єдиний унікальний номер справи 546/193/21
номер провадження 1-кп/546/57/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за № 0000108, відомості про яке 11 лютого 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з повною середньою освітою, працюючого неофіційно охоронцем у ПП «Еверест», без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутата, не інваліда, раніше судимого:
- 11.10.2019 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України;
- 21.01.2021 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначено вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 11.10.2019, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, маючи єдиний прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 15 січня 2021 року у вечірній час правомірно перебуваючи у будинку потерпілого ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_6 відпочиває, викрав мобільний телефон марки «SHARP С10 SH Z01 4/64 Gb» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 636 від 17 лютого 2021 року 3830,95 грн. із СІМ картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» вартістю відповідно до довідки 25,00 грн., після чого пішов разом із викраденим із будинку ОСОБА_6 , а потім розпорядився ним на власний розсуд, здавши його 21.01.2021 до ПТ «Ломбард Онікс» Анохіна, Яценко».
Таким чином ОСОБА_4 , заподіяв потерпілому ОСОБА_6 , матеріальні збитки на загальну суму 3855,95 грн.
Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
У судове засідання з`явилися учасники кримінального провадження прокурор та обвинувачений.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має, на суворому покаранні не наполягає.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті.
При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурором висловлено думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому необхідно обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений погодився з думкою прокурора.

Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин. Сторони кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні злочину визнав повністю. Пояснив, що події, а також час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описані в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, та він їх в повному обсязі підтверджує. Показав, що взимку 2021 року, точної дати не пам`ятає, але не заперечує зазначену в обвинувальному акті дату 15.01.2021 та період часу, прийшов до потерпілого ОСОБА_6 , з яким перебуває у дружніх стосунках, з метою розпиття спиртних напоїв. Після розпиття спиртних напоїв у великому обсязі ОСОБА_6 приліг на диван спати, а він побачив на столі мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 та вирішив його викрасти з корисливих мотивів, оскільки йому потрібні були гроші. Викравши телефон він пішов з будинку. Наступного дня він повідомив ОСОБА_6 про те, що викрав у нього телефон та пообіцяв його повернути десь через 10 днів. В цей день телефон був ще у нього, однак наміру повертати телефон він не мав, так як мав намір його продати оскільки потрібні були гроші. Детально потерпілому нічого не пояснював. Через деякий час він здав телефон у ломбард в місті Полтаві у мікрорайоні Мотель десь на тижневий строк. Отримав там за нього кошти у розмірі 1300 грн. Однак у встановлений строк не викупив назад телефон. Сім-карту він витяг з телефону, не пам`ятає коли, або в день коли здав телефон у ломбард, або напередодні, та віддав сім-карту ОСОБА_6 , якою останній на даний час користується. У подальшому, вже під час перебування справи в суді він повернув потерпілому 3000 грн, повертав тричі частинами по 1000 гривень. Зазначив, що жалкує про скоєне та більше подібне не повторить. Про протиправність своїх дій та поведінки усвідомив тільки у даний момент. На момент скоєння усвідомлення не було, не зважаючи на те, що до цього він вже двічі був засуджений за крадіжки та кожного разу суд звільняв його від відбуття покарання, встановлюючи іспитовий строк.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 кваліфікує їх за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки встановлено, що ОСОБА_4 умисно, таємно, повторно вчинив крадіжку чужого майна.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.
Згідно з довідкою ГУНП в Полтавській області обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, деякі судимості погашені відповідно до ст. 89 КК України, перебував у розшуку під час іспитового строку.

Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 11.10.2019 ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Глобинського районного судом Полтавської області від 21.01.2021 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначено вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 11.10.2019, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Із інформації, наданої КНП «Решетилівська ЦРЛ Решетилівської міської ради Полтавської області» вбачається, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до характеристики наданої Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області вбачається, що на ОСОБА_4 відсутні компрометуючі матеріали.

Згідно досудової доповіді, наданої Решетилівським РС філії ДУ «Центр пробації» виправлення ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, тобто без призначення покарання у виді позбавлення або обмеження волі на певний строк, оскільки існує середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих громадян, а також високий рівень вчинення повторного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ч. 1 ст. 65 КК України).

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, віднесено кримінальним законом до нетяжких злочинів;

- особу обвинуваченого, який ніде не працює, підтвердження неофіційного працевлаштування відсутнє, одружений, однак з дружиною разом не проживає, має неповнолітню дитину, яка проживає з матір`ю, негативні характеризуючі ознаки згідно інформації міськради відсутні, раніше судимий, допускав порушення обов`язків під час іспитового строку, внаслідок чого перебував у розшуку, відповідно до висновку органу пробації його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Стороною обвинувачення обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України визначено щире каяття.

Разом з тим, суд, надавши оцінку всім обставинам у справі, вважає, що щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Незважаючи на те, що обвинувачений відшкодував шкоду потерпілому на стадії судового провадження, судом не встановлено, що ОСОБА_4 дійсно змінив свою поведінку та щиро жалкує про вчинене, враховуючи систематичність вчинення тотожних злочинів. Сам факт визнання своєї провини та відшкодування шкоди під час судового провадження на думку суду, враховуючи аналіз поведінки обвинуваченого протягом тривалого часу, не може свідчити про наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

Враховуючи вищевикладене, суд не визнає, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, зазначене в обвинувальному акті щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 67 КК України судом визнається рецидив злочинів.

З урахуванням усіх обставин у справі, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, який у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні злочину, характер вчиненого злочину, наявність обставин, що обтяжують покарання та відсутність тих, що пом`якшують покарання, думку прокурора, який просив призначити покарання у виді арешту строком на шість місяців, думку потерпілого, який на суворому покаранні не наполягав, висновок органу пробації, згідно до якого вбачається, що виправлення обвинуваченого без призначення покарання у виді позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити середню небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб та високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вироком Глобинського районного судом Полтавської області від 21.01.2021 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначено вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 11.10.2019, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

Саме такий висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України висловлений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17.

За таких обставин вирок Глобинського районного судом Полтавської області від 21.01.2021 необхідно виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні. Цивільний позов не заявлений.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-370, 373, 374, 394, 395, 532 КПК України, суд
у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

Вирок Глобинського районного судом Полтавської області від 21 січня 2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим згідно вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 11.10.2019 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 обраховувати з дня набрання вироком законної сили, але не раніше фактичного затримання ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Згідно зі ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1