Дата документу 07.06.2021 Справа № 554/7814/20
Провадження № 1-кс/554/5991/2021
УХВАЛА
іменем України
07 червня 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 18 лютого 2021 року про відмову у задоволенні клопотань від 11 лютого 2021 року та 15 лютого 2021 року щодо залучення до кримінального провадження №0001697 як потерпілого та про проведення слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні, об`єднаному в одне провадження з кримінальним №0000082,-

В С Т А Н О В И В :

01 квітня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого, в порядку ст.303 КПК України (датована 25 березня 2021 року), в якій він просить скасувати постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 18 лютого 2021 року про відмову у задоволенні клопотань від 11.02.201 року та 15.02.201 року щодо залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження №0001697 як потерпілого та про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, об`єднаному в одне провадження з кримінальним провадженням №0000082 від 14.04.2020 року під №0000082.

Одночасно зі скаргою заявлено клопотання, у якому просить поновити строк для подачі скарги до слідчого судді на постанову прокурора від 18 лютого 2021 року, оскільки він є засудженим до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває у ДУ «Полтавська УВП (№23)», копію оскаржуваної постанови отримав 24 лютого 2021 року, після чого скористався своїм правом на правничу допомогу та звернувся із заявою про призначення йому адвоката для складення документів процесуального характеру. Лише 16 березня 2021 року вказану заяву ОСОБА_3 було розглянуто та призначено адвоката, якому видано відповідне доручення. 19 березня 2021 року між адвокатом та засудженим відбулось конфіденційне побачення, після чого 24 березня 2021 року заявник отримав необхідні документи та звернувся до суду зі скаргою, а тому вважає вказані причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на ті обставини, що ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000082, внесеного до ЄРДР 14 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_3 (скаржника) щодо неправомірних дій слідчого ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 за ознаками ч.1 ст.365, ч.1 ст.367, ч.1 ст.364 КК України. Також слідчим ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001697 від 04.11.2020 року за ознаками ч.1 ст.367 КК України за заявою ОСОБА_3 від 18.05.2020 року щодо неправомірних дій слідчого ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 . Постановою прокурора 05.11.2020 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях об`єднано під єдиним №0000819. Крім того, постановою прокурора 26.11.2020 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях об`єднано в одне провадження під №0000082.

Разом із тим, зазначає, що ОСОБА_3 звертався до прокурора Полтавської обласної прокуратури в межах кримінального провадження №0001697 із двома клопотаннями про залучення ОСОБА_3 як потерпілого від 11.02.2021 року та про проведення слідчих (розшукових) дій від 15.02.2021 року.

18 лютого 2021 року процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0000082 прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у задоволенні вищезазначених клопотань ОСОБА_3 . У постанові прокурор зазначив, що клопотання ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки останнього не визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні та відповідно до ст.220 КПК України ОСОБА_3 не наділений правом подавати клопотання.

Із вказаним рішенням заявник не погодився, зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови прокурор клопотання по суті не розглядав та послався на те, що останній не може взагалі подавати такі клопотання. При цьому заявник зазначає про наявність ухвали слідчого судді від 25 січня 2021 року щодо розгляду скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000819, відповідно до якої зазначено, що він набув прав і обов`язків потерпілого з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Зважаючи на це, ОСОБА_3 вважає, що він набув статусу потерпілого і в об`єднаному кримінальному провадженні №0000082. Відтак, прокурор не врахував те, що відповідно до ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. При цьому зазначає, що обов`язок доказування відповідних обставин покладається на слідчого, прокурора. Таким чином, для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального рішення, перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачається, а тому статусу потерпілого особа набуває автоматично. Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова є немотивованою, а клопотання скаржника розглянуто формально, у зв`язку з чим постанова є такою, що підлягає скасуванню. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Заявник ОСОБА_3 у судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив скаргу задовольнити.

Прокурор Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. На адресу суду надіслано заяву про розгляд без участі, а також надано матеріали кримінального провадження №0000082. За змістом заяви, прокурор зі скаргою не погодився, заперечує проти задоволення вимог скарги, посилаючись на ті обставини, що на даний час досудове розслідування здійснюється в об`єднаному кримінальному провадженні №0000082, в межах якого було прийнято відповідне рішення, яке прокурор вважає законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали скарги та долучені до скарги документи кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п.п.5, 7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, а також рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Установлено і це вбачається із представлених суду документів, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, на даний час перебуває кримінальне провадження №0000082 від 14 квітня 2020 року.

Як з`ясовано у судовому засіданні, та вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 звертався до прокурора Полтавської обласної прокуратури в рамках кримінального провадження №0001697 від 04.11.2020 року із заявою про залучення як потерпілого від 11 лютого 2021 року та клопотанням в порядку ст.220 КПК України про проведення слідчих (розшукових) дій від 15 лютого 2021 року.

18 лютого 2021 року за результатами розгляду постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 у задоволенні клопотань заявника ОСОБА_3 від 11.02.2021 року та 15.02.2021 року щодо залучення до кримінального провадження №0001691 як потерпілого про проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні, об`єднаному в одне провадження з кримінальним провадженням №0000082 від 14.04.2021 року під №0000082, відмовлено (а.с.7).

Копію вказаної постанови направлено заявнику через Державну установу «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та отримано останнім 24 лютого 2021 року, чого не було спростовано під час розгляду даної скарги.

Дана постанова прокурора мотивована, зокрема тим, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, разом із тим, кримінальні провадження №0001697, №0000819 прокурором було об`єднано із кримінальним провадженням №0000082. Вивченням матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено, що вищевказані клопотання заявника не підлягають задоволенню. При цьому прокурор з посиланням на положення ст.220 КПК України зазначив, що у кримінальному провадженні №0000082 від 14.04.2020 року ОСОБА_3 не набув процесуального статусу особи, яка наділена правом заявлення клопотань про виконання процесуальних дій під час досудового розслідування. На підставі викладеного, дійшов до висновку про відмову у задоволенні заявлених клопотань заявника.

Ураховуючи наведені заявником обставини, враховуючи його незгоду із рішенням слідчого про відмову у задоволенні заяв і клопотань, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_3 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявами про визнання потерпілим йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі відомості відсутні й на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальні правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідними заявами, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди нібито кримінальними правопорушеннями, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_3 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, та надані у судовому засіданні пояснення, то останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні №0000082.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органів у його кримінальній справі не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованих ним кримінальних провадженнях, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за які його засуджено, і вирок набрав законної сили.

В даному контексті, варто враховувати, що вироком апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_3 визнано винним за п.п.4.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.2 ст.15 п.п.1,9 ч.2 ст.115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_3 від 09.05.2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000082 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про залучення як потерпілого в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння будь-якої шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 та його представника щодо допущення прокурором порушень вимог ст.55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять. Твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, тоді як наявність численних заяв та клопотань не є таким підтвердженням, як помилково вважає заявник, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення прокурора в цій частині.

Щодо аргументів заявника та його представника в частині незгоди з відмовою у задоволенні клопотання про проведення слідчих (процесуальних) дій слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Проте на час розгляду даної скарги з`ясовано, що достатні підстави вважати ОСОБА_3 таким, що віднесений до переліку суб`єктів, які відповідно до вимог процесуального закону наділені правом звернення до слідчого або прокурора із клопотаннями в порядку ст.220 КПК України, відсутні. Натомість, згідно з матеріалами кримінального провадження №0000082 наразі він має процесуальний статус заявника.

Так, до скарги особою, яка її подала, - ОСОБА_3 , не надано будь-яких відомостей про те, що він має статус потерпілого у кримінальному провадженні №0000082, і в матеріалах скарги такі докази відсутні. Крім того, оскаржуваною постановою прокурора у залученні ОСОБА_3 як потерпілого у даному кримінальному провадженні було відмовлено.

Також ОСОБА_3 не представлено до суду будь-яких об`єктивних даних та їх підтвердження, що у кримінальному провадженні №0000082 стосовно нього здійснюються будь-які процесуальні дії, визначені КПК України, а відтак відсутні також підстави вважати, що у розумінні пункту 16-1 ч.1 ст.3 КПК України він є іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, заявник ОСОБА_3 взагалі не належить до суб`єктів, визначених статтею 220 КПК України, а відтак у прокурора не виникає обов`язку щодо розгляду його клопотань у даному кримінальному провадженні відповідно до приписів цієї норми. А тому доводи ОСОБА_3 щодо його незгоди з процесуальним статусом заявника у кримінальному провадженні, а також посилання на можливе порушення прокурором вимог ст.220 КПК України є безпідставними та неспроможними.

Натомість, з наявних матеріалів скарги, об`єктивно вбачається, що станом на час розгляду статус особи, яка подала скаргу у даному кримінальному провадженні, є заявник.

Згідно зі статтею 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Тобто, перелік прав заявника чітко регламентований КПК України та не кореспондується з вимогами порушеними у цій скарзі особою, яка її подала.

За змістом ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення вимог заявлених клопотань, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова прокурора в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Таким чином, на момент розгляду скарги встановлено та підтверджується наявними матеріалами, що зазначені в скарзі заява та клопотання ОСОБА_3 після їх отримання прокурором вирішені у передбачений законом спосіб, про що прийнято обґрунтоване рішення щодо відмови у задоволенні вимог заявника у зв`язку з їх безпідставністю, із роз`ясненням його процесуального статусу заявника у кримінальному провадженні. За результатами такого розгляду заявника повідомлено, направлено вказану вище постанову, що узгоджується з наведеними вище нормами закону.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням прокурора щодо відмови у задоволенні заяв та клопотань не порушено гарантій заявника щодо рівності прав, як учасника кримінального провадження, та на реалізацію своїх процесуальних прав на розгляд таких звернень.

Разом із тим, у подальшому заявник, як учасник кримінального провадження, наділений відповідним обсягом процесуальних прав, не позбавлений можливості реалізувати їх у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Отже, доводи скарги щодо допущення прокурором порушень вимог ст.ст.110, 220 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування рішення прокурора.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги заявником скарги не доведено, що постанова прокурора є необґрунтованою та незаконною.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені ОСОБА_3 в скарзі, зокрема, щодо обставин вручення йому постанови слідчого, реалізації права на отримання правової допомоги для складання скарги, які не були спростовані, ураховуючи, що він є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», тому заявник не може бути позбавлений права на судовий захист, і в даному випадку, останній, звертаючись засобами поштового зв`язку зі скаргою 01 квітня 2021 року, пропустив строк на оскарження з поважних причин, а відтак слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання та поновити йому пропущений строк звернення до суду зі скаргою.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 22, 24, 55, 110, 117, 220, 303-309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити та поновити пропущений строк для звернення до суду зі скаргою.

В задоволенні вимог скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 18 лютого 2021 року про відмову у задоволенні клопотань від 11 лютого 2021 року та 15 лютого 2021 року щодо залучення до кримінального провадження №0001697 як потерпілого та про проведення слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні, об`єднаному в одне провадження з кримінальним №0000082, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1