Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1550/20
Провадження № 1-кп/542/19/21
В И Р О К
іменем України
07 квітня 2021 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000370 від 17.08.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старі Санжари, Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
16.08.2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись в с. Старі Санжари Новосанжарського району по вул. Старосанжарська у районі будинку № 69 на мотоциклі МТ-10 д.н.з НОМЕР_1 та у місці, де мається заокруглення в порушення вимог п.п. 10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечно, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним мотоциклом із задньою лівою боковою частиною велосипеду «Moonwalker», під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, у пасажира велосипеду «Moonwalker» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівого стегна зі зміщенням, згідно висновку судово- медичної експертизи № 353 від 16.11.2020 року, виникли від дії тупого предмету та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (згідно Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п. 2.2.2. затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 01.1995 р.).

Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 876 від 25.11.2020, є порушення вимог п.п. 10.1. ПДР України водієм ОСОБА_4 , а саме:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю та суду показав, що дійсно 16.08.2020 року близько 17 год. він рухався на мотоциклі МТ-10 д.н.з НОМЕР_1 з коляскою в с.Старі Санжари в напрямку центра. Він рухався зі швидкістю близько 70 км/год., в стані алкогольного спяніня не перебував, права керування трансопртним засобом він не має. На ділянці дороги де було заогруглення, він не вчасно побачив велосипед, на якому їхали діти по узбіччю в зустрічному йому напрямку. Побачивши їх за 15 м, він здійснив різкий поворот праворуч, однак на його мотоциклі підняло коляску, мотоцикл відкинуло в сторону, й відбулось зіткнення з велосипедом. Удар прийшовся в заднє колесо велосипеда. Від удару потерпіла отримала тілесні ушкодження. Які саме він сказати не може, оскільки також отримав тілесні ушкодження та втрачав свідомість. А коли прийшов до тями, то вже приїхала швидка медична допомога, він чув як потерпіла плакала від болю.

В скоєному розкаюється.
Заявлений законним представником потерпілої, в інтересах потерпілої ОСОБА_8 цивільний позов визнав частково. Так, не заперечував щодо задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 4278,35 грн. та 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Пояснивши, що він надав матеріальну допомогу потерпілій в розмірі 7000 грн.

Потерпіла ОСОБА_8 та законний представник потерпілої ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились. Законний представник потерпілої ОСОБА_9 надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.30).

Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо до тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом зясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. Судом розяснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.
Сторони кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів, судових витрат та цивільного позову.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, не працює. За висновком органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезки для суспільства оцінені як середні, а виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч.1 ст.286 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який вчинив нетяжкий необережний злочин вперше, наявність пом`якшуючої обставини, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.
Щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України суд виходить з такого.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
Також згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адмінінстративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року позбавлення права керувати транспортними засобами можна

застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу

вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права

керувати транспортними засобами, є неможливим.

Висновок про те, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом не призначається засудженому, який не має права керувати транспортними засобами також містяться в постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 708/40/18.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, а отже оскільки він не має права керувати транспортним засобом додаткове покарання відповідно до санкції ч.1 ст.286 КК України особі не призначається.
10.12.2020 року законним представником потерпілої ОСОБА_9 , який діє в інтересах малолітньої потерплої ОСОБА_8 пред`явлений цивільний позов, в якому останній просить стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 4278,35 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Так, згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Заявляючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, законний представник потерпілої зазначив шкода в розмірі 4278,35 грн., є витратами на лікування дочки.

Розмір вказаних витрат в судовому засіданні був визнаний обвинуваченим в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи, що витрати на лікування, понесені законним представником потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 4278,35 грн., були визнані обвинуваченим в повному обсязі, а також те, що вони підтверджуються фіскальними чеками на придбання медикаментів за період з 17.08.2020 року по 16.11.2020 року, що відповідає строку завдання тілесних ушкоджень потерпілій, перебуванню нею на лікуванні та призначенням, суд вважає можливим задовольнити цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

З приводу вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої скоєним злочином у розмірі 50000 грн., яка виразилася в тому, що в подальшому довгий шлях реабілітації та одужання. Дочка не відвідує навчальний заклад внаслідок свого стану, обмежена в спілкуванні з однолітками. До цієї події дочка займалася в танцювальному гурткові брала участь у конкурсах. В подальшому вона не зможе займатися улюбленою справою і від цього дуже страждає. Фізичний стан в якому вона знаходиться дуже пригнічує її та завдає моральних страждань, суд бере до уваги положення статей 23 та 1167 ЦК України, які передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
При цьому, згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року ,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвому становищі, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи доводи законного представника потерпілої ОСОБА_9 викладені ним у якості обгрунтування своїх вимог у мотивувальній частині цивільного позову, а також показання обвинуваченого і фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в результаті скоєного злочину потерпіла дійсно зазнала больових та душевних страждань, пройшла курс дікування як стаціонарно, так й амбулаторно, тривалий час перебувала в гіпсі, що призвело до порушення звичайного спосібу життя, зокрема відвідування школи, спілкування з однолітками, відвідування гуртків. Що в свою чергу потребує часу на відновлення психоемоційного стану, а згідно з довідки Старосанжарського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені Оксани Мешко Новосанжарської селищної ради Полтавської області №45 від 26.02.2021 року (а.с.57) ОСОБА_10 відвідує корекційно-розвивальні зайняття зі шкільним практичним психологом як дитина, яка потрапила в складні життєві обставини й станом на лютий 2021 року, суд дійшов висновку про достатність відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн., що відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
При вирішенні питання про скасування арешту з мотоцикла марки МТ 10, д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда марки «Moonwalker» синього кольору, суд враховує, що його власниками, згідно даних які містяться в ухвалі слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.08.2020 року є ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відповідно.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта у справі, підлягають стягненню з обвинуваченого в розмірі 817,25 грн. згідно відповідних довідок експертних установ.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом випробувального строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_9 , який дії в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 , матеріальну шкоду в розмірі 4278 грн. 35 коп. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 25 коп.

Скасувати арешт з мотоцикла марки МТ 10 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда марки «Moonwalker» синього кольору, який був накладений ухвалою слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.08.2020 року.
Речові докази по справі:

-мотоцикл марки МТ 10 д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового збереження транспорту Новосанжарського ВП ГУНП в Полтавській області повернути володільцю ОСОБА_11

-велосипед марки «Moonwalker» синього кольору, який зберігається на майданчику тимчасового збереження транспорту Новосанжарського ВП ГУНП в Полтавській області повернути володільцю ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1