією із дому в смт Нововоронцовка на ринок у с. Мар`янське. Він під`їхав до нього, обвинувачений загрузив декілька ящиків до машини з тушонкою, консервацією в скляних півлітрових банках в маслі та в томаті. Консервів було багато. ОСОБА_5 сказав, що працює на рибному заводі і звідти консервація, там розрахувалися. Обвинувачений на ринку продавав цю консервацію, люди швидко у нього її купляли. Другий раз так само, домовився із ОСОБА_5 про перевезення, і в грудні 3 чи 4 числа перевіз ОСОБА_5 з такою ж консервацією з домоволодіння в смт Нововоронцовка до ринку у с. Мар`янське. Більшість консервації купив один покупець, перевантажив ящики до своєї машини. ОСОБА_5 з ним за послуги двічі розрахувався по 300 грн. Він також особисто купив у ОСОБА_5 10 банок консервів, які він видав потім поліції. Під час досудового слідства під час впізнання по фотознімках впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 на фото як особу, яка його наймала для перевезення консервів.

Вказані у судовому рішенні докази, які узгоджуються між собою, в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи захисника ОСОБА_11 переглядалися в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтуються на зібраних у справі та перевірених судом доказах, є обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на вищевказані показання потерпілого та свідка, а також докази, наведені у вироку, правильно зазначив, що вони доводять винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що показання свідка ОСОБА_7 є недопустимим доказом не ґрунтуються на вимогах ст. ст. 86, 87 КПК України. Свідок пояснив, що оперативний працівник Нововоронцовського ВП є його дальнім родичем, він з ним не спілкувався протягом декількох років і ця обставина будь-яким чином не впливає на його свідчення. До того ж з матеріалів провадження не вбачається, що оперативний працівник, який є дальнім родичем свідка приймав участь у цьому кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, а відтак колегія суддів дійшла висновку, що перебування у родинних стосунках з оперативним працівником поліції, за відсутності у матеріалах провадження доказів його участі на стадії досудового розслідування, не свідчить про зацікавленість свідка ОСОБА_7 у вирішенні цього кримінального провадження і не ставить під сумнів достовірність його показань.
Крім того, апеляційний суд надав мотивовану відповідь й на довід захисника, який вказує на недопустимість як доказу висновку експерта. Так, у своєму рішенні суд зазначив, що експерт у висновку судової товарознавчої експертизи № 19-836

від 19 грудня 2019 року зазначив, з яких підстав він вказав, чому не може визначити вартість виробленого кустарним способом консервованого продукту і визначив при цьому вартість складових, що містяться у рецептурі приготування консервованої продукції, зазначеної у додатковому допиті потерпілого ОСОБА_6 та вартість скляної банки та кришки. Суд констатував, що висновок експерта відповідає вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України, він містить докладний опис проведених досліджень, відповіді на поставлені питання.

До того ж, апеляційний суд наголосив на тому, що зважаючи на те, що кримінальним процесуальним законом в редакції, що діяла на час скоєння злочину та розгляду справи в суді не передбачено, що матеріальні збитки мають бути підтверджені виключно висновком експерта, суд правильно взяв до уваги показання потерпілого та висновки експерта від 19 грудня 2019 року як належні докази, що в своїй сукупності доводять розмір заподіяної потерпілому шкоди.

Крім того, апеляційний суд з посиланням на правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду у постанові

від 24 лютого 2020 року за номером справи № 128/2455/15, на довід апеляційної скарги захисника про наявність підстав для скасування вироку через порушення судом таємниці нарадчої кімнати, зазначив, що дійсно нормами кримінального процесуального законодавства не передбачено відновлення з`ясування обставин після виходу суду до нарадчої кімнати.

Однак, у даній справі рішення суду першої інстанції про відновлення з`ясування обставин після виходу суду до нарадчої кімнати, як видно, викликано необхідністю уточнення показань потерпілого, який вже був допитаний під час судового розгляду, судом після виходу до нарадчої кімнати не було досліджено нових доказів, після допиту потерпілого суд перейшов до судових дебатів, надав останнє слово обвинуваченому, а тому колегія суддів дійшла висновку, з яким погоджується й касаційний суд, що таке порушення не може бути достатньою підставою скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції немає.
Також на доводи касаційної скарги захисника, який вказує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не мали статусу потерпілого у кримінальному провадженні і таким чином позбавлені можливості надавати докази органам досудового розслідування, Суд наголошує, що вимоги ч. 2 ст. 93 КПК України не передбачають надання доказів стороні обвинувачення лише потерпілим, а відтак доводи захисника з цього приводу є неспроможними.
Крім того, є також необґрунтованим посилання захисника на те, що огляд місця події був проведений з порушенням вимог ч. 2 ст. 237, ч. ч. 2, 10 ст. 234 КПК України, без ухвали слідчого судді.
Як убачається з копій судових рішень, у матеріалах кримінального провадження наявна заява про добровільну згоду на огляд домоволодіння від 30 листопада 2019 року та протокол огляду місця події від 30 листопада 2019 року із фототаблицею до нього за участі потерпілого ОСОБА_6 .
Ухвала суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скаргазахисника ОСОБА_4 не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 7 жовтня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 січня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3