Справа № 456/4140/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/18/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Лукавиця Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.09.2015 за ч.1 ст.152 КК України до 5 років позбавлення волі; вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2019 за ч.2 ст.185 КК України до 4 місяців арешту

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушень, зач.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання:

за ч.2 ст. 125 КК України у виді 6 місяців арешту;

за ч.2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з 09 вересня 2019 року, тобто з моменту обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення: судової дактилоскопічної експертизи №4/865 від 07.10.2019 в сумі 1256 грн. 08 коп; судової дактилоскопічної експертизи №4/849 від 22.10.2019 в сумі 1256 грн. 08 коп;

Вирішено питання про речові докази у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить в апеляційній скарзі розібратися у справі та притягнути до відповідальності співучасників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а не робити його винуватим у скоєному за ч.2 ст. 121 КК України.

Апелянт покликається, що побив потерпілого ОСОБА_11 , але потім заснув, а ОСОБА_11 продовжили бити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які йому про це потім розповіли, а коли той перестав дихати, то розбудили його, ОСОБА_6 , щоб попробував пульс перевірити, а виявивши що ОСОБА_11 не дихає винутим в цьому зробили його.

Апелянт зазначає, що не бажає один нести відповідальність за скоєне і хоче, щоб до відповідальності притягнули і інших винуватців. Крім того всі покази від нього, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 працівники поліції отримали після залякування і обіцянок великого терміну покарання і пропонували взяти всю вину на себе. Однак з цим апелянт був не згідний. Він надіявся що ОСОБА_9 розповість правду, але вона зустрічалася з братом ОСОБА_10 та жила з ним, а тому давати покази проти ОСОБА_10 боялася і не хотіла, оскільки вже завагітніла від нього.

Апелянт наполягає, що слідчі та прокурор все зробили так, щоб відповідальність ніс лише він з врахуванням того, що він вже сидів, а тому йому не повірять про непричетність. Апелянт наполягає, що поговорив з ОСОБА_11 , побив його трохи і останній ще розмовляв коли він пішов спати.

Даний вирок оскаржила адвокат ОСОБА_7 , яка просила вирок суду першої інстанції змінити перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 121 на ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статтей, тобто більш м`яке покарання.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України не оспорює, але вважає, що покарання у виді 6 місяців арешту є надто суворим, а покарання за ч.2 ст. 121 КК України є несправедливим, бо зазначене у вироку не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні докази наявності умислу в діях ОСОБА_6 щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, що становить склад злочину за ч.2 ст. 121 КК України. Докази у справі грунтуються на припущеннях, бо в справі є покликання на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 , але не доводить, що ці ушкодження спричинили тяжкі тілесні ушкодження, що стали причиною смерті потерпілого.

Зазначає, що судом першої інстанції не були взяті до уваги покази ОСОБА_9 про те, що вона та ОСОБА_10 наносили удари ОСОБА_12 , який лежав на підлозі, а потім прийшли інші колеги та скакали по ньому і копали ОСОБА_13 . Доказом причетності ОСОБА_10 до смерті ОСОБА_12 є покази ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_14 , які підтверджені експертом про численні ушкодження. Тому є несправедливим висновок суду про причетність до смерті потерпілого лише ОСОБА_6 . Виявлені у потерпілого ОСОБА_12 ушкодження відносяться до середньої тяжкості. ОСОБА_9 в судовому засіданні дала трохи інші покази ніж на досудовому слідстві, коли зрозуміла, що її дії викриті по відношенню до потерпілого і щодо покриття дій ОСОБА_10 , який завдавав численні удари потерпілому і це є відмічено у вироку.

Апелянт наполягає, що в діях ОСОБА_6 вбачається лише доведеним заподіяння тілесних ушкоджень, а не спричинення смерті потерпілому. Його дії відповідають середньої тяжкості тілесним ушкодженням, які слід кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки крім нього і інші учасники наносили тілесні ушкодження потерпілому. У справі відсутні підтвердження про те, що саме від дій ОСОБА_6 у потерпілого пошкодженні ребра та наявна травма голови. Покази та висновок експерта не є однозначними, категоричними.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2019 близько 21:00 год., ОСОБА_6 перебував у житловій квартирі, що за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 розпивав спиртні напої, під час чого між ним та ОСОБА_17 через ревнощі виник конфлікт. В подальшому, в ході конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин ОСОБА_6 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_17 удар кулаком руки в ніс, від чого останній впав на диван. Після чого, коли потерпілий лежав на дивані, ОСОБА_6 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_17 декілька ударів ногами по тулубу останнього. Внаслідок нанесених ударів, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді синця на грудній клітці зліва по задньо-пахвинній лінії, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, обличчя, двобічні параорбітальні гематоми, забій правої половини грудної клітки, забій поперекової ділянки, що згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, 05.09.2019 близько 22:00 год., ОСОБА_6 , перебував у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт із ОСОБА_12 . Під час конфлікту, ОСОБА_6 , умисно, з метою спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаками в обличчя потерпілого, від чого той впав спиною на підлогу. В той час, як ОСОБА_11 лежав на підлозі, ОСОБА_6 , продовжуючи свої умисні дії, з метою спричинення тілесних ушкоджень, став ногами на грудну клітку потерпілого та почав по ній стрибати, а потім наніс декілька ударів ногами по його голові. Внаслідок вказаних протиправних дій, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла нижньої щелепи, перелому грудини, множинних двобічних закритих переломів ребер по передньопахвинних лініях з крововиливами в м`які тканини довкола переломів: справа другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого; велико-вогнищевих крововиливів в м`які тканини передньої поверхні грудної клітки, крововиливів в м`які тканини внутрішньої частини голови в правій лобно-скроневій ділянці, садна лівої вилиці, осадження шкіри правої скроневої ділянки, по одному синцю на обох вушних раковинах та обох завушних ділянках, суцільного синця по передній поверхні грудної клітки, синців в обох надбрівних ділянках, синців на правій гомілці по передній поверхні у верхній третині, які в сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. У подальшому, в цей же день 05.09.2019 потерпілий ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер у квартирі, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_17 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України; ОСОБА_6 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги, міркування прокурора про залишення без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у скоєнні кримінального правопорушень за ч.2 ст. 121 КК України, судовий розгляд проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статей обвинувачення.

При цьому суд першої інстанції врахував в сукупності всі встановлені обставини подій, які відбулися 30 серпня 2019 року та 05 вересня 2019 року.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а також покликання його захисника про те, що дії ОСОБА_6 стосовно епізоду з потерпілим ОСОБА_12 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та показами учасників судового процесу.

Апеляційні вимоги як обвинуваченого ОСОБА_6 так і його захисника адвоката ОСОБА_7 були предметом дослідження в суді першої інстанції і всім обставинам справи та наявним в кримінальному провадженні документам було надано належну, правову оцінку у відповідності до чинного національного законодавства.

Так, оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції суд вважав за необхідне вказати наступне.

Показання потерпілої ОСОБА_14 , надані нею в судовому засіданні суд прийняв до уваги при постановленні вироку, оскільки такі хоча і прямо не підтверджують обставини вчинення злочину, однак підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Зокрема, суд приймає до уваги той факт, що потерпіла з ОСОБА_12 преребували у фактичних шлюбних відносинах до 2018 року. Від спільного шлюбу у них є двоє дітей, дочки ОСОБА_18 2000 р.н. та Вероніка, 2010 р.н. За життя ОСОБА_12 був не конфліктною людиною. Вранці 05.09.2019 вона бачила ОСОБА_12 . Про смерть ОСОБА_12 їй повідомила тітка ОСОБА_19 . Вона одразу поїхала в відділ поліції, де їй повідомили, що труп чоловіка знаходиться на місці злочину. Вона спілкувалася зі свідком ОСОБА_9 і та їй вказувала на причетність до вчинення злочину ОСОБА_20 , а також вказувала, що тілесні ушкодження її чоловіку наносив і обвинувачений ОСОБА_6 .

Показання потерпілої ОСОБА_21 , надані нею в судовому засіданні суд прийняв до уваги при постановленні вироку, оскільки такі хоча і прямо не підтверджують обставини вчинення злочину, однак підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, зокрема, про те, що ОСОБА_12 її батько, за життя він був не конфліктною людиною, завжди матеріально допомагав, працював переважно на будовах та любив інколи випивати. 05.09.2019 близько 17-18:00 год., вона бачила батька. Про його смерть їй повідомила матір.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

При оцінці показань свідків суд врахував практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Доорсон проти Нідерландів» від 26.03.1996 р. в п.78 якого зазначено, що « … відповідно до Конвенції, завдання Суду полягає не в тому, щоб ухвалювати, чи були свідчення свідків прийняті як докази належним чином, що мають зробити національні суди, завдання ж Європейського суду полягає в тому, щоб установити, чи було справедливим провадження загалом, зокрема і спосіб прийняття доказів. Суд не може визнати абстрактно, що свідчення свідка на відкритому засіданні і під присягою, завжди важать більше, ніж інші свідчення, які той самий свідок дає в межах судового провадження, тим більше, якщо між першими і другими є суперечність…». В рішенні Європейського суду з прав людини «Х і Y проти Федеративної Республіки Німеччини від 2 березня 1983 року, Суд зазначив: На свідках, що стають перед судом або перед слідчим суддею, лежить формальне і строге зобов`язання говорити правду…Ця позиція була б іншою, якби обвинувачення необґрунтовано вдалося до такого заходу з метою чинити тиск на свідків. Проте, якщо можливий тиск є просто наслідком, до якого призвели явно неправдиві свідчення, його слід визнати складником системи загальних гарантій кримінального процесу як такого. Комісія у цьому зв`язку повинна брати до уваги те, що передумовою системи кримінального правосуддя, яка захищає суспільство в цілому, є пильний контроль за виконанням обов`язку свідків говорити правду

В судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 в обвинуваченого ОСОБА_6 нормальні відносини, а відтак, у свідків відсутні підстави наговорювати на обвинуваченого.

Суд прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , оскільки останній був безпосереднім свідком конфлікту, який розпочався між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_12 , хоча частково був присутній при обставинах, що мали місце 05.09.2019. Так, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_12 розпочався в його будинку, де вони випивали. Потім ОСОБА_6 приревнував ОСОБА_9 до ОСОБА_12 , між ними почався конфлікт, він наносив удари потерпілому та пригав на грудній клітці потерпілого, після чого він пішов геть і продовження конфлікту не бачив. Труп потерпілого виявив вранці, про що повідомив правоохоронні органи.

Також суд прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , оскільки останній був безпосереднім свідком конфлікту, який розпочався між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_12 і його показання прямо підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Так, свідок ОСОБА_10 показав, що у вересні 2019 року він прийшов до ОСОБА_15 з пляшкою горілки, де також були ОСОБА_9 , ОСОБА_6 . Вони всі разом розпивали спиртне. Пізніше прийшов ОСОБА_12 та почав приставати до ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 почав бити потерпілого. Удари завдавав кулаками по грудній клітці, а потім стягнув потерпілого на підлогу та стрибав на ньому. ОСОБА_9 також дала потерпілому кілька ляпасів та стрибала по ньому. У ОСОБА_12 з рота пішла кров, він почав захлинатись та згодом помер. ОСОБА_6 накрив тіло покривалом. ОСОБА_9 хотіла викликати карету швидкої допомоги, однак боялась. Вказані показання свідка повністю відповідають його показанням, наданим під час слідчого експерименту. В суду відсутні підстави вважати, що свідок причетний до вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_12 , жодними доказами дослідженими в судовому засіданні вказана обставина не підтверджена.

Суд також прийняв частково до уваги показання свідка ОСОБА_9 , яка була безпосереднім очевидцем подій, за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_12 і її показання прямо підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 05.09.2019 вона разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 прийшли до ОСОБА_15 додому. ОСОБА_10 приніс пляшку горілки, яку вони розпивали. Пізніше прийшов ОСОБА_12 , вони продовжили випивати. Обвинувачений ОСОБА_6 приліг на ліжко, а потерпілий почав до неї приставати та шумів, та не звертав уваги, що ОСОБА_6 хоче спати. ОСОБА_6 побачив це і почав бити ОСОБА_12 , який також лежав на дивані. ОСОБА_6 бив його руками і ногами по обличчі та по тілі. Після цього, ОСОБА_12 впав на підлогу, в нього з рота потекла кров, яку вона почала витирати. Потім ОСОБА_6 почав скакати ногами по потерпілому, скакав у два підходи. Вона також завдала ОСОБА_12 кілька ляпасів по обличчі. З 05.09.2019 по 08.09.2019 вони разом з ОСОБА_6 переховувались в с. Нижня Лукавиця Стрийського району Львівської області.

Цим показанням суд першої інстанції надав віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів, крім того свідки ретельно в деталях описали обставини та мотиви вчинення злочину.

Суд не взяв до уваги показання ОСОБА_9 про те, що тілесні ушкодження 05.09.2019 потерпілому ОСОБА_12 наносив ОСОБА_10 , суд вважає такі непослідовними і суперечливими і такими, що не підтверджені жодними, здобутими в судовому засіданні доказами. Первинно надаючи показання про причетність обвинуваченого до скоєння злочину, свідок в подальшому змінила показання і вказала, що крім обвинуваченого, тілесні ушкодження заподіював потерпілому ОСОБА_10 , однак не змогла чітко пояснити суду, скільки саме ударів і в який спосіб останній наніс потерпілому, що викликає в суду сумніви у правдивості показань свідка в цій частині.

Суд прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_20 , оскільки останній частково був присутній при обставинах, що мали місце 05.09.2019. Так, свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що у вересні 2019 року близько 19:30 год. він приїхав з роботи та зайшов до ОСОБА_15 , де також був його брат ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з ОСОБА_6 , які лежали на ліжку. Коли він зайшов у квартиру, на порозі лежав чоловік, накритий покривалом. ОСОБА_9 сказала, що цей чоловік спить.

Суд також прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_22 , яка була частково присутня при обставинах, що мали місце 05.09.2019. Так, свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показала, що на початку вересня 2019 року близько 18-19 год., вона разом з ОСОБА_20 заходила до ОСОБА_15 , двері відчинила ОСОБА_9 . В даній квартирі знаходився ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ще якийсь чоловік лежав на підлозі, накритий покривалом, ОСОБА_9 сказала, що він спить та просила не чіпати його. ОСОБА_20 переступив через цього чоловіка та привітався з ОСОБА_6 , який лежав на ліжку. В цей час ОСОБА_10 спав. Всі в квартирі були випивші. В цей вечір ОСОБА_9 була чимось налякана. Згодом вона дізналась, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 розшукує поліція.

Суд також прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_23 , про те, що у вересні 2019 року, в обідній час, надійшло повідомлення, що виявлено труп невідомого чоловіка по вул. Б. Хмельницького в м. Стрий Львівської області. Після чого вони виїхали на місце злочину на допомогу слідчо-оперативній групі. Під час спілкування з свідками та очевидцями події було встановлено, що до злочину може бути причетний ОСОБА_6 , оскільки останній неодноразово перебував у вказаному помешканні. Через 3-4 дні дільничий інспектор знайшов обвинуваченого за місцем його праці, оскільки за місцем свого проживання в ті дні, він не з`являвся. Після затримання, ОСОБА_6 сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину.

Також суд прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_24 , про те, що вона проживає у одному будинку разом із ОСОБА_15 . Ввечері 05.09.2019 вона була на балконі та чула голоси, бачила молодих людей, які відпочивали. Згодом вона зустріла на базарі сусідку, яка повідомила, що до її будинку викликали працівників поліції. Коли вона прийшла, то зайшла у квартиру ОСОБА_15 та побачила тіло ОСОБА_12 . Вона його раніше бачила, він з нею вітався та був не конфліктною людиною. Звернула увагу, що обвинуваченого ОСОБА_6 вона не знає, однак того вечора вона його бачила та інших молодих людей, їх було троє або четверо. З ними була одна молода дівчина. Зазначила, що у потерпілого ОСОБА_12 вся голова була в крові та він лежав у кімнаті на підлозі.

Суд також прийняв до уваги показання судово медичного експерта ОСОБА_25 , який висновок експертизи від 11.10.2019 підтримав та пояснив, що травми ОСОБА_12 могли бути спричинені однією людиною. Причина смерті ОСОБА_12 травматично-геморалогічний шок, який навстав у зв`язку з масивною травмою тіла, травмою грудної клітки. Сукупність тілесних ушкоджень призвела до смерті, хоча і окремо кожна травма також могла призвести до смерті та до шоку. Зазначив, що у ОСОБА_12 був перелом ребер та перелом щелепи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, крововиливи в підмозкову оболонку, в порожнину черепа, які утворились від дії тупого, твердого предмету, руки чи ноги. Механізм утворення переломів ребер відповідає показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , про те, що він наступав на грудну клітку померлого обома ногами, неодноразово, внаслідок чого дихальні функції припинились та розвинувся травматичний шок. Це могло бути прижиттєво. Зазначив, що травми несумісної з життям у ОСОБА_12 не виявлено, а всі тілесні ушкодження є в причинно -наслідковому зв`язку з настанням смерті. Зазначив, що потерпілий ОСОБА_12 з даними травмами міг прожити до однієї години, та міг вчиняти дії, змінювати положення, рухати руками, ногами та головою. Дані травми сприяли настанню шоку. Шок це наслідок травми, це біль, а не отримані тілесні ушкодження. Кров з носа у потерпілого свідчить про перелом щелепи. Зазначив, що травми грудної клітки у потерпілого ОСОБА_12 могли бути спричинені і від того, що обвинувачений ОСОБА_6 двічі пригав на грудній клітці потерпілого. Також повідомив, що після даних травм потерпілий ОСОБА_12 міг не розмовляти. Алкоголь спожитий потерпілим пригнічував роботу дихальних органів. Після допиту обвинуваченого, вказав, що всі тілесні ушкодження про які розповідав обвинувачений у своїх показаннях відповідають тим, які були виявлені ним при судово-медичній експертизі трупа потерпілого. Той факт, що ОСОБА_9 також скочила на грудну клітку потерпілого могло лише прискорити факт настання смерті потерпілого, оскільки достатньо було дій обвинуваченого, який наносив тілесні ушкодження і скочив на грудну клітку потерпілого більше одного разу. Вказав, що масивність травми свідчить про те, що обвинувачений скочив не один раз, хоча якщо скачок був сильним, могло бути достатньо і одного разу, щоб розвинувся шок. Зазначив, що обвинувачений мав би стояти посередині грудної клітки потерпілого, інакше він би не скочив та втратив рівновагу. Вважає, що під час слідчого експерименту обвинувачений говорив правду і наведене повністю відповідає висновку експертизи. Ствердив, що тілесні ушкодження, які ймовірно після ОСОБА_6 наносили інші особи лише прискорили смерть потерпілого

Суд першої інстанції вважав показання свідків та експерта чіткими, логічними та такими, що прямо підтверджують обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, вказані показання є такими, що об`єктивно в цілому і з висвітленям деталей відтворюють події не в завуальованому, а максимально наближеному до реальності вигляді, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами.

З таким висновком погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Тож, враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких, вчинене проти життя та здоров`я особи, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків - позбавлення життя людини та заподіяння потерпілому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, спосіб вчинення злочинів і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочинів, особу обвинуваченого, суспільну небезпеку вчинених ним злочинів, обвинувачений у вчиненому розкаявся, раніше судимий, пом`якшуючу обставину активне сприяння у розкритті злочинів, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілих, які просять призначити обвинуваченому справедливе і суворе покарання.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, - мінімальне у межах санкції частини обвинувачення за суворіше кримінальне правопорушення, і на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим), визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі, із реальним його відбуванням.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, а є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_26 - залишити без задоволення

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: