ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Єреван (Вірменія), громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 258 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09 травня 2021 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що що на цей час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не є достатнім для запобігання встановленим ризикам у провадженні. При вирішенні питання про продовження строку застосування обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , суд, кожному окремо, врахував ступінь тяжкості злочинів у вчиненні яких вони обвинувачуються, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працевлаштований, немає офіційного джерела доходу, раніше судимий, в ході досудового слідства перебував у розшуку та затриманий на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу до суду, та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого умисного злочину та засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018, а також, те, що докази у провадженні ще не досліджено, та на цей час не встановлено інших осіб, які діяли за попередньою змовою із обвинуваченими. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожен окремо, перебуваючи на волі, можут перешкодити встановленню істини у провадженні, оскільки існує ризик, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливу на недопитаних потерпілих, свідків, експертів, й ухилення обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчинення інших кримінальних правопорушень, є такими що об`єктивно існують та не зменшились, тому з урахуванням позиції потерпілих, суд дійшов до висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , без визначення застави у провадженні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або наданні альтернативи у вигляді застави.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення, яке підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, захисник вказує, що як стороною обвинувачення так і судом взагалі не розглядалось питання застосування до обвинуваченого інших альтернативних запобіжних заходів, та жодними доказами доданими до клопотання не підтверджується неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а сама тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів й суворість можливого покарання не може слугувати самостійною підставою для продовження застосування найсуворішої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, захисник наголошує на тривалості застосування до ОСОБА_6 такої міри запобіжного заходу, оскільки з часу затримання пройшов майже рік. Окрім того, захисник звертає увагу і на порушення, як стороною обвинувачення так і судом порядку вручення відповідного клопотання та ознайомлення з ним стороною захисту, та перебирання судом на себе повноважень сторони обвинувачення. При цьому, суд фактично не оголошуючи матеріалів клопотання, позбавив сторону захисту права бути обізнаними щодо наявності доказів існування ризиків у провадженні та обґрунтованості обвинувачення. На переконання захисника, до обвинуваченого ОСОБА_6 має бути застосовано інший більш м`який запобіжний захід, або визначено альтернативу у вигляді застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю. У відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України визначити щодо підозрюваного ОСОБА_8 розмір застави достатній забезпечення виконання ним свої обов`язків, передбачених законом - на рівні мінімального, передбаченого ч.5 ст. 182 КПК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат ОСОБА_7 посилається на незаконність рішення суду. Так, захисник вказує, що всі докази, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні не відповідають поняттю належних, допустимих та достовірних, та жоден з них не підтверджує причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому діяння, а тому на переконання захисника, відсутні будь-які підстави стверджувати про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 . Разом з цим, захисник зазначає, що на цей час відпали будь-які ризики у провадженні, оскільки ОСОБА_8 не вважає себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, тому не бажає ухилятися від суду, не має жодної потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, оскільки їх вже було допитано під час досудового розслідування та зроблено відповідні висновки експертів, ОСОБА_8 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь- які із речей чи документів, оскільки всі речові докази були вилучені, а досудове слідство завершено, також підозрюваний не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти це. Окрім цього, захисник звертає увагу на порушення права обвинуваченого на захист, через відмову в задоволенні клопотання про надання ОСОБА_8 перекладача, не зважаючи на те, що він є вірменином, українською мовою не володіє, а лише частково володіє російською.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , які свої апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на те, що захисником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі не ставилося питання про обов`язкову участь її підзахисного під час судового розгляду, й від обвинуваченого ОСОБА_8 таких клопотань на адресу суду не надходило, апеляційний суд, враховуючи скорочені строки перевірки цієї категорії судових рішень, визначений ч. 3 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд поданих апеляційних скарг без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційних скарг.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , суд зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

При цьому, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , були дотриманні в повній мірі.

При цьому, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування такого запобіжного заходу та дійшов до обґрунтованого висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження, зокрема, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України й ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

11 березня 2021 року, судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні були розглянуті клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зокрема щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, із матеріалів провадження видно, що під час розгляду клопотання прокурора, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, кожному окремо, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які відносяться, зокрема до категорії особливо тяжких, а також тяжкість покарання, що їм загрожує у разі доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, особи обвинувачених: ОСОБА_6 , який не працевлаштований, немає офіційного джерела доходу, раніше неодноразово судимий, в ході досудового слідства перебував у розшуку та затриманий на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу до суду, й ОСОБА_8 , який раніше судимий за вчинення тяжкого умисного злочину, а також те, що судове дослідження доказів у провадженні не проведене та на цей час не встановлено інших осіб, які діяли за попередньою змовою із обвинуваченими та на яких зможуть впливати ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи викладене, суд встановив, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконного впливу на потерпілих, свідків та експертів, ухилення обвинувачених від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, не зменшилися і не припинили існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження, зокрема, обвинуваченим, кожному окремо, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки суду узгоджуються й з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Отже, враховуючи викладене та фактичні обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні терористичних актів за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні діянь, які створили небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяли значної майнової шкоди з метою впливу на прийняття рішень юридичною особою, апеляційний суд погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими, кожним окремо, процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 й доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожного окремо, під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Разом з цим, доводи апеляційних скарг захисників щодо необґрунтованості, заявлених прокурором ризиків, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченим, не зменшились та не припинили існувати, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожного окремо, саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Доводи сторони захисту, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд вийшов за межі клопотання прокурора, не заслуговують на увагу, оскільки суд в своєму рішенні не визначав місце тримання обвинувачених, а лише констатував наявність відповідної ухвали суду від 12.02.2021 та відсутність будь яких порушень Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Твердження захисника ОСОБА_7 про порушення судом права на захист ОСОБА_8 , через відмову в залученні перекладача у провадженні, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_8 є громадянином України, тривалий час проживає на її території, раніше засуджувався вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 та на участі перекладача у цьому провадженні не наполягав.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.

Всі інші викладені захисниками апеляційні доводи були предметом дослідження суду при продовженні, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4