Справа № 638/4521/21
Провадження № 1-кп/638/1151/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

провівши підготовче судове засідання в приміщенні суду в м. Харкові по кримінальному провадженню № 0001392 від 07.11.2020, з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, підготовче судове засідання призначено ухвалою суду від 31.03.2021, -

за участю :

прокурора ОСОБА_5

представника малолітнього

потерпілого ОСОБА_6

законного представника

малолітнього потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

перекладача Аілла Мохаммед

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дзержинського райсуду м. Харкова перебувають матеріали кримінального провадження № 0001392 від 07.11.2020, з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.
Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , в якому посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме : ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання за скоєння тяжкого злочину, незаконного впливу на потерпілого та свідків у зазначеному кримінальному провадженні, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вважав за необхідне, на час судового провадження, продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на два місяці та враховуючи приписи п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, просив суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,

а саме у вигляді домашнього арешту.

Представники малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора, просив його задовольнити з підстав, на які посилається прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти задоволення зазначеного клопотання прокурора, просив прийняти рішення на розсуд суду.

Суд вислухав пояснення учасників судового провадження та дослідивши відповідні матеріали кримінального провадження, вважає що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Харкова від 09.11.2020 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 05.01.2021 з визначенням суми застави в розмірі 10510000 гривен, який було продовжено ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Харкова від 04.02.2021 до 04.04.2021 з продовженням дії застави у раніше визначеному розмірі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).

Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 ЄСПЛ вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Частиною 2 статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

За умовами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У судовому засіданні встановлено те, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини по справі під час судового провадження і на це вказує характер протиправних дій, у вчиненні яких він підозрюються і щодо яких є обгрунтована органами досудового слідства підозра.

Крім того, є достатні підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 , з огляду на його моральні якості, наявність в провадженні Дзержинського райсуду м. Харкова кримінального провадження щодо обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України, яке віднесено до тяжкого злочину, провадження по якому триває, відсутності міцних соціальних зв`язків, зможе ухилитися від явки до суду і не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування) та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на теперішній час не зменшились, характер вчиненого кримінального правопорушення, відсутність відомостей про наявність тяжких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, а також те, що при застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на потерпілого, свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, суд вважає, що вказане свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за вчинення якого передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років без альтернативного виду покарання, так як вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжкого злочину.

Тому суд вважає за необхідне на час судового провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на максимальний строк шістдесят днів, тобто до 31 травня 2021 року включно.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення щодо злочину, який спричинив загибель людини, приймаючи до уваги обставини інкримінованого кримінального правопорушення та особу ОСОБА_3 , в порядку положень ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні підстави для визначення розміру застави.

Аналізуючи вище наведене, слідчий суддя, приходить до висновку, про застосування на час судового провадження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таким чином, у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 на більш м`який.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 205, 314-316 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

На час судового провадження обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор » строком на 60 днів тобто до 31 травня 2021 року включно.

На ухвалу суду протягом 7 днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Дзержинський райсуд м. Харкова.

Ухвала надрукована в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1