ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 347/238/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/115/21 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2021 року, -

встановив:

Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.09.2019 у справі № 344/16664/19.

В апеляційній скарзі захисник посилаючись на ст.ст.19,41,42 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року

№ 4-р/2019, ст.321 ЦК України, ст.167,170,172,174,370,372,407 КПК України просить скасувати вказану ухвалу суду і постановити нову, якою скасувати арешт майна ППФ Явсон, накладений під час досудового розслідування цього кримінального провадження.

Ознайомившись з доводами вказаної апеляційної скарги вважаю, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити у зв`язку з наступним.

Згідно положень КПК України, клопотання про скасування арешту майна на стадії судового розгляду вирішується судом в порядку, визначеному ст.174 цього Кодексу, яка не передбачає можливості оскарження постановленого за результатами такого розгляду судового рішення.

Порядок реалізації права на апеляційне оскарження у кримінальному провадженні визначений відповідними положеннями Кримінального процесуального кодексу України, згідно яких: деякі ухвали суду першої інстанції можуть бути оскарженні в апеляційному порядку під час судового розгляду, а інші - лише після його закінчення при оскарженні судового рішення по суті справи.

Так, згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Виключенням з цього правила є ухвали суду щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою (з урахуванням Закону № 1027-IX від 02.12.2020р., прийнятого після рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України). Зазначеним Рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження лише ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Також, в п.2.4. мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний суд України вказав зокрема, що тримання під вартою є найбільш суворим і винятковим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Щодо порядку оскарження інших заходів забезпечення положення ст.392 КПК України залишаються чинними.

Враховуючи наведене і те, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а не винятковим запобіжним заходом щодо оскарження якого зроблено висновок у рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, то посилання захисника на це Рішення є неналежним.

Також, з точки зору обґрунтування права на апеляційне оскарження в кримінальному провадженні посилання захисника на ст.ст.19,41,42 Конституції України, ст.321 ЦК України, які визначають засади права власності, є неналежними, оскільки в цьому випадку таке право було обмежене не протиправно, а у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку.

Крім того, закон лише на даному етапі кримінального провадження містить заборону апеляційного оскарження деяких ухвал суду, в тому числі постановлених в порядку ст.174 КПК України, але надає таку можливість після закінчення судового розгляду в першій інстанції.

Враховуючи наведене і те, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку на даному етапі судового розгляду, то згідно ч.4 ст.399 КПК України у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 399,392, 428 КПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2021 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя