Справа № 346/727/21
Провадження № 11-кп/4808/233/21
Категорія ст. 186 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000827 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 08 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Королівка, Коломийського району, Івано Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.05.2020 року Бучацьким районним судом Тернопільської області за ст. 125 ч.1, ст. 186 ч.1, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 1 190 грн. штрафу,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок Коломийського міськрайонного суду від 08.04.2021 року незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання належним чином не врахував те, що свою вину у вчинених злочинах визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану шкоду, двоє потерпілих не мають претензій до обвинуваченого.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 08.04.2021 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3 та ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому остаточне покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки. Приєднати не відбуту частину покарання за вироком Бучацького районного суд Тернопільської області від 28.05.2020 року штраф 1190 грн., яке відповідно до ст. 72 ч.3 КК України виконується самостійно.

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 08.04.2021 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, с. 186 ч.2 КК України та призначено покарання: за ст. 185 ч.3 КК України три роки шість місяців позбавлення волі; за ст. 186 ч.2 КК України чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_8 чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України повністю приєднано ОСОБА_8 не відбуту частину покарання за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.05.2020 року штраф 1190 гривень, яке відповідно до ст. 72 ч.3 КК України вказано виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вказано обчислювати з 23.12.2020 року, з часу фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 2614,75 грн. витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло та інше приміщення і повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за наступних обставин.

Так, 03 грудня 2020 року близько 00:30 годин обвинувачений, шляхом розбиття віконного скла в будинку по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 , незаконно проник в приміщення та діючи умисно, повторно, таємно викрав із нього раніше використовувані речі на загальну суму 11 705 гривень.

Надалі, 15 грудня 2020 року біля 18:50 год. обвинувачений, перебуваючи в АДРЕСА_3 повторно, шляхом ривка без застосування насильства, вихопив із руки ОСОБА_10 жіночу сумку вартістю 500 гривень, у якій знаходилися окуляри, паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_11 , банківська картка Альфа Банку № НОМЕР_1 , робоча картка з надписом «Торговий Дім Аванта» та паперовий пакет білого кольору, де були грошові кошти в сумі 100 гривень та їжа домашнього приготування, після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 2 100 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 грудня 2020 року близько 01:00 год. обвинувачений, перебуваючи у АДРЕСА_4 підняв захисні металеві ролети на вікні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де здійснює підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_12 , каменем розбив склопакет та повторно проник в приміщення, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 1 300 гривень, мобільний телефон марки «Samsung GT-E1202», чорного кольору, Імей: НОМЕР_2 , вартістю 116 гривень та товар, що знаходився у продажі магазину, на загальну суму 4 204, 88 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

- потерпілий ОСОБА_9 з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 покладається на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у житло та інше приміщення та у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими.

Так, як призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, колегія суддів враховує дані на особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, дані злочини вчинив у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, раніше судимий Бучацьким районним судом Тернопільської області за ст.125 ч.1, ст. 186 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу, який не сплачено.

Тому на думку колегії суддів, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні ним в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст.69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 08.04.2021 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 08 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3