Справа №635/6057/20
Провадження по справі №1-в/635/5/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судових засідань ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хатовня Рогачівського району Гомельської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 липня 2018 року за ст. 395, ч. 3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 31 травня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання 30 листопада 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що спочатку відбуття покарання приймає активну участь у громадському житті установи; спочатку був працевлаштований до промислової зони, але через стан здоров`я він був змушений піти з роботи на промисловій зоні; підтримує порядок у відділенні; стягнень не має; має заохочення від адміністрації установи.
Засуджений та представник установи виконання покарань надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності .
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.
Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 31 травня 2018 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За період перебування в УВП №27 м.Харкова характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 25 вересня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 від 19 жовтня 2020 року, засуджений характеризується з посереднього боку, стягнень не має, з метою стимулювання правослухняної поведінки два рази заохочувався адміністрацією установи; до промислової зони установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; до виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується; намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; до виконання робіт з благоустрою ставиться посередньо, ініціативи не проявляє; участі у суспільному життя відділенні не приймає; відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться посередньо; соціально-корисні зв`язки досить слабкі. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 не довід свого виправлення, застосування до нього ст.81 КК України не доцільне.
На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вирокомПервомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 липня 2018 року за вчинення злочинів проти власності та правопорушення проти правосуддя..
Суд враховує також ту обставину, що засуджений вже був неодноразово засуджений до позбавлення волі, після відбуття покарання знову вчинив злочини та був засуджений.
Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Як вбачається зі змісту довідки, виданої заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_7 та довідки про заробітну плату ОСОБА_4 , виданої бухгалтером установи ОСОБА_8 , засуджений з вересня 2018 року по вересень 2020 року до оплачуваних робіт в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» не залучався та відповідно заробітну плату не отримував.
Згідно довідки, виданої бухгалтером установи ОСОБА_8 , а також змісту вироку, яким засуджено ОСОБА_4 , вбачається, що з засудженого стягнуті процесуальні витрати у загальному розмірі 572 гривень, однак виконавчі листи до установи не надходили та з особового рахунку утримань не було.
Згідно Витягу з протоколу №33 від 14.08.2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №13 від 25 березня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Крім того, в матеріалах справи маються характеристики на засудженого від 14 серпня 2019 року та від 25 березня 2020 року, зі змісту яких вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку, до промислової зони установи не працевлаштований, заохочувався один раз з метою стимулювання правослухняної поведінки, до виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; до виконання робіт з благоустрою ставиться посередньо, ініціативи не проявляє; участі у суспільному життя відділенні не приймає; відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться посередньо; соціально-корисні зв`язки досить слабкі.
Застосування до засудженого двох заохочень у вигляді подяки, відбуття засудженим 2/3 строку покарання без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 липня 2018 року.
Також суд враховує ту обставину, що за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 липня 2018 року з ОСОБА_4 стягнуто процесуальні витрати на проведення судової експертизи у розмірі 572 гривень, починаючи з дня постановлення зазначеного вироку, а саме з 12 липня 2018 року засудженим не здійснено будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення цього процесу, що також могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 липня 2018 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 липня 2018 року - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 22 березня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1