ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2644/17 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2266/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 19 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 19 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 до 17.07.2021 року.
Захисник обвинуваченого,не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.

В обгрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що суддею одноособово в судовому засіданні на місці без прийняття рішення в нарадчій кімнаті було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, посилаючись на неможливість його розгляду через нібито хворобу одного із членів колегії. Таким чином судом порушено ст. 9 КПК України. Суд прийняв рішення про продовження запобіжного заходу за відсутністю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Їх позиція щодо підтримання обвинувачення суду не відома через постійну неявку. Обвинувачення мають характер приватного обвинувачення. Протягом всього періоду розгляду в суді обвинувальних акті ОСОБА_9 виконував всі вказівки суду, своєчасно з`являвся на виклики. Доказів існування ризиків ані при обранні запобіжного заходу, ані при його продовженні не наведено. Суд необгрунтовано посилається на наявність у обвинуваченого іноземних компаній за кордоном. Не підтверджені доводи прокурора про наявність у обвинуваченого документів для виїзду за кордон. Більше двох років до нього не було застосовано запобіжних заходів та останній не скористався можливістю виїхати за межі України. Вважає, що внесення відомостей до ЄРДР за ст. 388 КК України є штучним створенням підстав для обрання запобіжного заходу.

Заява про нібито скоєння кримінального правопорушення за ст. 383 КК України щодо ОСОБА_12 взагалі внесена до ЄРДР під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу 01.04.2021 року.

Заява про здійснення 01.04.2021 року втечі з приміщення суду також внесена 02.04.2021 року з метою штучного створення підстав для продовження запобіжного заходу, оскільки станом на 01.04.2021 року йому не було оголошено вмотивованого рішення щодо обмеження волі, повний текст було проголошено 02.04.2021 року. Ухвала не містила застережень щодо негайного взяття під варту в залі суду, а тому відсутній склад ст. 393 КК України.

Судом не враховано, що обвинувачений має інвалідність 2 групи, його співмешканка також має таку ж групу інвалідності з онкозахворюванням, його матері 73 роки, має захворювання, інвалідність, він є її єдиною дитиною. Обвинувачений потребує профілактичного лікування раз на півроку із застосуванням лікарських засобів, які відсутні в місці тримання під вартою.

Протягом його перебування під вартою судовий розгляд призначався, але був відкладений через неявку свідків і потерпілих, що свідчить про надуманість ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом необгрунтовано неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурором подані заперечення на апеляційну скаргу адвоката, в яких зазначається, що розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу положеннями п. 20-5 Перехідних положень КПК України не передбачено, у зв`язку із чим головуючим було одноособово розглянуто клопотання прокурора. Не є порушенням відсутність при вирішення цього питання потерпілих. Ризики детально викладені, вони не зменшилися та не зникли. Наводить обставини, які свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вважає прийняте судом рішення вмотивованим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційні вимоги, думку прокурора та представника потерпілих, які заперечували проти їх задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Суд першої інстанції , вирішуючи питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій. Небезпідставними є доводи сторони обвинувачення та висновки суду першої інстанції щодо реальної можливості обвинуваченого вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Колегія суддів приймає до уваги зміст обвинувачення, згідно якого два злочини є особливо тяжкими.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Судом першої інстанції встановлено, що свідки у кримінальному провадженні, потерпілий ОСОБА_13 звернулися до прокуратури із заявами про здійснення на них тиску обвинуваченим ОСОБА_9 , що було враховано судом при обранні запобіжного заходу. На даний час судовий розгляд триває та необхідність подальшого допиту свідків, можливо за участю потерпілих, обгрунтовано вказує на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Питання щодо здійснення впливу на свідків та потерпілого розглядалося судом першої інстанції при обранні щодо обвинуваченого запобіжного заходу, а також було перевірено апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги захисників обвинуваченого на ухвалу від 01.04.2021 року.
Можливість вчинення інших кримінальних правопорушень зумовлена наявністю на розгляді суду кількох обвинувальних актів щодо обвинуваченого ОСОБА_9 . Крім того, судом не безпідставно враховано, що стосовно ОСОБА_9 до ЄРДР внесені відомості за ч. 2 ст. 383, ч. 1 ст. 393, та повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 388 КК України. Посилання захисника на те, що протягом тривалого часу обвинувачений не вживав жодних заходів до переховування від суду не виключають можливість настання такого ризику в подальшому. В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає що 12.01.2017 року та 18.02.2019 року було надано дозвіл на затримання ОСОБА_9 з метою приводу для участі в розгляді клопотання. Сукупність всіх обставин свідчить про неможливість на даний час обрати до обвинуваченого інший більш м`який запобіжний захід.
Щодо доводів захисника з приводу відмови суду у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, то суд першої інстанції врахував вказану обставину та з посиланням на Перехідні положення КПК України обгрунтовано вказав про неможливість розгляду клопотання захисника про зміну запобіжного заходу суддею одноособово.
Відсутність потерпілих у кримінальному провадженні не є перешкодою для розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, оскільки для вирішення цього питання суд має перевірити наявність ризиків, надати оцінку можливості застосування інших запобіжних заходів та думка потерпілих не є визначальною.
Посилання захисника на те, що відомості про нові кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР з метою створення штучних підстав для продовження запобіжного заходу не є обгрунтованими, оскільки не підтверджують безпідставності внесених до ЄРДР відомостей.Захисник вказує, що обвинуваченому 01.04.2021 року йому не було оголошено вмотивованого рішення щодо обмеження волі, повний текст було проголошено 02.04.2021 року. Ухвала не містила застережень щодо негайного взяття під варту в залі суду, а тому відсутній склад ст. 393 КК України. Однак на даний час є передчасним надання оцінки наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, оскільки такий висновок можливо зробити лише після повного дослідження всіх обставин.

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, так і вказано прокурором в запереченнях на апеляційну скаргу, що в судовому засіданні було допитано матір обвинуваченого яка пояснила, що її син є представником іноземної компанії та періодично виїжджає у відрядження. Встановлено, що обвинувачений має членів родини, які мають можливість допомагати його матері ОСОБА_14 , а тому посилання на те, що обвинувачений має матір пенсійного віку із захворюванням, не спростовує обгрунтованості судового рішення. Апеляційні доводи захисника щодо стану здоров`я ОСОБА_9 , його співмешканки та його матері не впливають на зменшення встановлених ризиків, не є гарантією дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я має бути підтверджена належним висновком, який би не викликав сумнівів у його об`єктивності.Необхідність профілактичного лікування раз на півроку із застосуванням лікарських засобів, які відсутні в місці тримання під вартою, як стверджує захисник, не є самостійною підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на зазначені для даного провадження обставини, колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 19 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді