СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/56/21
Провадження №1-кп/547/25/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року смт Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000182, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 15.06.2019 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Семенівка Полтавської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Семенівським РВ УМВС України в Полтавській області 09.06.2000 року, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
28 січня 2021 року до Семенівського районного суду Полтавської області від начальника Семенівського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадження №0000182, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 15.06.2019 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Відповідно до обвинувального акту, згідно виконавчого листа № 550/818/14-ц, виданий 23.09.2014 Чутівським районним судом Полтавської області, ОСОБА_4 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2014 і до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_8 , порушуючи вимоги ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного Кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати інтереси дітей, знаючи про свій обов`язок, встановлений судом щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7 , посягаючи на нормальний розвиток та здоров`я своєї дитини, не маючи обмежень по стану здоров`я, тобто будучи фізично здоровим та працездатним, всупереч вимогам ст. 180 Сімейного кодексу України, починаючи із 29.08.2014 офіційно ніде не працевлаштувався, заходів до пошуку роботи та працевлаштування не вжив, за допомогою по безробіттю до підприємств, установ та організацій не звертався, добровільно матеріальну та будь-яку іншу допомогу своїй доньці не надавав.
Незважаючи на попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливості настання кримінальної відповідальності, аліменти добровільно не сплачував сукупно протягом 6-ти років, що свідчить про злісне ухилення від їх сплати.
Внаслідок вищевказаних умисних та протиправних дій, згідно довідки розрахунку Семенівського районного відділу державної виконавчої служби ПівнічноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у ОСОБА_4 станом на 01.01.2021 виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 105328,71 грн., що перевищує суму сукупно нарахованих відповідних платежів за три місяці.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку), передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно не сплачував аліменти на протязі багатьох років, однак шкодує про це та планує в подальшому виплачувати аліменти та заборгованість.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого.
Оцінивши встановлені по справі обставини та перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем реєстрації, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.
Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття.
Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - судом не встановлені.
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення (кримінального проступку), суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Підстав для призначення більш суворого покарання у виді арешту чи обмеження волі суд не вбачає.
Цивільний позов, речові докази, судові витрати - відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 107, 337, 349, 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Семенівський районний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1