ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. № 11-кп/807/185/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 12 серпня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Володимирівка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з середньо-технічною освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

18 вересня 2019 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , таємно викрав планшет марки «Huawei Media Pad ТЗ», вартістю 1650 гривень та карту пам`яті вартістю 200 гривень, що належить його матері ОСОБА_10 , та в подальшому розпорядився вищевказаним майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду.

Крім того, 20 вересня 2019 року, приблизно о 03 годині 59 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку, із застосуванням м`язової сили рук, відчинив вхідні металопластикові двері представництва фірми «TURKISH AIRLINES INC», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 170-А, та проник до вказаного приміщення, звідки таємно викрав майно, а саме мобільний телефон «Айфон 6» 16 Gb, IMEI: НОМЕР_1 в корпусі сірого кольору, вартістю 10000 гривень, та грошові кошти в сумі 2700 доларів США, що в перерахунку згідно даних НБУ складає 66467, 52 грн., які належать ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та разом з викраденим майном покинув приміщення представництва фірми «TURKISH AIRLINES INC».

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав фірмі «TURKISH AIRLINES INC» в Україні матеріальну школу на суму 10000 грн. та потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 66467, 52 грн., яка була відшкодована останньому шляхом повернення грошових коштів на стадії досудового розслідування.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1-го (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3-х років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 постановлено залишити без змін до набрання вироком суду законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 20 вересня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи у розмірі 785,05 гривень.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2019 року на майно, яке було вилучене 20.09.2019 року під час затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок необґрунтованим та незаконним в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого. Зокрема, ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Окрім цього, ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення низки злочинів, у тому числі тяжких корисливих, судимість за які в установленому законом порядку не знята і не погашена. Він неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, проте на шлях виправлення не став і продовжував вчиняти корисливі злочини, що також свідчить про його асоціальну поведінку.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не врахував, що один із злочинів вчинений відносно близької особи, його матері, яка є особою похилого віку. Обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, хоча є особою працездатного віку, а тому єдиним джерелом прибутку ОСОБА_7 є вчинення ним корисливих злочинів. Проте, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений будь-яким суспільно корисним трудом не займався та не займається, що свідчить про асоціальний спосіб життя останнього.

Також зазначає, що суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання за епізодом злочину від 18.09.2019 року, визнання обвинуваченим своєї вини. Однак будь-якого розкаяння ОСОБА_7 , що передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, під час судового розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок необґрунтованим у зв`язку з призначенням йому надто суворого покарання.

Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити йому покарання на підставі ст. 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про його особу, те, що він працює офіційно, має постійне місце проживання, за яким проживає разом з батьком та матір`ю, планує створити сім`ю, а також думку потерпілих, які не наполягали на призначенні йому надто суворого покарання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів і особі обвинуваченого.
Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині доведеності викрадення 2700 доларів США і в частині обґрунтування і мотивування призначення покарання; застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України і призначити остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі умовно з іспитовим терміном та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням.

В обґрунтування доводів зазначає, що факт, нібито, крадіжки суми в розмірі 2700 доларів не підтверджується об`єктивними прямими доказами, не було свідків крадіжки даних грошей ОСОБА_7 , на відео відсутні записи, на яких останній викрадав би саме гроші, ні на конверті, ні на самих купюрах відсутні будь-які сліди обвинуваченого, сам ОСОБА_7 , який в іншому визнає обвинувачення, категорично заперечує крадіжку даних грошей.
Крім того зазначає, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 65 КК України та ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання. Незважаючи на те, що ОСОБА_7 раніше судимий, проте на момент ухвалення вироку були відсутні формальні обставини, які робили би неможливим застосування ст. 75 КК України. ОСОБА_7 не знаходився ні на умовному терміні, не мав невідбутої частини покарання. Також суд не врахував того, що потерпілі не наполягали на суворому покаранні, не пред`являли до обвинуваченого будь-яких матеріальних претензій. Останній провів 9 місяців в умовах слідчого ізолятору, що може бути достатньою мірою покарання. Він має професію водія, працював, має батьків і житло у м. Запоріжжі. А тому вважає, що суд мав всі підстави звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явились. При цьому, від директора представництва «Тюркіш Ерлайнз Інк.» Шенол Сакалли надійшло клопотання про здійснення судового розгляду апеляційних скарг без участі потерпілого. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілої сторони.

Позиції учасників судового провадження

Захисник в судовому засіданні висловив заперечення стосовно доводів та вимог апеляційної скарги прокурора та наполягав на задоволенні апеляційних скарг сторони захисту. Зазначив, що стороною обвинувачення не доведено викрадення ОСОБА_7 2700 доларів. Стосовно вчинення крадіжки у матері зазначив, що обвинувачений примирився з нею. Просив призначити ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України.
Обвинувачений підтримав свого захисника.
Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам апеляційних скарг сторони захисту та висловив позицію на підтримання апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в частині відсутності доказів крадіжки 2700 доларів за епізодом від 20.09.2019 року відносно майна потерпілого ОСОБА_11 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні крадіжки 2700 доларів не визнав та пояснив, що конверти з документами він брав просто так, йому не було відомо, що там знаходиться, однак в конвертах не могло бути грошей, оскільки вони були дуже тонкі.

Між тим, зазначена обвинуваченим версія спростовується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

За показаннями потерпілого ОСОБА_11 , наданими в суді першої інстанції, вбачається, що в офісі, де він працює, у нього є особистий стіл, у якому з правого та лівого боку знаходяться ящики. В одному із конвертів лежали його особисті грошові кошти, які обвинувачений і викрав.

Показання потерпілого узгоджуються з його заявою на ім`я начальника Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, в якій останній засвідчив, що 20.09.2019 року невідомою особою було здійснено крадіжку із зламом дверей за адресою: АДРЕСА_3 . При огляді приміщення офісу за вказаною адресою було виявлено відсутність трьох конвертів з особистими грошима у сумі 2700 доларів США. Просив притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка викрала його документи та гроші (т. 1 а.п. 129).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002276 від 20.09.2019 року засвідчується внесення відомостей на підставі усної заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, із коротким викладом обставин: ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом злому вхідної двері, проник до приміщення авіафірми « ІНФОРМАЦІЯ_3 », звідки викрав мобільний телефон та грошові кошти, чим завдав матеріального збитку (т. 1 а.п. 107).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що обвинувачений, вибігаючи з приміщення авіафірми, викинув все, що у нього було в руках, зокрема, конверт з грошима.

За протоколом огляду місця події від 20.09.2019 року із фототаблицею до нього встановлено, що місцем огляду є ділянка місцевості, яка знаходиться навпроти офісу фірми «TURKISH AIRLINES INC», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 170-а, на якій знаходився ОСОБА_7 , біля якого на брущатці в хаотичному порядку розкидані речі, зокрема, паперові конверти білого кольору з купюрами доларів номіналом по 100 доларів США та номіналом по 20 доларів США, які були вилучені та поміщені в спецпакети. Також, в ході даного огляду були виявлені сліди папілярних візерунків та низу взуття, та зліпок знаряддя злому з зовнішньої сторони вхідних дверей приміщення, які упаковані у спецпакети (т. 1 а.п. 110-115).

Протоколом огляду предмету від 23.09.2019 року з фототаблицею до нього засвідчується, що слідчим оглянуто речі та документи, які були вилучені в ході огляду місця події 20.09.2019 року біля будинку АДРЕСА_3 , зокрема паперовий конверт коричневого кольору, при відкритті якого виявлено 20 банкнот номіналом 100 доларів США та 35 банкнот номіналом 20 доларів США (т. 1 а.п. 191-197, 201).

Протоколом огляду предмету від 23.09.2019 року, до якого долучено DVD-R диск з відеозаписами від 20.09.2019 року з камер відеоспостереження, розташованих у приміщеннях та фасаді офісу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 170-а (т. 1 а.п. 181-188). З відеозапису вбачається, як 20.09.2019 року вночі до дверей вказаного приміщення підходить ОСОБА_7 , оглядається, після чого за допомогою фізичної сили відкриває вхідні двері та заходить до вказаного приміщення. Далі, ОСОБА_7 ходить по приміщенню, по різним кабінетам офісу, оглядає їх та щось шукає. В подальшому, ОСОБА_7 заходить до одного з кабінетів, після чого вибігає із вказаного кабінету, при цьому тримає у руках якісь речі та біжить у бік виходу з приміщення з речами у руках. До вхідної двері офісу підходить працівник поліції та заглядає в офіс, після чого з вхідної двері вибігає ОСОБА_7 та біжить у лівий бік від вхідних дверей офісу, при цьому, побачивши працівника поліції, викидає речі, які знаходилися в його руках та продовжує бігти, слідом за ним біжить працівник поліції. Через деякий час працівники поліції повертають ОСОБА_7 до місця, де він викинув речі, які тримав у руках.

Висновком експерта № 3-529 від 09.12.2019 року встановлено, що сліди низу взуття 94х125 мм, 132х80 мм, 135х105 мм, 95х90 мм та 78х70 мм, які були вилучені 20.09.2019 року в ході проведення огляду місця події у приміщенні офісу представництва «TURKISH AIRLINES INC», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 170-а, залишені з аналогічним малюнком взуття взуттю низу підошви кросівок, вилучених 20.09.2019 року під час затримання ОСОБА_7 (т. 3 а.п. 51-61).

Таким чином, доводи захисника про недоведеність крадіжки ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 2700 доларів спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, поясненнями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що він на своєму робочому місці, у столі, між документами, зберігав особисті грошові кошти в сумі 2700 доларів США, які знаходилися у конверті, а після його приїзду до офісу, йому показали ці грошові кошти, розкладеними на столі. Крім того, згідно протоколу огляду місця події, слідчим зафіксовано, що біля приміщення представництва «TURKISH AIRLINES INC», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 170-а, посеред речей, які були викинуті ОСОБА_7 біля входу до приміщення компанії, знаходилися паперові пакети, у яких знаходились грошові кошти в загальній сумі 2700 доларів США.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні крадіжки грошових коштів та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань потерпілого та свідків чи підстав вважати, що потерпілий чи свідки обмовили обвинуваченого районний суд не встановив.

Не наведено таких підстав стороною захисту і в ході апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів зауважує, що під час допиту потерпілого у судовому засіданні він зазначав, що грошові кошти йому були повернуті, матеріальних претензій до обвинуваченого він не має, цивільний позов не заявляв, на суворому покаранні для обвинуваченого, у разі визнання його винним, не наполягав та просив призначити покарання на розсуд суду згідно діючого законодавства, що також свідчить про відсутність підстав у потерпілого оговорювати обвинуваченого.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

Доводи захисника про недоведеність викрадення ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 2700 доларів США через відсутність прямих доказів, зокрема відсутність слідів обвинуваченого, є неспроможними, оскільки, як встановлено судом, викрадені грошові кошти у загальній сумі 2700 доларів США перебували у паперових конвертах, що підтверджено поясненнями потерпілого та протоколом огляду місця події від 20.09.2019 року.

При цьому, з огляду на сукупність досліджених доказів, слід констатувати, що відсутність коштів безпосередньо у обвинуваченого пов`язано виключно із обставинами затримання ОСОБА_7 . Так, останній викинув викрадене майно коли зрозумів, що його дії помічені працівниками охорони. В подальшому, зокрема і гроші були виявлені в ході огляду місця події на брущатці біля офісу.

Перелічені у вироку докази переконують колегію суддів в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (щодо потерпілого ОСОБА_11 ), за встановлених місцевим судом обставин.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення даного кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Відповідаючи на доводи апеляційних скарг щодо призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Також, приймаючи рішення щодо правильності призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів керується правовими висновками Верховного Суду, що зазначені у ряді рішень, зокрема у постанові від 14 квітня 2020 року по справі № 752/6791/18.

У вказаній постанові Верховним Судом сформульовано висновок про те, що прийняття судом рішення про призначення покарання або звільнення від нього (від відбування покарання) включає такі складові, як: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченого кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, особу винного, який не одружений, дітей на утриманні не має, є особою працездатного віку, однак на час затримання офіційно не працював, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, та один раз умовно-достроково, разом із тим, на шлях виправлення не став, та знову вчинив злочини проти власності, один з яких вчинено відносно близької особи - матері.

Одночасно, відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання за епізодом злочину від 20.09.2019 року, суд першої інстанції визнав визнання обвинуваченим своєї вини.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі досліджені усі відомості в достатньому об`ємі, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, наближених до мінімальних, визначених відповідними частинами санкцій статей та положеннями ст. 63 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше до обвинуваченого ОСОБА_7 двічі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Відсутність з боку потерпілої сторони претензій до обвинуваченого, а також те, що потерпілі не наполягали на призначенні суворого покарання, на що посилалась сторона захисту в апеляційних скаргах, за встановлених у даній справі обставин, жодним чином не свідчить про можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.

Доказів на підтвердження у обвинуваченого офіційного місця роботи стороною захисту не надано, а матеріали кримінального провадження таких відомостей не містять, що спростовує доводи захисту в цій частині.

Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання та батьків не є достатньою підставою для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання.

Доводи прокурора про те, що районним судом безпідставно враховано в якості обставини, що пом`якшує покарання, визнання обвинуваченим своєї вини за епізодом злочину від 18.09.2019 року колегія суддів вважає неспроможними з огляду на положення ч. 2 ст. 66 КК України.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що на користь щирості визнання вини ОСОБА_7 свідчить і те, що розгляд кримінального провадження за епізодом злочину від 18.09.2019 року відбувався на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вчинення ОСОБА_7 одного із злочинів відносно його матері, яка є особою похилого віку, на що посилався прокурор в апеляційній скарзі, як на підставу для призначення більш суворого покарання, було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, а тому колегія суддів не вбачає підстав для повторного врахування вказаної обставини. До того ж, під час апеляційного розгляду сторона захисту повідомила про те, що обвинувачений примирився зі своєю матір`ю.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, колегія суддів не може погодитись із твердженнями сторони обвинувачення про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

У зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для збільшення призначеного ОСОБА_7 покарання по доводах, викладених в апеляційній скарзі прокурора.

Покарання призначене ОСОБА_7 , з яким погоджується колегія суддів, відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Очевидних та вагомих обставин, які б засвідчували невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладених обставин, апеляційна інстанція не знаходить підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку або зміни вироку з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, а тому вирок суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання нею копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4