Номер провадження: 11-сс/813/291/21
Номер справи місцевого суду: 522/2047/21 1-кс/522/1143/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2021, якою відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина 2005 року народження, з середнєю освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

- підозрюваного у кримінальному провадженні №0000040 від 01.02.2021 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру заставистроком до 01.04.2021 р.,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 01 квітня 2021 року включно.
Визначено відносно ОСОБА_9 розмір застави як запобіжного заходу, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 45400 грн.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення надані докази, які доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що існують ризики того, що ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_9 не має постійного джерела доходу, раніше судимий за скоєння аналогічних злочинів проти власності, знов вчинив корисливий злочин проти власності, що свідчить про наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, що, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя вважав за можливе визначити в даному випадку заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 45400 грн., що відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Для запобігання встановленим ризикам у випадку внесення застави доцільним буде покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть додатковою гарантією його належної поведінки поряд із ризиком втрати грошових коштів, внесених в якості застави, у випадку невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначила, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:
1) слідчим суддею не враховано того факту, що підозра ОСОБА_9 необґрунтована, слідчим та прокурором не доведений жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, що в свою чергу, свідчить про недоведеність неможливості застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою;
2) слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_9 відшкодував матеріальну шкоду потерпілому та щиро розкаявся, має на утриманні неповнолітнього сина, має постійне місце проживання та незадовільний стан здоров`я;
3) незважаючи на те, що ОСОБА_9 раніше був судимим, покарання відбув та нових злочинів вчиняти наміру не має.
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_8 просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 годин 00 хвилин до 06 годин 00 хвилин наступного дня.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_8 не з`явилася, належним чином була повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, 23.02.2021 року звернулась до апеляційного суду з заявою №11-сс-3773/21, в якій просила розглянути подану апеляційну скаргу за її відсутності.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів провадження вбачається, що 01.02.2021 у ОСОБА_9 , який в денний час доби перебував у приміщенні ломбарду «ЕВРО ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ», розташованого за адресою: м. Одеса, вулиця Торгова, 48, з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на викрадення чужого майна, 01.02.2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні ломбарду «ЕВРО ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ», розташованого за вищевказаною адресою, помітив розміщений на підлозі бензиновий генератор марки: «YAMAHA», моделі «MZ 175», який належить ломбарду.
Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_9 підійшов до вказаного генератора та почав витягувати з приміщення ломбарду бензиновий генератор марки: «YAMAHA», моделі «MZ 175», вартістю 4 088 гривень.
В цей час неправомірні дії ОСОБА_9 побачила співробітник ломбарду «ЕВРО ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ» - ОСОБА_11 , яка намагалася зупинити злочині дії ОСОБА_9 . Водночас, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру умисно, повторно, а також з корисливих мотивів, відкрито заволодів бензиновим генератором марки: «YAMAHA», моделі: «MZ 175», вартістю 4 088 гривень, який належить ломбарду «ЕВРО ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ».
Відкрито заволодівши майном ломбарду «ЕВРО ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ» в розмірі 4 088 гривень, ОСОБА_9 покинув місце вчинення ним кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілій стороні матеріальний збиток у вказаному розмірі.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зі змісту мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя дотримався приписів зазначених вище норм кримінального процесуального закону та врахував їх при постановленні ухвали.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Мотивуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 , слідчий суддя послався в ухвалі на матеріали досудового розслідування кримінального провадження, а саме протокол огляду місця події; протоколи допиту свідків; протокол огляду речового доказу, які містяться в матеріалах справи.
Тобто, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого.
На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами захисника ОСОБА_8 та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в ухвалі слідчого судді.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_9 відшкодував матеріальну шкоду потерпілому та щиро розкаявся, має на утриманні неповнолітнього сина, має постійне місце проживання, були предметом оцінки в суді першої інстанції та були враховані одночасно з вагомістю наявних доказів про вчинення злочину, тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим.
Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам, а доводи апеляційної скарги щодо наявності у підозрюваного на утриманні дитини не можуть вважатись підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки підозрюваний не працює, офіційно не одружений.
Водночас, колегія суддів також не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування наявності в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Погоджуючись з висновками слідчого судді щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому його підозрюють, а також виходить з того, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, є доведеною.
В свою чергу, у своєму рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Відповідно до п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 г. суд вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.
З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за скоєння аналогічних злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став та знов вчинив корисливий злочин проти власності, що свідчить про наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу слідчим суддею враховані як обставини справи, так і особа підозрюваного, а також тяжкість покарання, яке може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, слідчий суддя, на переконання колегії суддів, обґрунтовано посилаючись на приписи п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначив підозрюваному ОСОБА_9 заставу, як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід в межах розміру, який передбачений діючим КПК України, що на переконання колегії суддів, буде в повній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку останнього, у випадку її внесення, під загрозою звернення вказаного розміру застави в дохід держави за наявності відповідних для цього підстав.

Наявність у підозрюваного ОСОБА_9 незадовільного стану здоров`я, або хронічного захворювання апеляційним судом не встановлено. Консультативний висновок спеціаліста від 27.05.2013, наданий захисником до заяви від 23.02.2021, не підтверджує настільки незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 , що може перешкодити або знеможіти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, однак захисником не надано доказів того, що ОСОБА_9 звертався за медичною допомогою, та йому було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, а також враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу підозрюваного залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 206, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2021, якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави строком до 01.04.2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4