ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/550/20
Номер провадження 11-кп/819/301/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Потерпілого ОСОБА_7

Захисника-адвоката ОСОБА_8

Обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000062 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 січня 2021 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Азовське, Джанкойського району АР Крим, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Новокаховського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000062 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 січня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який. Обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, - до 12 березня 2021 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту у певний період доби, із покладенням на нього обов`язків: не відлучатися із міста без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 , передбачених ст.177 КПК України

Крім того поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_9 тяжко хворий, його стан здоров`я на даний час погіршився і йому потрібне лікування. При цьому обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки зареєстрований разом з батьками, які є непрацездатними і обвинувачений зобов`язаний їх утримувати. При цьому його мати є інвалідом першої групи.

На думку захисника, враховуючи вказані обставини, обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, потерпілого, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Новокаховського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000062 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

12 січня 2021 року під час судового засідання прокурор звернуся до вказаного суду першої інстанції із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під варто на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні.

Крім того в судовому засіданні 12 січня 2021 року захисник заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який, яке обґрунтовував тривалістю тримання ОСОБА_9 під вартою та відсутністю ризиків передбачених ст.177 КПК України. Також завертав увагу на відомості, що характеризують обвинуваченого.

Розглянувши вказані клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України. Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_9 вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини ОСОБА_9 у вчиненні вказаних злочинів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинене повторно.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень позбавлення волі на строк від трьох до шести років, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів (а.п.25-26), міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від ухилення від органів досудового розслідування та суду не має, характеризується негативно (а.п.18-19), враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки не має постійного місця проживання, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки схильний до вчинення злочинів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями, наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, зокрема з батьками, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки такі посилання спростовуються наявними в матеріалах провадження відомостями.

Так, відповідно до вироку Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України. Потерпілою від вказаних кримінальних правопорушень є матір обвинуваченого ОСОБА_10 (а.п.22-24).

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину потерпілим від якого є його батько ОСОБА_7 (а.п.1)

Згідно ухвали Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 січня 2020 року в провадженні вказаного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про виселення без надання іншого житла (а.п.20)

Що стосується тривалості перебування обвинуваченого під вартою, то вона сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки будь-яких доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_9 перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО або того, що працівники установи відмовили обвинуваченому у наданні медичної допомоги в умовах ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять.

Натомість медична частина слідчого ізолятора забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання адвоката про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу та правомірно за клопотанням прокурора продовжив обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 січня 2021 року, відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4