ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/997/21 Справа № 175/763/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 та прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000599, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, працюючого приватним підприємцем, неодруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-29.05.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.302, ч.1 ст.303, ч.2 ст.303 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, покарання відбуто;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.4 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого слюсарем механозбірних робіт меблевої фабрики «Рофітфрейд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньо-технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, -
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_14

прокурора ОСОБА_13

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.4 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання:
- за ч.4 ст. 27, ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років;
- за ч.4 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, (в редакції від №838-VIII від 26.11.2015 року та позиції ВСУ у справі № 663/537/17) зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 29.11.2014 року по 11.01.2018 року, 3 роки 1 місяць 13 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років;

- за ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 14 (чотирнадцяти ) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, (в редакції від №838-VIII від 26.11.2015 року та позиції ВСУ у справі № 663/537/17) зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.11.2014 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років;

- за ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України у виді тринадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, (в редакції від №838-VIII від 26.11.2015 року та позиції ВСУ у справі № 663/537/17) зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.11.2014 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років;

- за ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 14 (чотирнадцяти ) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, (в редакції від №838-VIII від 26.11.2015 року та позиції ВСУ у справі № 663/537/17) зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.11.2014 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_17 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок втрати годувальника до досягнення повноліття, тобто з 01.01.2016 року до 24.01.2019 року в розмірі 28 975 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень.
Позов ОСОБА_17 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 500 000 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_18 1 570 грн..
Цивільні позови ОСОБА_18 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_18 500 000 гривень.
У задоволенні позову ОСОБА_18 про відшкодування моральної шкоди на користь неповнолітнього ОСОБА_19 500 000 гривень, відмовлено.
Цим вироком обвинуваченні визнанні винними за таких обставин.

Приблизно на початку січня 2014 року, ОСОБА_6 , маючи за мету усунення перешкод для спілкування зі своїм сином та припинення користування квартирою АДРЕСА_6 його колишньою цивільною дружиною ОСОБА_20 , яка ІНФОРМАЦІЯ_5 народила від нього сина ОСОБА_19 , мешкала у вказаній квартирі та приблизно через півроку після народження дитини припинила з ним шлюбні стосунки, перешкоджаючи його спілкуванню із сином на побутовому ґрунті через тривалі особисті неприязні відносини, вирішив замовити за матеріальну винагороду її викрадення та умисне вбивство.

Одного дня на початку січня 2014 року, ОСОБА_6 , для втілення в дію свого злочинного умислу, спрямованого на викрадення та умисне вбивство потерпілої ОСОБА_20 на його замовлення, підшукав в якості виконавця даного злочину раніше знайомого ОСОБА_7 , якого запросив до місця свого мешкання по АДРЕСА_2 , де умовлянням та підкупом обіцяною грошовою винагородою, запропонував підшукати кілька осіб та схилив останнього до вчинення цих злочинів за попередньою змовою у групі інших осіб, з корисливих мотивів за грошову винагороду у розмірі 30000 доларів США, на що той, з метою особистої наживи, погодився, пообіцявши замовнику підшукати співвиконавців, які разом з ним здійснять викрадення та умисне вбивство в безлюдному місці ОСОБА_20 із прихованням трупа та слідів вбивства.

Після чого ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що замовляє групі осіб умисне викрадення людини та умисне протиправне заподіяння смерті викраденій людині, для полегшення вчинення замовлених ним злочинів повідомив ОСОБА_7 всю необхідну інформацію про об`єкт його замовлення - потерпілу ОСОБА_20 , зокрема про місце її проживання, зайняття нею наданням манікюрних послуг на дому у клієнтів та номер її мобільного телефону для зв`язку.

Тоді ж, на початку січня 2014 року, наступного дня після досягнутої домовленості із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з відома та згоди ОСОБА_6 , отримавши його замовлення, зателефонував своєму знайомому ОСОБА_11 , з яким приблизно через годину після дзвінка зустрівся біля будинку АДРЕСА_7 , де запропонував останньому спільно, у групі з ним, за грошову винагороду викрасти та вбити ОСОБА_20 у безлюдному місці на замовлення ОСОБА_6 , із прихованням її трупу, за вказаними ОСОБА_6 умовами, з використанням наданої ним же інформації про спосіб життя потерпілої та зв`язку із нею.

У свою чергу ОСОБА_11 , давши згоду на участь у викраденні та вбивстві потерпілої ОСОБА_20 , повідомив ОСОБА_7 про своє знайомство з ОСОБА_9 , якого запропонував залучити як співвиконавця цих злочинів.

На початку лютого 2014 року, ОСОБА_11 у нічний час зустрівся у приміщенні нічного клубу «Імперія» на вул. Н.Перемоги, 38 у м. Дніпропетровську із своїм знайомим ОСОБА_9 , якому у свою чергу, з корисливих мотивів, запропонував за грошову винагороду, у групі спільно з ним та ОСОБА_7 виконати замовлення ОСОБА_6 на умисне вбивство у безлюдному місці з попереднім викраденням вказаної людини та з подальшим прихованням її трупу, за вказаними ОСОБА_6 умовами з використанням наданої ним же інформації про спосіб життя потерпілої та зв`язку із нею, на що ОСОБА_9 дав свою згоду.

Так, на початку лютого 2014 року, наступного дня після цієї зустрічі, приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 зустрілися у приміщенні нічного клубу «Імперія» на вул. Н. Перемоги, 38 у м. Дніпропетровську, де ОСОБА_7 повідомив співучасникам всю необхідну інформацію про об`єкт замовлення ОСОБА_6 - потерпілу ОСОБА_20 , зокрема про місце її проживання, зайняття нею наданням манікюрних послуг на дому у клієнтів, та номер її мобільного телефону для зв`язку, з відома та згоди ОСОБА_6 пообіцяв кожному винагороду по 10 тисяч доларів за участь у викраденні та вбивстві ОСОБА_20 з корисливих мотивів за попередньою змовою у їх групі. Тоді ж вони вступили у попередню змову на вчинення цих злочинів та розробили план викрадення та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_20 , згідно якого вони домовилися з`ясувати більш детальну інформацію про спосіб життя потерпілої ОСОБА_20 , купити мобільні телефони з картками операторів мобільного зв`язку для спілкування із потерпілою, та виманивши ОСОБА_20 в обумовлене місце нібито для отримання від неї манікюрних послуг на дому для вигаданої ними жінки, посадити її до автомобілю, викрасти її із застосуванням фізичної сили, привезти у заздалегідь обумовлене безлюдне місце, де потім її вбити, сфотографувати її труп для підтвердження ОСОБА_6 виконання замовлення, та закопати труп потерпілої у заздалегідь підготовленій ямі, розподіливши роль кожного із співучасників цих злочинів.

Протягом лютого 2014 року ОСОБА_9 , готуючись до вчинення у групі з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між ними, викрадення та умисного вбивства ОСОБА_20 на замовлення ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, використовуючи мережу Інтернет, з`ясував детальну інформацію про потерпілу ОСОБА_20 , впевнившись у номері її мобільного телефону та можливості з її боку надання манікюрних послуг у клієнтів на дому, після чого наприкінці лютого 2014 року зробив пробний дзвінок на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_20 , домовившись з нею про вигаданий ними запис дівчини на манікюр у майбутньому, про що повідомив співучасникам ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Після цього, приблизно у період з кінця лютого по 01 березня 2014 року ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , діючи узгоджено та за попередньою змовою між собою, керуючись корисливим мотивом та єдністю умислу, спрямованого на виконання замовлення ОСОБА_6 про викрадення потерпілої ОСОБА_20 та вчинення її умисного вбивства на замовлення, при зустрічах у невстановлених місцях м. Дніпропетровська, розмовляючи по мобільним телефонам між собою, визначилися, що згідно розподілених ролей, ОСОБА_9 під вигаданим приводом умовить свою сестру ОСОБА_21 , яка не була обізнана про протиправні дії останніх, зателефонувати по наданому мобільному телефону, який ним раніше був придбаний для реалізації злочинного плану, на вказаний ним номер мобільного телефону потерпілої ОСОБА_20 та домовитися із нею про зустріч у задуманому ними місці на зупинці громадського транспорту на вул. Гаванській у м. Дніпропетровську та подальшу поїздку на автомобілі нібито з її чоловіком для здійснення з її боку послуг з манікюру дівчині ОСОБА_11 на дому, що не відповідало дійсності та не було достовірно відомо самій ОСОБА_21 . Потім співучасники злочину домовились знайти безлюдне місце, де за допомогою лопат, заздалегідь, у ранковий час викопати яму для приховування трупу потерпілої після її вбивства. Далі на автомобілі ВАЗ-2107 д/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був зустріти потерпілу у обумовленому місці і призначений найзручніший для вчинення запланованих злочинів вечірній час, та шляхом зловживання її довірою, почати її викрадення, поїхавши із нею нібито до клієнтки, а ОСОБА_11 і ОСОБА_9 повинні нібито випадково підсісти у автомобіль, у салоні якого під час викрадення потерпілої та слідування із нею до визначеного ними безлюдного місця для виконання її умисного вбивства на замовлення ОСОБА_6 , із застосуванням до неї фізичної сили, подолати її опір за допомогою електрошокеру. В подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 на вказаному автомобілі разом повинні були відвезти потерпілу у зумовлене безлюдне місце, де вбити її шляхом задушення, а труп закопати у заздалегідь підготовленій ними ямі. При цьому співучасники вказаних злочинів підготували 2 лопати для викопування ями та закопування трупу потерпілої після її вбивства, електрошокер «Protect youself» потужністю 300 W, який у невстановленому місті придбав та тримав при собі ОСОБА_9 задля його застосування під час викрадення ОСОБА_20 з метою подолання її опору.

Приблизно зранку 01 березня 2014 року, ОСОБА_9 , послідовно реалізовуючи спільний з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 єдиний умисел на викрадення потерпілої ОСОБА_20 та її умисне вбивство, які замовив ОСОБА_6 , умовив свою сестру зателефонувати потерпілій ОСОБА_20 та домовитися із нею про зустріч у задуманому ними місці для здійснення нею послуг з манікюру дівчині ОСОБА_11 , не розповідаючи їй про їх спільний злочинний план.

01 березня 2014 року о 13 годині 19 хвилин, ОСОБА_22 , яка не була обізнана про злочинні плани ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про вчинення вказаних злочинів, виконуючи прохання брата, зателефонувала за наданим ним номером телефону ОСОБА_20 та домовилась із нею про зустріч 06 березня 2014 року приблизно о 19:00 годині на зупинці громадського транспорту по вул. Гаванській в м. Дніпропетровську, де її повинен був зустріти нібито чоловік ОСОБА_22 .. Отримавши згоду ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , якій не було достовірно відомо про злочинні плани свого брата та його спільників, повідомила про це ОСОБА_9 , він у свою чергу, за відсутності ОСОБА_21 , повідомив про домовленість із потерпілою ОСОБА_20 про заплановану ними на 06 березня 2014 року на 19:00 годину зустріч інших співучасників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , а останній приблизно у період з 01 по 04 березня 2014 року повідомив про це ОСОБА_6 , як замовника викрадення та умисного вбивства потерпілої, повідомивши його про хід та план виконання його замовлення і погодивши із ним умови передачі грошової винагороди за вчинення замовлених ним злочинів за наявності фотознімків трупу ОСОБА_20 .

Приблизно 04 березня 2014 року, зібравшись за місцем роботи ОСОБА_11 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_8 , вказані співучасники, згідно злочинного плану, вирішили, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 зустрінуться вранці 06 березня 2014 року приблизно о 09:30 годині біля будинку №12 по вул. Високовольтній у м. Дніпропетровську, за місцем мешкання ОСОБА_11 , а приблизно о 10:00 годині з ОСОБА_9 в районі вул. Електричній у м. Дніпропетровську та, захопивши лопати і вказаний електрошокер, як знаряддя злочину, разом виїхати на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_7 для визначення безлюдного місця, куди ними буде у подальшому привезена та вбита викрадена ОСОБА_20 , за умови його розташування неподалік місця майбутньої зустрічі із нею ввечері того ж дня, а саме по вул. Єловій у м. Дніпропетровську.

06 березня 2014 року співучасники виконання замовлених ОСОБА_6 викрадення та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_20 - ОСОБА_11 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 зустрівшись за вказаними адресами, приїхали на автомобілі ВАЗ-2107 д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 на обумовлене ними раніше безлюдне місце у лісосмузі біля електроопори №Л-234 опори №32, яка розташована в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, де за допомогою заздалегідь приготовлених лопат, разом викопали яму для закопування трупу потерпілої та стали очікувати часу обумовленої зустрічі з потерпілою ОСОБА_20 з метою реалізації свого злочинного умислу про її викрадення та умисного вбивства на замовлення ОСОБА_6 .

У той же день, 06 березня 2014 року, приблизно о 19:00 годині, коли потерпіла ОСОБА_20 , яку раніше було введено в оману щодо запланованої зустрічі з приводу здійснення нею послуг з манікюру нібито конкретній дівчині, прибула на зупинку громадського транспорту по вул. Гаванській в м. Дніпропетровську, де її зустрів ОСОБА_7 на автомобілі ВАЗ-2107 д/н НОМЕР_1 . Коли ОСОБА_20 сіла до нього у салон вказаного автомобіля на заднє сидіння, ОСОБА_7 , керуючи цим автомобілем, діючи згідно спільного злочинного плану, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які очікували його на дорозі в напрямку місця вчинення запланованого ними вбивства потерпілої, шляхом зловживання довірою ОСОБА_20 почав її викрадення з метою подальшого її вбивства, з корисливих мотивів, на замовлення ОСОБА_6 з його відома та згоди, поїхавши із нею нібито до клієнтки. У свою чергу ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , втілюючи в дію свій злочинний умисел, на вул. Чаплинській у м. Дніпропетровську, нібито випадково для потерпілої сіли у вказаний автомобіль, при цьому ОСОБА_11 зайняв переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_9 сів на заднє пасажирське сидіння біля потерпілої ОСОБА_20 .

Далі, 06 березня 2014 року, приблизно о 19:10 годині, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , рушивши із вказаного місця, діючи за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, дотримуючись розробленого плану та усвідомлюючи, що вони викрадають потерпілу з метою її подальшого вбивства на замовлення підбурювача на вчинення цих злочинів ОСОБА_6 , діючи з відома та згоди ОСОБА_6 , у салоні автомобіля, яким за злочинним планом керував ОСОБА_7 , продовжили заплановане ними викрадення потерпілої ОСОБА_20 , під час якого, рухаючись із нею до визначеного ними безлюдного місця для виконання її умисного вбивства на замовлення підбурювача ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , виконуючи відведену йому роль, знаходячись праворуч біля потерпілої ОСОБА_20 , з метою придушення з її боку активного опору під час її викрадення, із застосуванням до неї фізичної сили, наніс заздалегідь заготовленим пристроєм електрошокером «Protect youself» потужністю 300 W кілька ударів їй у шию, спричиняючи їй фізичні страждання, обхватив потерпілу за тулуб та тримав її обома руками, а ОСОБА_11 , перехопивши у нього цей пристрій, наніс ним удари у ноги потерпілій, долаючи її опір та спричиняючи їй фізичні страждання, від яких остання втратила свідомість.

У той же день, приблизно о 19:30 годині, викравши потерпілу ОСОБА_20 , подолавши у такий спосіб її опір, що привело до втрати нею свідомості та спричинило тяжкі наслідки, привезли її на вказаному автомобілі до завчасно визначеного та підготовленого для вчинення ними вбивства безлюдного місця у лісосмузі біля електроопори №Л-234 опори №32, яка розташована в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, де зранку, готуючись до вчинення злочину, вони викопали яму, біля якої, зупинивши автомобіль, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 вийшли з нього для продовження за попередньою змовою виконання свого злочинного умислу на умисне вбивство викраденої ними потерпілої ОСОБА_20 зі спричиненням тяжких наслідків, з корисливих мотивів, на замовлення підбурювача ОСОБА_6 .

Одразу після цього, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті викраденої людини ОСОБА_20 , з корисливих мотивів, на замовлення підбурювача ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою та ОСОБА_9 , діючи спільно та узгоджено, відповідно до раніше розробленого ними та узгодженого замовником ОСОБА_6 плану, витягли із салону вказаного автомобілю непритомну потерпілу ОСОБА_20 та поклали її на землю біля автомобілю. Далі ОСОБА_9 , послідовно реалізовуючи спільний з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та із замовником ОСОБА_6 єдиний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_20 як викраденої ними людини, спричиняючи тяжкі наслідки, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб на замовлення підбурювача ОСОБА_6 з його відома та згоди, упродовж короткого проміжку часу, за допомогою шарфа, який належав потерпілій та знаходився у неї на шиї, обома руками затягнув його на її шиї, здавлюючи цей життєво важливий орган, та утримував шарф як зашморг до тих пір, поки потерпіла ОСОБА_20 перестала подавати ознаки життя.

Після цього, приблизно о 19 годин 40 хвилин того ж дня, у тому ж місці вчинення вбивства потерпілої, зробивши за допомогою фотоапарату, який заздалегідь з собою взяв ОСОБА_11 , фотознімки трупу ОСОБА_20 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, з метою приховання вчиненого злочину, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , скинули у раніше приготовлену ними яму потерпілу ОСОБА_20 , яку вважали померлою та за допомогою лопат закидали її землею.

В результаті умисних дій співвиконавців ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на виконання замовлення ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_20 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: повного поперечного переломо-вивиху лівого великого рогу підязикової кісті в місті зчленування його з тілом кістки, відхилення рогу тільки всередину, зяяння переломо-вивиха назовні, зубцюваті порівняні краї переломо-вивиха ззовні з ознаками розтягнення, нерівні краї зсередини з ознаками стискання, розрив окістя ззовні, нерівні горбисті стінки свідчать про те, що воно є згинальним переломо-вивихом лівого великого рогу, і заподіяний при інтенсивному (позамежному) відхиленні дистального відділу лівого великого рогу кістки усередину, у напрямку до правого рогу (наприклад, при тупій травмі органів шиї в напрямку діючої сили зовні усередину з боку лівої бічної поверхні шиї, або стисненні в тому ж напрямку з наступним його відхиленням у середину і перелом).

Причиною смерті потерпілої ОСОБА_20 явилася перервана механічна асфіксія, яка розвинулася в результаті стиснення органів шиї зашморгом, а в подальшому, закриття дихальних шляхів чужорідними сипучими масами (ґрунтом).

Після вчинених 06 березня 2014 року злочинів, у невстановлений час, ОСОБА_7 повідомив їх замовника ОСОБА_6 про виконання умисного вбивства потерпілої ОСОБА_20 за попередньою змовою групою осіб, згідно узгодженого плану, за що отримав від останнього грошову винагороду у сумі 30000 доларів США, яку у подальшому розподілив між собою та співвиконавцями злочинів ОСОБА_11 і ОСОБА_9 .

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок в частині призначення покарання шляхом його пом`якшення, призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному злочині, попросив вибачення у потерпілого, частково відшкодував шкоду.

- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок скасувати частково, як занадто суворий, винести новий вирок, яким призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання зазначив лише одну обставину, що пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди потерпілі, проте не враховував те, що він активно сприяв розкриттю злочину та щиро кається.

- захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначення покарання, а саме призначити остаточне покарання за ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна. Речові докази автомобілі: Тойота Авенсіс, д/н НОМЕР_2 , ВАЗ 2107 д/н НОМЕР_1 повернути власникам.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання зазначив лише одну обставину, що пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди потерпілі. Суд не надав оцінку таким пом`якшуючим обставинам, як щире каяття ОСОБА_7 , повне визнання своєї вини, готовність нести покарання за вчинення діяння, викриття співучасників кримінального правопорушення, в тому числі і ОСОБА_23 , що дало можливість суду притягнути останнього до відповідальності, характеристику обвинуваченого, який має добру характеристику за місцем мешкання та установи, де він знаходиться під вартою, раніше не судимий. Також, судом не враховано міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 , а саме дружину, наявність на утриманні малолітнього сина.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині призначення покарання, вважає покарання занадто суворим.

- захисник ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 просить змінити вирок в частині призначення покарання, а саме призначити остаточне покарання за ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, п.п.3,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна.

Вважає, що призначене покарання є надто суворим та не відповідає критеріям справедливого покарання з урахуванням ставлення ОСОБА_11 до скоєного злочину, який не оспорює кваліфікацію і обставини злочину, особу обвинуваченого та пом`якшуючі обставини.

- обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок в частині призначення покарання, вважає покарання занадто суворим та не враховані у повному обсязі всі пом`якшуючі обставини.

- захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, кримінальне провадження закрити. Дії ОСОБА_6 кваліфікувати за ч. 1 ст. 396 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив зібрані у ньому докази у повному обсязі, виходячи з позиції сторін, не перевірив доводи сторони захисту ОСОБА_6 , не забезпечив при цьому стороні захисту умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків та дійшов неправильного висновку про те, що в ході судового розгляду прокурором доведено поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_6 об`єктивної та суб`єктивної сторін складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 146, 115 КК України. Не дослідивши покази підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , отримані в ході досудового розслідування, при відсутності тиску на них, суд відмовився робити вибір між суперечливими версіями причетності до злочину ОСОБА_6 , та надати більшу вагу показам вказаних осіб на досудовому слідстві, ніж їх свідченням.

Вказує на те, що суд визнав, що ОСОБА_6 замовив за матеріальну винагороду викрадення та умисне вбиство ОСОБА_20 з метою усунення перешкод для спілкування зі своїм сином та припинення користування квартирою. Однак, прокурором не було надано доказів наявності спірних взаємовідносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_20 .

Звертає увагу, що покази ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , надані на досудовому слідстві, є важливими не тільки для розуміння відсутності замовлення на вбивство ОСОБА_20 , відсутності умовляння, підкупу, спільної підготовки до такого вбивства з боку ОСОБА_6 , вони є важливими і для відсутності наміру до вбивства у самих виконавців, які готуючись до злочину не взяли з собою знарядь та засобів за допомогою яких можна було б позбавити життя людину. Пізніше, покази ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 почали відрізняться за змістом по окремим обставинам справи, хоча саме вони були більш схожими на правду.

На його думку, у суду не було підстав брати за основу покази ОСОБА_7 , в яких він вказував про отримання замовлення на вбивство ОСОБА_24 від ОСОБА_6 також, тому, що саме ОСОБА_6 повідомив працівників міліції про записку з погрозами на його адресу, яка і надала можливість встановити ОСОБА_7 та інших, тобто ініціатором викриття та затримання ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 був сам ОСОБА_6 .

Крім того, відсутність розмов по мобільному телефону ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та іншими учасниками злочину, свідчить про відсутність комунікативних зв`язків ОСОБА_6 із злочинцями, що по суті є доказом відсутності умов для їх підбурення до скоєння злочину, умовляння та підкупу. Більше того, в судовому засіданні, будучи двічі допитаним, ОСОБА_7 також, підтверджував свої покази, як в частині того, що від ОСОБА_6 не надходило замовлення на вбивство ОСОБА_24 , так і в частині вимагання від нього коштів та його обмови. Зазначає, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 взагалі не були знайомі з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мав чітко продуманий план, знаючи сім`ю та біографію ОСОБА_6 , знайшов спільників та виконав свій план.

- прокурор просить вирок змінити :

1. Вважати вірним строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 05 листопада 2014 року по 11 грудня 2015 року, тобто 1 рік 1 місяць 7 днів, який зарахувати йому в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

2. Виключити із резолютивної частини вироку мобільний телефон, який був вилучений у ОСОБА_7 , мобільний телефон Леново 8820, який був вилучений у ОСОБА_11 -конфіскувати в дохід держави (№3 абз. речові докази).

3. Виключити із резолютивної частини вироку посилання на предмети вилучені в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме: мотузка зеленого кольору, мотузка білого кольору, перчатки, електричний шокер (№4 абз. речові докази).

4. Виключити із резолютивної частини вироку посилання на предмети вилучені в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які не є речовими доказами у справі та в ході судового слідства повернуто власникам: два фотоапарати Олімпус, флеш-карту, три мобільні телефони, дві карти з-під сім-карток мобільних операторів, флеш-карту, конвертер, 3 тюнери (№№ 5,7 абз. речові докази).

5. Визначити місце зберігання речових доказів - фрагменту паперу, 19 дисків, які залишити в матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 05.11.2014 року, тобто строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 повинен рахуватися з 05.11.2014 року по 11 грудня 2015 року.

Також прокурор в апеляції вказує, що судом помилково прийнято рішення по речах, які не визнавались речовими доказами у справі, оскільки ці речі вилучені під час обшуків та повернуті законним володільцям, та, вважає, що невірно визначено долю деяких речових доказів.

Заслухавши учасників провадження, їх пояснення щодо своїх апеляційних скарг, які, зокрема: обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та їх захисники підтримали кожен окремо свою апеляцію і разом та заперечували проти апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_6 і частково підтримали апеляцію прокурора; захисника обвинуваченого ОСОБА_23 адвоката ОСОБА_25 , який частково підтримав апеляцію захисника ОСОБА_5 та просив закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 і заперечував проти апеляцій усіх інших сторін; обвинуваченого ОСОБА_6 , який доводи апеляції свого захисника та захисника в апеляційній інстанції підтримав, просив в поясненнях також як закрити справу так і повернути справу на новий розгляд, в кінці перед дебатами визначився і просив закрити справу відносно нього проти апеляцій інших учасників провадження заперечував, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною третьою ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Отже, мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.
Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Згідно з вимогами ст. ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушенні, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Проте, вказаних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, що призвело до ухвалення необґрунтованого та належним чином невмотивованого судового рішення.
Як слідує з п.п. 17, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Однак, обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчинених інкримінованих їм злочинах, суд першої інстанції згідно мотивувальної частини вироку, лише навів покази обвинувачених, потерпілих, свідків та перелік доказів, які дослідив під час розгляду кримінального провадження, зазначивши наявну в них інформацію, не зазначивши, що саме вони мають підтверджувати або спростовувати та усупереч вимогам ст. 94 КПК України належним чином не оцінив кожен доказ окремо, не вказавши, чому бере до уваги одні докази та відкидає інші, не дав оцінки доказам у їх сукупності і взаємозв`язку та достатності, обмежившись загальними формулюваннями, у зв`язку з чим таке судове рішення не можна вважати належним чином обґрунтованим і вмотивованим.
Окрім того, наведені дослідженні судом першої інстанції докази і покази обвинувачених мають суперечності з наведеними судом обставинами вчинення злочинів, які суд вважає встановленими і доведеними, при цьому наведені дані суперечності суд не обґрунтував і не усунув.
Так, згідно обставин викладених у вироку, 06 березня 2014 року приблизно о 19-00 годині, потерпіла ОСОБА_20 сіла до автомобіля ВАЗ-2107, яким керував ОСОБА_7 , до якого на вул. Чаплинській у м. Дніпропетровську, нібито випадково для потерпілої підсіли ОСОБА_11 , і ОСОБА_9 . ОСОБА_11 зайняв переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_9 сів на заднє пасажирське сидіння біля потерпілої. Приблизно о 19-10 годині ОСОБА_9 наніс заздалегідь заготовленим пристроєм електрошокером «Protect youself» потужністю 300 W кілька ударів ОСОБА_20 у шию, спричиняючи їй фізичні страждання, обхватив потерпілу за тулуб та тримав її обома руками, а ОСОБА_11 , перехопивши у нього цей пристрій, наніс ним удари у ноги потерпілій, долаючи її опір та спричиняючи їй фізичні страждання, від яких остання втратила свідомість.
При цьому, за наведених у вироку показів обвинуваченого ОСОБА_11 наданими під час судового засідання, він чув звуки боротьби та характерний удар електрошокером із заднього сидіння, де була ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , що відбувалось на задньому сидінні він не бачив, що підтверджено і наведеними показами у вироку обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Крім того, згідно наведеного у вироку дослідженого протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 взагалі встановлені інші обставини злочину, а саме те, що ОСОБА_11 не перебував в автомобілі під час викрадення ОСОБА_20 , а під`їхав до місця події на мопеді, де побачив ОСОБА_26 і Залевського поряд із автомобілем, біля задніх лівих пасажирських дверей він побачив лежачу дівчину поперек автомобіля, яка була без свідомості. Далі він побачив, що ОСОБА_27 лівою рукою тримав натягнуту мотузку.
Згідно обставин викладених у вироку, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 витягли із салону автомобіля непритомну потерпілу ОСОБА_20 та поклали її на землю біля автомобіля, далі обвинувачений ОСОБА_9 , ...упродовж короткого проміжку часу, за допомогою шарфа, який належав потерпілій та знаходився у неї на шиї, обома руками затягнув його на її шиї, здавлюючи цей життєво важливий орган, та утримував шарф як зашморг до тих пір, поки потерпіла ОСОБА_20 перестала подавати ознаки життя.
При цьому, суд навів досліджений в судовому засіданні висновок експерта № 1174 від 10.12.2014 року, відповідно до якого була проведена судово-медична експертиза двох мотузок, вилучених за місцем мешкання гр. ОСОБА_9 , де при серологічному дослідженні зразка кісткової тканини (ребра) трупа ОСОБА_20 , в ньому виявлений лише антиген Н. Отриманий результат не виключає можливості приналежності крові трупа ОСОБА_20 до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В та при серологічному дослідженні слідів поту, оскільки у вказаних слідах, поряд з антигеном Н, який є групоспецифічним для крові і виділень потерпілої ОСОБА_20 , виявлений ще й антиген, який не був виявлений в зразку її кісткової тканини, тому не можна виключити можливість присутності її поту у вказаних слідах тільки в якості домішки.
Згідно наведених у вироку показів ОСОБА_9 за домовленістю з іншими обвинуваченими і відому обвинуваченого ОСОБА_6 він безпосередньо повинен був вбити ОСОБА_20 за допомогою потужного електрошокера, але під час руху застосувавши електрошокер, від чого жінку вдарило струмом, але вона вибила пристрій з його рук тоді він схопив її руками за тулуб та шию, і скоріше за все таким чином задушив потерпілу. Коли ОСОБА_7 зупинив автомобіль і вони витягнули потерпілу на землю у неї не було пульсу, тоді кинули її до ями і засипали сміттям.
За наведеними у вироку показами обвинувачених ОСОБА_7 , останній стверджував, що не бачив хто душив потерпілу, а ОСОБА_11 стверджував, що потерпілу витягнули з автомобіля, але вона була без ознак свідомості, потім потерпілу кинули до ями, яка була за смітником поруч, присипали тіло землею і закидали гіллям. При цьому, згідно технічного запису за показами обвинуваченого ОСОБА_7 наданими ним 25.05.2020 року в судовому засіданні, які не відповідають наведеним його показам у вироку, стверджував, що потерпілу закопували руками і ногами, а за наведеними у вироку встановленими обставинами потерпілу скинули до ями та за допомогою лопат закидали її землею.
Таким чином, показання обвинувачених ОСОБА_9 ОСОБА_7 та ОСОБА_11 а також наведені у вироку дослідженні докази суперечать встановленим судом обставинам справи щодо способу, механізму спричинення тілесних ушкоджень та вбивства потерпілої, про що обґрунтовано зазначено в апеляції захисником обвинуваченого ОСОБА_6 та в апеляційній інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_25 . Ці наведені протиріччя були відомі суду першої інстанції, проте необґрунтовано залишились поза його увагою.
Також згідно наведених у вироку встановлених судом обставин місце вчинення вбивства зазначене у лісосмузі біля електроопори №Л-234 опори №32, яка розташована в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області. Однак, обґрунтування наведеними у вироку дослідженими доказами саме цього місця вчинення вбивства відсутнє.
Так, за наведеними у вироку дослідженими протоколами огляду місця події від 21.03.2014 року та фототаблиці до нього, оглянута ділянка місцевості, розташована в лісосмузі справа від дороги, яка поєднує вул. Томську та вул. М.Малиновського в м. Дніпропетровську, де виявлено та вилучено документи та речі належні потерпілій ОСОБА_20 та протоколу від 23.03.2014 року, оглянута ділянка місцевості, розташована біля траси між вул. Малиновського та вул. Томського, на березі р. Самари в м.Дніпропетровську, де були виявлені візитівки в кількості 6 одиниць надписом білого кольору "Ногтевой сервис, Алла, 066-624-11-36, 096-742-81-04" та інші речі з косметики.
Отже із наведених у вироку досліджених доказів судом не обґрунтоване місце вчинення вбивства, відсутнє з`ясування судом місця виявлення трупа та його огляду.
Є наявні також суперечності між наведеними у вироку показами обвинуваченого ОСОБА_7 згідно яких він наступного дня після вбивства потерпілої пішов до ОСОБА_23 і останній віддав обвинуваченому відразу всю суму , при цьому згідно технічного запису від 25.05.2020 року ОСОБА_7 стверджував, що гроші від ОСОБА_23 він отримав 08 березня 2014 року.
Крім того, формулювання форми вини і його мотивів повинен мати належне обґрунтування не лише переліком доказів наданих органами досудового розслідування, а їх аналізом, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Однак, у вироку в формулюванні обвинувачення наведено, що ... ОСОБА_6 , маючі за мету усунення перешкод для спілкування зі своїм сином та припинення користування квартирою АДРЕСА_6 його колишньою цивільною дружиною ОСОБА_20 ,, яка ІНФОРМАЦІЯ_5 народила від нього сина ОСОБА_19 , мешкала у вказаній квартирі та приблизно через півроку після народження дитини припинила з ним шлюбні стосунки, перешкоджаючи його спілкуванню із сином на побутовому ґрунті через тривалі особисті неприязні відносини, вирішив замовити за матеріальну винагороду її викрадення та умисне вбивство.
Проте, обґрунтування цього мотиву шляхом аналізу наведених у вироку досліджених доказів, які стверджують чи спростовують таке обвинувачення, судом не надано.
Таким чином, не усунення наведених у вироку суперечностей між показами обвинувачених, свідків, і між наведеними дослідженими доказами і встановленими обставинами щодо місця, часу, способу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення і мотивів кримінального правопорушення способу та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень і способу і механізму вчинення вбивства, відсутність належного обґрунтування обвинувачення і його мотивування у сукупності перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Під час апеляційного розгляду знайшли частково підтвердження наведені стороною захисту доводи щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування такого судового рішення.
Як встановлено і наведено вище, суд при ухваленні вироку обмежився лише переліком досліджених ним доказів, не надавши оцінку кожному з них та не навівши у вироку переконливих мотивів, з яких він відкидає одні та надає перевагу іншим, а тому таке судове рішення не можна вважати таким, що відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Вирішуючи питання про можливість усунення цих протиріч під час апеляційного розгляду та ухвалення свого рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з того, що учасники провадження не ставлять питання про дослідження доказів, питання про допустимість яких порушено під час апеляційного розгляду, тому у суду апеляційної інстанції відсутні будь-які процесуальні підстави для їх перевірки за власною ініціативою.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що учасники провадження питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні не порушують, чим позбавляють можливості суд апеляційної інстанції ухвалити своє рішення, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду, тому вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 та прокурора підлягають частковому задоволенню, а апеляційні скарги інших обвинувачених і їх захисників задоволенню не підлягають.
Що стосується запобіжних заходів, обраних обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою та ОСОБА_6 у виді домашнього арешту, та ОСОБА_11 у виді нічного домашнього арешту, то враховуючи той факт, що останні обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, незворотність наслідків-вбивство людини, резонансність та суспільний інтерес до вчинених злочинів, що вказує на такі ризики як продовження обвинуваченими злочинної діяльності чи переховування їх від суду, та враховуючи дані про осіб обвинувачених, колегія суддів, вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_11 у виді домашнього арешту строком до 22 серпня 2021 року включно.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 - залишити без задоволення.
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 - задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000599, щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 22 серпня 2021 року включно.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 22 серпня 2021 року включно.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби з 20:00 години вечора до 06:00 години ранку щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 22 серпня 2021 року включно.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4