ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/277/21 Справа № 711/3197/21 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської обласної прокуратуриОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Ухвала обґрунтована тим, що на даний час не встановлено підстав для накладення арешту на майно, оскільки прокурором не була доведена необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права користування та розпорядження, є розумними і спів мірними із завданням кримінального провадження.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2021 року - скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури, накласти арешт на нерухоме майно (земельні ділянки), шляхом заборони їх користування та розпорядження, які на праві власності належить ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , за кадастровими номерами, а саме: :02:001:0478 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; :02:001:0479 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
У ході проведення судового розгляду слідчим суддею безпідставно не взято до уваги відомості, які мають важливе значення для кримінального провадження і без застосування яких неможливо досягти його мети, зокрема збереження речового доказу у власності ОСОБА_7 , яка також може бути причетною до вчинення злочинів та запобігання останній будь-яким чином відчужити майно третій особі, набуте у ході вчинення злочину, чим зашкодить кримінальному провадженню.
У ході розгляду клопотання про накладення арешту слідчим суддею повністю проігноровано норми ч. 3 ст. 170 КПК України, де зазначено, що арешт майна з метою збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кодексу.
Прокурором у судовому засідання зверталася увага суду, що вимоги ст. 98 КПК України дають право прокурору звертатися з клопотанням про накладення арешту на речові докази, а саме те, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінально провадження встановлено, що земельні ділянки :01:002:0478, площею 0,0080 га та :01:002:0479, площею 0,0080 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктами кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Вважає, що суд безпідставно не оцінив докази органу досудового розслідування, в яких зафіксовано факти того, що з метою попередження перешкоджання кримінальному провадженню, шляхом будь-яких дій на земельних ділянках, які мають статус речового доказу у даному кримінальному провадженні доцільним одночасно з накладенням арешту на речові докази, встановити заборону їх використання та розпорядження з метою недопущення їх відчуження тощо.
Крім того, судом проігноровано доводи прокурора про вчинення неправомірних дій групою осіб, які були спрямовані саме на заволодіння земельними ділянками, право власності на який набуто в результаті вчинення ряду кримінальних правопорушень, в тому числі являється майном, що було об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом та отримане фізичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Судом не було взято до уваги факту захисту державних інтересів та унеможливлення виведення активів з державного сектору економіки та необхідності запобігти можливій подальшій реалізації земельних ділянок, з ціллю заборонити відчуження об`єктів нерухомого майна, з метою збереження речового доказу та в подальшому розгляду питання про його долю та повернення Уманській міській раді.
Учасники процесу в судове засідання не з`явилися про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, СУ ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000156 від 14.05.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

В обґрунтування клопотання про накладення арешту зазначено, що ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами, у період часу з 2017 та 2018 роки, діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи заволодіти чужим майном, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень Виконавчого комітету Уманської міської ради про надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність земельних ділянок, використовуючи завідомо підроблені бланки державних актів на право приватної власності на землю, висновки про вартість майна та довідки про відсутність забудов, які були видані та оформленні на завідомо підшуканих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 здійснили через державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління по Уманському районі та Умані Держгеокадастру у Черкаській області в Державному земельному кадастрі ОСОБА_11 державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 і, які в подальшому по попередній домовленості були реалізовані за грошові кошти на користь завідомо залученої особи та кінцевого вигодонабувача ОСОБА_7 з метою створення добросовісного набувача, чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань та завдали матеріальних збитків в особливо великих розмірах. Також зазначено, що ОСОБА_9 в період часу з 2015-2017 роки, через свою знайому ОСОБА_14 познайомилась із жителями с. Сушківка Уманського району ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким запропонувала підписати документи в нотаріуса, взамін вона маючи широке коло зв`язків в м. Умань, допоможе їм оформити у власність землю на території Умань, на що останні погодилися.
У подальшому, ОСОБА_9 не маючи наміру в оформленні законних правовстановлюючих документів на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо передачі у приватну власність землі, шиваючи їх довірою, діючи умисно та з корисливих мотивів, повідомила останніх про зхідність отримання їх копій паспортів та ідентифікаційних номерів, з метою виготовлення ювстановлюючих документів та у подальшому шахрайським шляхом від їх імені виготовила завідомо підроблені документи на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
16.06.2017 року державний кадастровий реєстратор відділу в Уманському районі міськкрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий умисел особистого збагачення, всупереч ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 23, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст.ст. 107, 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року, внесла завідомо недостовірні відомості до ДЗК про земельні ділянки, відкрила Поземельні книги, шляхом засвідчення кваліфікованим електронним підписом, яким було присвоєно кадастрові номери :02:001:0478 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , :02:001:0479 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим здійснила їх державну реєстрацію, та в підтвердження здійснення державної реєстрації земельних ділянок Витяги із ДЗК роздрукувала та передала ОСОБА_9 .
При цьому ОСОБА_11 , достовірно знала, розробник технічної документації із землеустрою ФОП ОСОБА_15 дану документацію не розробляв та не виготовляв, так як вона відсутня у вказаному Відділі, жодних правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки за ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не має, так як вони відсутні у вказаному Відділі.
В подальшому ОСОБА_8 діючи умисно та з корисливих мотивів разом із ОСОБА_9 та державним реєстратором виконавчого комітету Родниківської сільської ради Уманського району ОСОБА_10 на підставі поданих 23.06.2017 року ними заяв ніби-то від імені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 здійснила державну реєстрацію права власності нерухомого майна, а саме на земельні ділянки за кадастровими номерами :02:001:0478 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_13 та :02:001:0479 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_12 .
В Єдиний реєстр речових прав на нерухоме майно ОСОБА_10 , яка діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 внесла завідомо недостовірні відомості про рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №201 від 22.04.1999 року, яким ніби-то ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких ОСОБА_9 попередньо залучила для оформлення на своє ім`я земельних ділянок, передано у приватну власність земельні ділянки, достовірно знаючи, що таких дозволів міською радою не надавалося.
02.02.2018 року ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні дії, які направлені на заволодіння чужим майном, діючи умисно, разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, за допомогою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких завідомо залучили, уклали договори купівлі-продажу №186 та №189 земельних ділянок за кадастровими номерами :02:001:0478 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та :02:001:0479 площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із завідомо залученою особою ОСОБА_7 , при цьому умисно використали завідомо підроблені документи, шляхом подачі приватному нотаріусу, для нотаріального посвідчення угод, чим територіальній громаді м. Умань, було завдано матеріальних збитків.
Проведеним обшуком в архівному відділі Уманської міської ради та Уманській міській раді було вилучено рішення виконавчого Уманській міській раді №201 від 22.04.1999 року, відповідно вивченням якого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не передавалися у приватну власність земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитом свідка ОСОБА_12 встановлено, що її запропонувала на своє ім`я оформити земельну ділянку ОСОБА_9 , під приводом надання допомоги в отриманні землі в м. Умань у власність, яка її запевнила, що проблем не буде та всі документи від її імені вона підготує сама, її лише потрібно буде підписати договір купівлі-продажу у нотаріуса коли вона повідоме, на що ОСОБА_12 дала свою згоду.
Допитом свідка ОСОБА_13 встановлено, що він надав аналогічні показання ОСОБА_12 .
Відповіддю ОСОБА_15 встановлено, що він жодної документації із землеустрою по земельних ділянках, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не виготовляв, тому відомості, які містяться у Витягу із ДЗК про земельні ділянки є недостовірними.
Постановою слідчого СУ ГУНП в Черкаській області від 05.05.2021 року вищевказані земельні ділянки визнані речовим доказом, так як були об`єктом вчинення злочину.
20.05.2021 прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно.
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 7 частини другої статті 131 КПК України).

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно із частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як убачається зі змісту клопотання прокурора про арешт майна, накладення арешту на нерухоме майно у виді земельних ділянок необхідно було для забезпечення збереження речового доказу.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із наданих суду матеріалів вбачається, що постанова слідчого про визнання земельних ділянок речовими доказами не містить обґрунтування за якими критеріями ч. 1 ст. 98 КПК України дані земельні ділянки визнані речовими доказами, фактично постанова містить лише опис установлених органом досудового слідства обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад змісту ч. 1 ст. 98 КПК України.

У клопотанні прокурора про арешт майна відсутня інформація про те, що стосовно власника майна ( ОСОБА_7 ) здійснюється кримінальне провадження, а належне їй нерухоме майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі є предметом, який був об`єктом кримінально-протиправних дій, грошима, цінностями чи іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом, або отримано ОСОБА_7 внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Орган досудового розслідування у клопотанні не надав жодної оцінки правової підстави для арешту майна земельних ділянок, достатності доказів необхідності забезпечення збереження цього речового доказу, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб. Об`єктивних підстав вважати, що нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_7 , виступало знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину і відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або ж містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або ж відповідні сліди кримінального правопорушення, - немає.

Згідно із частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно (земельні ділянки), оскільки прокурором не була доведена необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права користування та розпорядження є розумними і співмірними із завданням кримінального провадження.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання не було взято до уваги вимоги ч. 2 ст. 170 КПК України щодо зобов`язання органу досудового слідства ініціювати питання про арешт майна, яке допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, не було взято до уваги факту захисту державних інтересів та унеможливлення подальшого припинення незаконних дій групи осіб, було проігноровано доводи прокурора про вчинення неправомірних дій групою осіб, які були спрямовані на заволодіння земельними ділянками, право власності на які набуто в результаті вчинення ряду кримінальних правопорушень колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вважає, що слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання про накладення арешту правильно виходив з того, що орган досудового розслідування у розумінні статті 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилався в клопотанні, зокрема щодо необхідності збереження речових доказів, не надав оцінку правовим підставам арешту майна, достатності доказів необхідності забезпечення збереження цих речових доказів, що зазначене майно є доказом злочину і відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або ж містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або відповідні сліди кримінального правопорушення, а також не навів наявність ризиків передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.

Виходячи із викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не спростовують висновків слідчого судді і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської обласної прокуратуриОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді