Справа № 744/1003/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/295/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000027 від 21.02.2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Машеве Семенівського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, інваліда 3 групи, раніше несудимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з часу його затримання.

Зараховано йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.02.2019 року по 04.10.2019 року.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у сумі 7238 грн. 42 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2019 року, близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до свого знайомого ОСОБА_9 , переслідуючи мету вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у виді настання смерті потерпілого, взяв у руки кухонного ножа та умисно завдав ним одного удару в область передньої поверхні грудної клітки ліворуч в середній третині, чим спричинив останньому згідно з висновком експерта №29 від 02 квітня 2019 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких останній помер в той же день на місці події.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого просив даний вирок скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанні можливості їх отримати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд 1 інстанції неправильно кваліфікував діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки докази на підтвердження його умислу відсутні, також відсутні неприязні стосунки (конфлікт) між обвинуваченим та потерпілим, що підтверджується показаннями свідків. Крім того, сторона захисту наполягає на тому, що удар було завдано іншою особою.

Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не були очевидцями події, є показаннями з чужих слів, тому є недопустимими доказами, а показання інших свідків та потерпілої не підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.

Також є недопустимими доказом протокол огляду місця події від 20.02.2019 року, так як в порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України до участі у даній слідчій дії були залучені колишні працівники поліції, що може свідчити про корпоративну або службову заінтересованість цих понятих. Всі речові докази, які вилучені під час такого огляду житла, теж є недопустимими доками.

Протоколами огляду місця події від 21.02.2019 року, будь-яких слідів, що могли вказувати на можливість вчинення злочину, не виявлено.

Під час огляду особистих речей ОСОБА_6 , а так само висновками судових експертиз спростовано наявність крові потерпілого та клітин травматичного походження на речах обвинуваченого, що виключає причинно-наслідковий зв`язок зі смертю ОСОБА_9 .

Під час досудового слідства не було встановлено знаряддя злочину, що спростовує винуватість обвинуваченого. При цьому висновок суду про те, що не виключається заподіяння тілесного ушкодження потерпілому кухонним ножем із лезом у виді пилки, є припущенням, оскільки на ножі не встановлено крові людини або будь-яких інших слідів.

Також є безпідставними висновки суду про те, що мати ОСОБА_12 після події могла помити поверхні стола та знаряддя злочину, які перебували у кімнаті, так як такі висновки не ґрунтуються на доказах сторони обвинувачення.

На речових доказах, зокрема ножах, будь-яких слідів біологічного походження обвинуваченого та потерпілого не встановлено, що також спростовує винуватість ОСОБА_6 .

Також апелянт просить здійснити часткове дослідження доказів, перелік яких вказано в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив даний вирок скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанні можливості їх отримати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог ст. 337 КПК України, суд вийшов за межі висунутого обвинувачення та погіршив його становище, так як у вироку зазначив, що він бажав настання смерті потерпілого, при цьому ніж взяв в обидві руки.

Разом з тим, обвинувачення, викладене органом досудового розслідування є незрозумілим та неконкретним, так як не відомо, якій особі він бажав настання смерті так чому завдав удар ножем, оскільки зазначено тільки частина тіла.

Протокол огляду місця події є недопустимими доказом, так як поняті, колишні працівники правоохоронних органів, не були присутні під час проведення даної слідчої дії, що підтверджується показаннями свідків.

Також є недопустимим доказом протокол огляду місця події від 21.02.2019 року, відповідно до якого було оглянуто житловий будинок ОСОБА_13 , оскільки така слідча дія проведена з порушенням вимог ст. ст. 237, 234 КПК України, без ухвали слідчого судді.

Під час огляду трупа, який проведено у приміщенні моргу, застосовувалася фотозйомка, проте такі фотозображення, які додаються до цього протоколу, відображають положення трупа в будинку обвинуваченого, що також не заперечується і прокурором. Такий протокол не може бути допустимим доказом.

Під час досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено та відшукано знаряддя злочину. Ножі, які вилучено з його будинку, згідно висновків експертиз, слідів крові не містить. Висновок суду про те, що саме ніж із лезом у виді пилки є знаряддям злочину, не підтверджується достатніми доказами, так як експерт ОСОБА_14 повідомила, що вона однозначно не стверджує, що саме цим ножем заподіяно удар. Медико-криміналістична експертиза, яка б порівняла ніж та рану з трупа, у справі не проводилась.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 07.06.2019 року відстань від будинку свідка ОСОБА_10 , звідки вийшов потерпілий і йшов до нього, можна подолати за 10 хвилин, а враховуючи висновки медичної експертизи, потерпілий міг жити до 1 години, то останній міг отримати удар поза межами будинку апелянта.

Висновки судово-медичної експертизи про можливе перебування потерпілого у комі спростовуються його показаннями та свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що у час, вказаний у обвинувальному акті, він бачив потерпілого, з яким привітався. Стороною обвинувачення та судом не було з`ясовано питання про можливість вчинення потерпілим цілеспрямованих дій в стані свідомості, так як комісійна експертиза не призначалась.

Звертає увагу, що куртку потерпілого, яка була вилучена з будинку апелянта, свідок ОСОБА_16 , від якої в день події вийшов потерпілий, свідок не впізнала.

Крім того, під час огляду місця події було проведено його обшук, що не передбачено нормами КПК України, також під час даної слідчої дії, враховуючи вимоги ст. 209 КПК України, його було фактично затримано, при цьому протокол про затримання не складався, права не роз`яснені, захисника не надано.

На думку апелянта, вилучене під час огляду його будинку майно, зокрема ніж, є тимчасово вилученим, проте, у відповідності до вимог ст. 171 КПК України, арешт на нього не накладався, що є істотним порушенням, тому висновок судово-медичної експертизи № 60 від 05.06.2019 року, під час якої досліджувався ніж, є недопустимим доказом.

Вказує, що прокурором під час продовження строку досудового розслідування було порушено порядок, встановлений ст. 296 КПК України, так як клопотання не вручено стороні захисту, чим порушено його право на захист, оскільки позбавили можливості надати аргументовані заперечення.

Апелянт вважає, що у справі відсутні прямі докази його причетності до скоєного злочину, а показання свідка ОСОБА_11 в частині того, що їй розповідав ОСОБА_17 , є показаннями з чужих слів, проте останній в судовому засіданні не допитувався та такі його показання не перевірялися.

Також обвинувачений разом з апеляційною скаргою на вирок подав до апеляційного суду заперечення на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2019 року про відмову в задоволенні скарги захисника на постанову прокурора про продовження строку досудового розслідування від 15 квітня 2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, просив вирок відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий, яким призначити йому покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вказав, що при призначенні судом покарання не в повній мірі враховано тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки, не надано належної оцінки обставинам вчинення злочину та поведінці обвинуваченого після його вчинення, зокрема те, що свою вину не визнав, під час судового розгляду неодноразово змінював показання, чим намагався ввести суд в оману та уникнути відповідальності за скоєне.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України не судимий, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки та нанесення легких тілесних ушкоджень, проте знову вчинив особливо тяжкий злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.

Також не надано належної оцінки тому, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є підставою для призначення більш суворого покарання.

Зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, негативні дані щодо особи обвинуваченого, відсутність щирого каяття, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд не мав підстав призначати ОСОБА_6 покарання, наближене до мінімального.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити з викладених в них підстав, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, апеляційну скаргу сторони обвинувачення просив задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що 20.02.2019 року, близько 09-00 год., до нього прийшов ОСОБА_18 , з яким вживали спиртні напої. Вони випили по дві чарки, потім потерпілий пішов. Вдруге він прийшов до нього десь о 14-00 год., вони також розпивали спиртні напої, після чого він пішов до ОСОБА_10 у справах та через деякий час, близько 19-00 год., повернувся. Він, обвинувачений, був у спальні, дивився телевізор, дрімав, почув як хлопнули двері, здогадався, що прийшов ОСОБА_19 , оскільки не гавкала собака, вийшов з спальні. Потерпілий сидів за столом, в цей час він відвернувся до пічки взяти тютюн, а коли повернувся, то ОСОБА_19 уже впав на підлогу, він подумав, що у нього епілепсія, викликав швидку. Всі ці події тривали не більше хвилини. Швидка констатувала смерть, потім приїхали працівники поліції, які виявили рану, його забрали в поліцію, де був до 09-00 год. ранку. Також показав, що у день події у нього в будинку, окрім ОСОБА_9 , нікого не було.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, допитана судом 1 інстанції потерпіла ОСОБА_13 показала, що вона є рідною сестрою померлого ОСОБА_9 , останній 20.02.2019 року зранку ходив до ОСОБА_6 , прийшов п`яний, проспався, і знову пішов до нього десь о 16-00 год., а близько 20-00 год. їй повідомили, що ОСОБА_19 помер у будинку ОСОБА_6 . Коли прийшла до будинку обвинуваченого, то там був ОСОБА_6 , його мати та працівники поліції. Там був його верхній одяг та взуття, на столі не було ні пляшки з-під горілки, ні чарок, ні закуски. Слідів крові ніде не було. Працівники поліції повідомили, що брата вбили. Також повідомила, що дійсно у неї в той вечір був пропущений один телефонний дзвінок від ОСОБА_6 , десь о 18-30 год. Чи були раніше якісь скандали та бійки між її братом та ОСОБА_6 не може сказати, ніколи такого не бачила.

Суду 1 інстанції свідок ОСОБА_20 , матір обвинуваченого, показала, що 20.02.2019 року, близько 20-00 год. їй зателефонував син та повідомив, що до нього прийшов сусід ОСОБА_21 , йому стало погано, мабуть епілепсія, він впав і лежить, після чого вона відразу побігла до нього додому. Викликали швидку, поліцію. Коли прийшла до сина, то на столі були хліб, ніж, пляшка заповнена до половини, яку вона віддала працівникам поліції, більше вона нічого не чіпала. Фельдшер швидкої повідомила, що потерпілий помер, різану рану виявили лише працівники поліції. ОСОБА_9 був спокійною людиною, з ОСОБА_22 у них були нормальні стосунки, ніколи не бачила, щоб вони сперечались.

Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду в суді 1 інстанції повідомила, що 20.02.2019 року, близько 16-45 год. ОСОБА_9 на її прохання приніс їй білизну та пішов з її подвір`я. Останній був вдягнений в шкіряну куртку старого крою, проте під час огляду речового доказу вказала, що то зовсім інша куртка. ОСОБА_23 їй розповідав, що близько 17-00 год. того ж дня він зустрічав ОСОБА_24 на вулиці, останній з ним спілкувався, посміхався, ні на що не скаржився. Також показала, що під час розмови з ОСОБА_11 , співмешканкою обвинуваченого, вона повідомила, що під час вбивства ОСОБА_9 в будинку ОСОБА_6 були присутні ще дві особи, серед яких ОСОБА_25 , який на власні очі бачив як ОСОБА_6 зарізав ОСОБА_9 .. Після цього вона ( ОСОБА_10 ) особисто мала розмову з ОСОБА_26 , який продемонстрував їй механізм нанесення ОСОБА_6 удару потерпілому, а саме: з розмаху. Обставинами вбивства ОСОБА_9 цікавилася по тій причині, що ходили по місту чутки, що ОСОБА_9 пішов від неї з пораненням.

Допитана судом 1 інстанції свідок ОСОБА_11 повідомила, що до подій, які мали місце 20.02.2019 року, вона співмешкала з ОСОБА_6 більше трьох років. Між обвинуваченим та потерпілим були дружні стосунки. На час вчинення вбивства вона з обвинуваченим не співмешкала, коли їй повідомили, що він зарізав ОСОБА_9 , то вона не повірила. Також показала, що вона обговорювала з ОСОБА_10 події, які відбулися у будинку ОСОБА_6 , й повідомляла їй про те, що ОСОБА_27 розповідав їй, що був в той день в будинку ОСОБА_6 й бачив як обвинувачений вдарив ОСОБА_9 , чим саме не бачив, але не хоче про це нікому говорити, щоб не мати проблем з поліцією.

Доводи сторони захисту у апеляційній скарзі щодо недопустимості показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки вони не були безпосередніми свідками вчинення кримінального правопорушення, а їх показання надані із чужих слів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Таким чином, показанням із чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи.

Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні ст. 97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до ст. 97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Зі змісту показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що вони стосуються не тільки певного факту, який став відомий їм зі слів інших осіб, а більшою мірою відносяться до обставин кримінального провадження, які свідки безпосередньо сприймали і які логічно узгоджуються та доповнюють інші відомості з приводу обставин події кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду 1 інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не ґрунтуються на твердженнях, переказаних свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо обставин скоєного кримінального правопорушення. Вказані свідки лише повідомили суду про обставини, очевидцем та учасником яких вони безпосередньо були. Крім того, ці обставини суд установив на підставі інших доказів, у тому числі на підставі висновків експертиз. Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що допит цих свідків проведено з дотриманням положень ст. 352 КПК України, оскільки показання ці особи надавали під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Таким чином, ці показання можуть бути визнані допустимими з урахуванням критеріїв, передбачених п. п. 3, 4 ч. 2 та ч. 6 ст. 97 КПК. Виходячи з цього, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині.

Свідок ОСОБА_15 суду 1 інстанції підтвердив, що 20.02.2019 року, близько 18-30 год., на АДРЕСА_2 він зустрів ОСОБА_28 , привітався з ним за руку, спитав як справи, останній повідомив, що йде додому, був веселий, посміхався, ні на що не скаржився. Він часто бачив ОСОБА_9 та ОСОБА_6 разом, про будь-які конфлікти між ними йому нічого не відомо, ОСОБА_6 коли вип`є може погрубіянити, виражався нецензурно.

Наведені свідчення потерпілої та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Вина обвинуваченого підтверджується також письмовими доказами, які містять матеріали кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Даними протоколу огляду місця події від 20.02.2019 року, а саме, житлового будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , яким зафіксовано про обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення, де, окрім іншого, виявлено труп ОСОБА_9 . Під час огляду на кофті та на футболці виявлені наскрізні прорізи в області серця, на одязі виявлено сліди бурого кольору, зовні схожі на кров. Під час огляду трупа в області серця під лівим соском вниз на відстані 2,5 см виявлена колото-різана рана, вертикальна, довжиною 1 см, сторони рани розійшлись, на шкірі, навколо рани, сліди бурого кольору, зовні схожі на кров, футболка навколо прорізу просякнута рідиною бурого кольору, зовні схожою на кров. Також під час огляду вказаного будинку виявлено та вилучено чотири кухонні ножі.

Вказана слідча дія була проведена з додержанням вимог ч. 2 ст. 237 КПК України і з дозволу слідчого судді, одержаного в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України.

Посилання сторони захисту на те, що вилучення під час огляду місця події ножів суперечить положенням ст. ст. 167-169, 171 КПК України, є необґрунтованим, оскільки наведене не узгоджується з положенням ст. 237 КПК України, яка допускає можливість вилучення в ході огляду, окрім іншого, предметів, які мають значення для кримінального провадження.

Також є такими що не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події внаслідок участі понятих, які є колишніми працівниками правоохоронних органів, що свідчить про їх зацікавленість. За змістом ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для проведення, зокрема, огляду місця події. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження

Згідно із правовим висновком Верховного суду, викладеним у рішенні від 22.11.2018 р. у справі № 194/1437/15-к, понятий - це незаінтересована у результатах кримінального провадження особа, запрошена слідчим чи прокурором для посвідчення факту провадження слідчої дії, її ходу та результатів. Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття при провадженні слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування у процесуальних документах. Під незаінтересованістю понятого слід розуміти відсутність його власного процесуального інтересу у кримінальному провадженні. Наявність такого інтересу є підставою для відмови у його залученні як понятого.

Враховуючи, що стороною захисту не надано будь-яких переконливих доказів на підтвердження заінтересованості понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 у результатах цього кримінального провадження, відсутність прямих заборон, передбачених ч. 7 ст. 223 КПК України, їх процесуальну роль під час проведення слідчої дії, апеляційний суд доходить висновку про безпідставність доводів апелянта в цій частині.

Суду 1 інстанції свідок ОСОБА_29 показав, що він є колишнім працівником поліції, працював начальником карного розшуку, в 20-х числах лютого 2019 року, більш точної дати не пам`ятає, його запросили бути понятим під час огляду місця події в будинку ОСОБА_6 , другим понятим був ОСОБА_31 , раніше працював дільничним. Коли зайшли до будинку обвинуваченого, ОСОБА_6 сидів за столом, був дуже п`яний. Потерпілий лежав на підлозі. ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_9 прийшов до нього з раною, випив, впав на підлогу і помер. Стіл був чистий, без залишків їжі, крові ніде в будинку не було. Під час огляду місця події в будинку ОСОБА_6 була присутня ОСОБА_13 , пізніше підійшла мати обвинуваченого.

Такі показання свідка ОСОБА_29 , якого у суді 1 інстанції попереджено про кримінальну відповідальність, спростовують твердження обвинуваченого про те, що поняті ОСОБА_29 та ОСОБА_32 не були присутні під час проведення вказаної слідчої дії.

З огляду на те, що вказаний вище протокол огляду місця події є належним і допустимим доказом, всі похідні від нього докази, а саме висновки судових експертиз також вважаються належними і допустимим доказами.

Крім того, огляд місця події проводився на підставі ч. 3 ст. 214 КПК України, до внесення відомостей в ЄРДР, а тому ОСОБА_6 не перебував у статусі затриманої особи у розумінні вимог ст. ст. 207-209 КПК України, йому лише у відповідності до вимог ч. 6 ст. 237 КПК України було заборонено залишати місце огляду до його закінчення, після якого на підставі встановлених обставин та обґрунтованої підозри про те, що саме він вчинив цей злочин, і вже після внесення відомостей в ЄРДР відносно ОСОБА_6 у порядку ст.208 КПК України було складено протокол затримання та останньому було роз`яснено його права, у тому числі право на захист.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 21.02.2019 року як доказу, внаслідок проведення слідчої дії з порушенням вимог ст. ст. 237, 234 КПК України, є безпідставними з наступних підстав.

Стаття 30 Конституції України передбачає, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Така конституційна гарантія кореспондує зі змістом ч. 1 ст. 233 КПК України, відповідно до якої ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

За змістом ст. 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Тому для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, за відсутності ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення слідчої дії, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що огляд місця події 21.02.2019 року проведено у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , у межах кримінального провадження за фактом вбивства ОСОБА_9 , який є братом потерпілої ОСОБА_13 , за згодою та у присутності останньої, яка є власником житла.

У даному випадку, дії ОСОБА_13 свідчили про її зацікавленість і про намір сприяти правоохоронним органам у розслідуванні вчиненого проти її брата злочину. Жодних скарг чи заперечень щодо проведення цієї слідчої дії всупереч волі та власним інтересам потерпіла не заявляла, не надала будь-яких доказів на підтвердження таких обставин і сторона захисту, а тому підстав вважати даний доказ недопустимим колегія суддів не вбачає. Окрім іншого, під час проведення даної слідчої дії колюче-ріжучих предметів, слідів біологічного походження, слідів, які б могли вказувати на можливість вчинення злочину, не виявлено.

Огляд трупа ОСОБА_9 від 21.02.2019 року проведено із дотриманням вимог ст. 238 КПК України, а незначні невідповідності, зокрема наявність фотозображень, які відображають положення трупа в будинку обвинуваченого, не впливають на результати даної слідчої дії та не свідчить про недопустимість вказаного доказую.

Висновками судово-медичної експертизи №29 від 02.04.2019 року та додаткових судово-медичних експертиз №60 від 05.06.2019 року, №70 від 04.07.2019 року встановлено, що на трупі ОСОБА_9 виявлено ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення, про що свідчить веретеноподібна форма рани, при зведених краях має щилиноподібну форму, краї рани відносно рівні, не осаднені, верхній кінець рани заокруглений, нижній загострений, стінки дрібно бугристі, ліва стінка скошена, права підрита, переважання глибини рани над її довжиною; дане ушкодження утворилось від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з помірно вираженими ребрами (на краях ушкодження виявлено залізо висновок №031-мк від 27.03.2019 року), по механізму удару має ознаки тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя та має прямий причинно-наслідковий зв`язок зі смертю. Причиною смерті ОСОБА_9 є колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що призвело до масивної крововтрати, смерть могла настати 20 лютого 2019 року в період часу з 17 до 20 год. В крові трупа виявлено етанол в концентрації 5,2 г/л, що стосовно до живої людини відповідає тяжкій алкогольній інтоксикації. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень на шкірі трупа ОСОБА_9 (форма, розміри, стан країв та характер кінців, довжина ушкодження та вираженість П-подібного кінця) та конструктивні особливості представленого ножа, вилученого під час огляду місця події по АДРЕСА_1 , житла обвинуваченого, (ширина та довжина клинка, товщина та вираженість обушка), виникнення виявленого ушкодження від дії вказаного ножа не виключається при зануренні клинка на ширину, відповідну довжині ушкодження на шкірі (близько 6,5 см). Крововилив в плевральну порожнину та в порожнину серцевої сорочки міг утворитись внаслідок поранення серцевого та міжреберних м`язів протягом короткого проміжку часу.

В дослідницькій частині додаткової судово-медичної експертизи №60 від 05.06.2019 року, окрім іншого, встановлено, що наданий на дослідження ніж, який вилучений у будинку ОСОБА_6 , є кухонним ножем промислового виготовлення, загальною довжиною 210 мм. Клинок ножа виготовлений з металу сріблястого кольору, довжина клинка 112 мм. Клинок складається з леза, обушка та вістря. Лезо клинка пологого дугоподібно-випуклого профілю, лезо клинка має дещо ухилястий вигляд, шириною в середній частині 15 мм, біля ручки 18 мм, товщина обуха 1 мм. Кромка леза має добре виражену, нерівномірну, двобічну заточку, шириною приблизно 5-6 мм. Обушок П-подібного перетину з помірно вираженими ребрами.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №44 від 21.08.2020 року встановлено, що з моменту отримання проникаючого в грудну клітку колото-різаного поранення серця потерпілий міг жити проміжок часу від декількох хвилин до 1 години, клітинна реакція на травматичне ушкодження (як критерій визначення вказаного часового проміжку згідно даних гістологічної експертизи) в даному випадку відбувалось на фоні значної алкогольної інтоксикації, що могло сповільнити її. Відповідно до класифікації ступенів алкогольного сп`яніння (відносно концентрації етанолу в крові живої людини) на момент настання смерті ОСОБА_9 міг перебувати у стані, який характеризується як «кома», що унеможливлює здійснення ним в цьому стані цілеспрямованих рухів, а саме ходити, бігати, повзати, вчиняти інші активні дії (відчиняти двері, підніматись по сходах, знімати одяг та взуття». Крім того, відповідно до даних, зазначених у Протоколі огляду місця події, Протоколі огляду трупу, Висновку експерта №29 на одязі померлого накладання крові (просочування тканини одягу) розташовуються лише навколо її розрізів клинком ножа та мають округлу форму, тобто будь-які патьоки крові, що безумовно виникли б при вертикальному положенні тіла при пересуванні відсутні, також згідно з Протоколом огляду місця події слідів крові навколо тіла та у інших кімнатах також не виявлено. Також експерти зазначають, що дані, які були отримані під час первинної судово-медичної експертизи трупу потерпілого ОСОБА_9 , повторної судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів з його трупу, дають змогу вважати, що за життя в нього мались хронічні захворювання, які негативно впливали на загальний стан його здоров`я і відповідно на швидкість настання смерті. Джерелом кровотечі об`ємом 2450 мл (1900 мл рідкої крові та 550 мл в`язкої) є саме ушкодження серцевого м`язу, період часу, за який вказаний крововилив утворився відповідає періоду життя потерпілого з моменту отримання ушкодження до настання його смерті.

В судовому засіданні суду 1 інстанції судовий експерт ОСОБА_14 підтвердила вказані висновки та повідомила, що у ОСОБА_9 було наявне ушкодження лівого шлуночка серця, який постачає кисень до всіх органів, а тому у разі його пошкодження спочатку організм отримує відповідний сигнал про те, що виникли певні перебої в роботі серця, після чого серце намагається компенсувати нестачу кисню в організмі, без якого як головний мозок, так і серце функціонувати не зможе. Через декілька хвилин у людини падає тиск, цілеспрямованих рухів при цьому вона робити вже не може, втрачає свідомість, проте, перебуваючи в такому стані, продовжує ще жити від однієї до декількох хвилин, у кожному випадку по різному, залежить від індивідуальних особливостей організму. У ОСОБА_9 глибина рани серця становила 1 см, тобто само серце не було занадто пошкоджене, а тому це й не призвело до миттєвої смерті, в даному випадку його смерть була хвилинна, час її настання міг становити до десяти хвилин. Вміст алкоголю в організмі ОСОБА_9 , при наявності такого ушкодження, ніяким чином не міг вплинути на функціонування роботи самого серця (прискорити чи уповільнити його), проте міг впливати на чутливість болю від отриманої рани. ОСОБА_9 , отримавши таке тілесне ушкодження, не міг вчиняти цілеспрямовані рухи: ходити, при цьому, що на дорозі була ще й ожеледиця, подолати сходи, зняти верхній одяг та взуття, оскільки це все дає додаткове фізичне навантаження на роботу серця. У разі вчинення ним таких дій, останній впав би відразу на місці та втратив свідомість. Також експерт зазначила, що сила удару при заподіянні тілесного ушкодження була значною, виходячи з властивостей ранового каналу, при цьому заперечувала завдання удару з розмаху.

Всі викладені вище висновки експертиз суд 1 інстанції правильно визнав як докази, оскільки вони науково обґрунтовані і будь-яких сумнівів у правильності таких висновків апеляційний суд не має.

З метою встановлення дати та точного часу, коли потерпілий ОСОБА_9 приходив до свідка ОСОБА_10 , та часу, за який при звичайному темпі ходьби можна подолати відстань від будинку свідка ОСОБА_16 до будинку ОСОБА_6 , 07.06.2019 року було проведено слідчий експеримент з участю свідка ОСОБА_10 та судово-медичного експерта ОСОБА_14 . В суді 1 інстанції було відтворено відеофайли із записом слідчого експерименту, з яких, окрім іншого, вбачається, що свідок ОСОБА_10 показала, що 20 лютого 2019 року потерпілий двічі приходив до неї додому, перший раз за пакетом для випраної білизни приблизно о 16-10 год., а з речами повернувся після цього приблизно о 16-50 годин. При цьому свідок зазначила, що ОСОБА_9 почував себе нормально, того, що він поранений, вона не помітила, з її двору ОСОБА_9 пішов впевненою ходою, хоча був напідпитку. За результатами проведеного слідчого експерименту спеціаліст ОСОБА_14 повідомила, що ОСОБА_9 не зміг подолати таку відстань з наявним у нього ушкодженням серця, оскільки він прожив коротший проміжок часу.

Враховуючи висновки судово-медичної експертизи № 60 від 05.06.2019 року, якою не виключається заподіяння тілесного ушкодження потерпілому кухонним ножем із лезом у вигляді пилки, вилученим під час огляду місця події за місцем проживання обвинуваченого, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що під час досудового розслідування не було відшукано знаряддя злочину. Крім того, експерт зазначила, що про це свідчать особливості ушкодження на шкірі потерпілого та характерні ознаки клинка ножа, обушка.

Аналізуючи висновки судово-медичних експертиз, зміст показань експерта, дані, що встановлені під час слідчого експерименту колегія суддів вважає безпідставними твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, яке призвело до його смерті, спричинення удару ножем іншою особою поза межами будинку обвинуваченого, оскільки на момент настання смерті, враховуючи вкрай високу концентрацію етанолу в крові, ОСОБА_9 міг перебувати у стані, який характеризується як «кома», що унеможливлює здійснення ним в цьому стані цілеспрямованих рухів, а саме ходити, бігати, повзати, вчиняти інші активні дії (відчиняти двері, підніматись по сходах, знімати одяг та взуття). На одязі померлого накладання крові (просочування тканини одягу) розташовуються лише навколо її розрізів клинком ножа та мають округлу форму, тобто будь-які патьоки крові, що безумовно виникли б при вертикальному положенні тіла при пересуванні відсутні. Крім того, під час огляду місця події слідів крові навколо тіла та у інших кімнатах виявлено не було. Сам обвинувачений не заперечував факт зустрічі з потерпілим та вживання разом алкогольних напоїв за місцем його мешкання, при цьому показав, що окрім нього та потерпілого інших осіб в будинку не було, також останнім не заперечується, що ніж, який наданий на дослідження, належав йому, тому, на думку колегії суддів, зважаючи на вище вказані докази, обвинувачений об`єктивно був єдиним, хто міг заподіяти ОСОБА_9 відповідне тілесне ушкодження, від якого останній помер.

На куртці, в яку був одягнений потерпілий, відсутні сліди розриву, прорізу, сліди плям бурого кольору. Обвинувачений не заперечував, що потерпілий прийшов до нього саме в цій куртці, зняв її та поклав поряд на стілець, що також свідчить про неможливість отримання ним проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки поза межами будинку обвинуваченого. Під час огляду даної куртки судом 1 інстанції, як речового доказу, потерпіла ОСОБА_13 не висловлювала жодних заперечень з приводу належності цієї куртки її брату. В даному випадку, потерпілий міг отримати тілесне ушкодження, від якого помер, лише в будинку обвинуваченого.

На виконання вимог ст. 374 КПК України суд 1 інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотив. Фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, правова кваліфікація злочину та формулювання обвинувачення у вироку суду першої інстанції викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, тому твердження обвинуваченого про те, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення не заслуговують на увагу. Крім того, в силу положень ст. 314 КПК України, сторона захисту мала можливість заявити клопотання про незрозумілість такого обвинувачення під час підготовчого провадження у суді, проте таке питання не піднімала.

Статтею 295 КПК України передбачено, що продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування. Копія клопотання вручається слідчим або прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору, уповноваженому на розгляд питання про продовження строку досудового розслідування. Підозрюваний, його захисник мають право до подання клопотання про продовження строку досудового розслідування подати слідчому або прокурору, який ініціює це питання, письмові заперечення, які обов`язково долучаються до клопотання і разом з ним подаються прокурору, уповноваженому на його розгляд.

Як вбачається із копії клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців від 15.04.2019 року сторона захисту ознайомилась з його змістом 16.04.2019 року, тобто на наступний день після винесення прокурором постанови про продовження строку досудового розслідування, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 295 КПК України, однак таке порушення у розумінні ст. 412 КПК України не є істотним або таким, що порушує право особи на захист, як про це вказує обвинувачений, оскільки не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, матеріалами кримінального провадження встановлено, що строк досудового розслідування у даному провадженні продовжувався як постановою прокурора від 15.04.2019 року, так і ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 20.05.2019 року. Під час продовження строку досудового розслідування слідчим суддею обвинувачений та його захисник були присутні в судовому засіданні, останні, в свою чергу зазначали про відсутність заперечень щодо продовження строку досудового розслідування.

Вище вказані постанова прокурора та ухвала слідчого судді про продовження строку досудового розслідування є чинними та не скасованими, тому строк досудового розслідування у провадженні продовжено у законний спосіб. З цих підстав заперечення сторони захисту про незаконність ухвали суду від 15.07.2019 року про відмову в задоволенні скарги захисника адвоката ОСОБА_33 на постанову прокурора про продовження строку досудового розслідування від 15.04.2019 року є необґрунтованими.

Висновком судово-психіатричної експертизи №210 від 25.04.2019 року встановлено, що у ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення мали місце клінічні ознаки посткомоційного синдрому (F07.2 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), за своїм психічним станом на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, здатний був усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом він може правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального правопорушення, та давати про них правильні показання, застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього не показане.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному вбивстві, тобто, умисному протиправному заподіяння смерті потерпілого, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

Погоджуючись з таким висновком суду 1 інстанції, колегія суддів вбачає направленість дій ОСОБА_6 виключно на реалізацію прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, виходячи з обраного ним способу та його поведінку після вчинення злочину, при цьому будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та непричетності обвинуваченого до даного злочину відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Також колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції правильно встановив і мотив вчинення вбивства, який підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні та узгоджується з ними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання, яке ОСОБА_6 має відбувати реально, суд 1 інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, конкретні обставини їх скоєння, характер та спосіб вчиненого, значну суспільну небезпечність вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, має матір, яка є особою похилого віку, не має постійної роботи, є інвалідом 3 групи, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що його пом`якшують.

Таким чином, суд урахував конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, що його характеризують, у тому числі й ті, з якими прокурор пов`язує свою апеляційну вимогу.

У апеляційній скарзі прокурора не наведено таких обставин та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , які б не були враховані при призначенні йому покарання і свідчили про призначення більш суворо покарання, про що наголошує прокурор в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4