справа № 208/7430/20
№ провадження 1-кс/208/34/21
УХВАЛА
Іменем України

08 лютого 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , начальника сектору дізнання Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , представника заінтересованої особи ОСОБА_5 , заінтересованої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням начальника сектору дізнання Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

18.01.2021 р. начальник сектору дізнання Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.

У своєму клопотанні просить суд накласти арешт на вилучене в ході огляду 03 листопада 2020 року майно, а саме транспортний засіб «Volkswagen» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , позбавивши власника ОСОБА_6 та користувача Товариство з додатковою відповідальністю «Автопромінь» право на відчуження вказаного транспортного засобу.

Прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та начальник сектору дізнання Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 в судовому засіданні частково підтримали клопотання, просили задовольнити його.

Власник майна ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання, пояснив, що передав автобус в оренду в 2021 році вже розмитнений, раз на рік проходив технічний огляд. Представник ТДВ Автопромінь - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, слідчого, представника заінтересованих осіб, вивчивши надані суду матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до 03.11.2020 року, близько 11.35 годин, надійшло повідомлення до Кам`янського ВП про те, що співробітниками УПП в Дніпропетровській області за адресою: м. Кам`янське, вул. Республіканська, 16, було виявлено автомобіль Фольцваген д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова якого не відповідає номеру внесеного до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Даний транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За даним фактом 03.11.2020 року слідчим слідчого відділу Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відомості про дане кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262.

03.11.2020 р. СОГ Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області було оглянуто транспортний засіб Фольцваген білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 . В ході огляду транспортного засобу Фольцваген під час звіряння виявленого номеру кузова НОМЕР_2 з номером кузова зазначеного у свідоцтві вище вказаного транспортного засобу - НОМЕР_3 встановлено, що вказані номери мають розбіжності . даний факт свідчить про заміну чи підробку номеру кузова вище вказаного транспортного засобу, без внесення відповідних змін до реєстраційних документів.

Під час огляду було вилучено транспортний засіб Фольцваген білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 та поміщено на зберігання до майданчику тимчасового тримання автотранспорту за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське вул. Медична,15.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ст. 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також ст. 17 Загально декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, яким закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Так, ст. ст. 2, 7 КПК України зазначені завдання кримінального судочинства, де завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку вимог ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена в клопотання слідчого та відповідача вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке питання повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно до вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч.2, ч.3, ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що накладення арешту на транспортний засіб «Volkswagen» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 на думку слідчого необхідно з метою збереження речових доказів, які були знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберегли при собі його сліди або містять інші відомості , які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Повернення майна призведе до його приховування, знищення, пошкодження, псування.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що вказане в клопотанні майно, відповідає критеріям ст.98, 167 КПК України та положенням ст.170 КПК України, а тому вбачаються підстави для накладення на нього арешту з метою збереження речових доказів.

Окрім цього, частиною 1 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7) ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.170 КПК України-ст.173 КПК України.

Ст. 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно до вимог ч.2, ч. 4 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З урахуванням викладеного та з урахуванням вимог КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність його задовольнити, але частково, накладення арешту на транспортний засіб «Volkswagen», в частині позбавлення власника ОСОБА_6 та користувача Товариство з додатковою відповідальністю «Автопромінь» право на відчуження вказаного транспортного засобу.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:
Клопотання начальника сектору дізнання Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про накладення арешту, задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в ході огляду 03 листопада 2020 року майно, а саме атранспортний засіб «Volkswagen» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , позбавивши власника ОСОБА_6 та користувача Товариство з додатковою відповідальністю «Автопромінь» право на відчуження вказаного транспортного засобу.

В іншій частині клопотання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1