11.03.2021 Справа № 756/493/20
№ 1-кп/756/552/21
№ 756/493/20
В И Р О К

іменем України

11 березня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представників потерпілої адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
представника цивільного відповідача ТОВ «Перший столичний хлібозавод» адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іркліїв Чорнобаївського р-ну Черкаської обл., громадянина України, працюючого комплектувальником хліба в ТОВ «Перший столичний хлібозавод», із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-25.11.2019 вироком Обухівського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком в 2 роки,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

15 серпня 2019 року, близько 11 год. 50 хв., ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Krasz-LMSFX1», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Р-69 «Київ-Чернігів», зі сторони міста Києва в напрямку міста Вишгорода, на ділянці, яка відноситься до адміністративної території міста Києва, в першій смузі при наявності двох смуг попутного напрямку.
У цей час попереду, в першій смузі проїзної частини автодороги Р-69 «Київ-Чернігів», зі сторони міста Києва в напрямку міста Вишгорода, рухався автомобіль «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , в якому серед інших перебувала пасажир ОСОБА_11 .
Під час руху ОСОБА_10 допустив порушення вимог пунктів 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.3, 13.1 та 31.4.5 підпункт «а» Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Krasz-LMSFX1», д.н.з. НОМЕР_3 , на шинах переднього лівого, заднього лівого та заднього правого коліс якого був присутній граничний знос малюнку протектора, за наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів, та які водій міг виявити перед початком експлуатації автомобіля, рухаючись по проїзній частині автодороги Р-69 «Київ-Чернігів», зі сторони міста Києва в напрямку міста Вишгорода, в першій смузі при наявності двох смуг попутного напрямку, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. При виникненні перешкоди для руху, чим для нього був автомобіль «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався попереду, в попутному напрямку, в межах смуги руху автомобіля «Krasz-LMSFX1», д.н.з. НОМЕР_3 , та якого він об`єктивно спроможній був завчасно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, або безпечного для інших учасників руху об`їзду даної перешкоди, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого 15 серпня 2019 року, близько 11 год. 50 хв. на 17-му кілометрі + 1000 метрів автодороги Р-69 «Київ-Чернігів», що відноситься до адміністративної території міста Києва, здійснив зіткнення із автомобілем «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, крововтратою і шоком, померла на місці пригоди.
Порушення вимог пунктів 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.3, 13.1 та 31.4.5 підпункт «а» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, розкаявся у вчиненому та показав, що 15 серпня 2019 року, близько 11 год. 50 хв., він, керуючи автомобілем «Krasz-LMSFX1», д.н.з. НОМЕР_3 , рухався по автодорозі Р-69 «Київ-Чернігів», зі сторони міста Києва в напрямку міста Вишгорода. Під час руху він, внаслідок порушення правил дорожнього руху, а саме недотримання безпечної швидкості та безпечної дистанції, скоїв дорожньо-транспортну пригоду із автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Skoda» ОСОБА_12 від отриманих ушкоджень померла на місці пригоди.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі (окрім доказів, що стосуються цивільного позову), щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їхньої позиції немає; останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених обставин, дії ОСОБА_10 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 .

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчиненим із необережності, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро покаявся.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою повторно.
Також, суд ураховує дані про особу винного, котрий одружений, офіційно працевлаштований у ТОВ «Перший столичний хлібозавод», має матір пенсіонерку 1935 року народження, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності зі ставленням ОСОБА_10 до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене.
Разом із тим, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_10 злочину, дані про особу останнього, зокрема його вік, те, що він вчинив злочин, який відноситься до категорії необережних, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_10 положення ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування основного покарання з випробуванням з визначенням максимальної тривалості іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства.

Разом з цим, при застосуванні ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_10 , суд враховує висновок щодо застосування норми права, який викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 (справа № 199/1496/17; провадження № 51-2631кмо19) з якого убачається наступне.
Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Крім того, вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому альтернативного додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного злочину, вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 має таке право та вчинив злочин, пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху.

Також, в підготовчому судовому засіданні 20 лютого 2020 року потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_7 подали цивільний позов до цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібозавод» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). У подальшому, за заявою представника потерпілої залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група».
В обґрунтування заявлених позовних вимог потерпіла та її представник зазначають, що обвинувачений ОСОБА_10 , під час виконання посадових обов`язків, перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Перший столичний хлібозавод», 15 серпня 2019 року об 11 год. 50 хв. керував транспортним засобом «Krasz-LMSFХ1», д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по проїзній частині автодороги «Київ-Чернігів» зі сторони м. Києва в напрямку м. Вишгорода на 17 км. + 1000 м. здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті чого, пасажир ОСОБА_11 , яка є матір`ю потерпілої цивільного позивача ОСОБА_5 , від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.
Під час ДТП позивач втратила свідомість та була доставлена до реанімаційного відділення Київської міської клінічної лікарні. За рецептом лікаря понесла витрати на медикаментозне лікування, що становить 787,05 грн. Також позивач понесла витрати на поховання матері ОСОБА_11 , в сумі 2 290,24 грн.
Від втрати матері внаслідок ДТП позивач зазнала моральних страждань, розмір яких оцінює в 1 000 000 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Krasz-LMSFХ1», д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування у ПАТ «СК «Українська страхова група», з лімітом відповідальності за матеріальну шкоду 100 000 грн, та спричинену моральну шкоду 200 000 грн., франшиза складає 2 000 грн.
Посилаючись на положення статей 23, 1167, 1168, 1172 ЦК України позивач та її представник просять суд стягнути на користь ОСОБА_5 з ПАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в сумі 198 000 грн. та стягнути з ТОВ «Перший столичний хлібозавод» шкоду, яка заподіяна їх працівником в результаті кримінального правопорушення в розмірі 815 077,29 грн., з яких 802 000 грн. компенсація моральної шкоди, 787,05 грн. матеріальна шкода на лікування позивача, 2 290,24 грн. витрати на поховання ОСОБА_11 , та 10 000 грн. витрати на правову допомогу.

В поданих 27 лютого 2020 року та 27 серпня 2020 року запереченнях, представник ПАТ «СК «Українська страхова група» зауважує, що потерпіла не зверталась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, відповідних документів не надавала, вина застрахованої особи не встановлена, що виключає обов`язку страховика здійснити страхове відшкодування. Також, посилаючись на ту обставину, що позивач не перебувала на утриманні у померлої, тому вона не може мати право на отримання страхового відшкодування. У будь-якому випадку, розмір виплати страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди не може перевищувати 50 076 грн.
Представник позивача адвокат ОСОБА_7 надала суду 08 жовтня 2020 року відповідь на відзив в якому зауважила, що вперше позивач зверталась до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування 29 квітня 2020 року. Під час ДТП позивач не досягла 23 років, навчалась у вищому навчальному закладі, тобто перебувала на утримання померлої, отже має право на виплату в порядку ст.1200 ЦК України.
Представник цивільного відповідача ТОВ «Перший столичний хлібозавод» адвокат ОСОБА_8 пояснив, що сума на відшкодування моральної шкоди є завищеною та повідомив, що ТОВ «Перший столичний хлібозавод» вважає обґрунтованою суму моральної шкоди в розмірі 300 000 грн.

Вислухавши учасників судового процесу, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 та її представника про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Матеріалами справи доведений факт перебування обвинуваченого ОСОБА_10 у трудових відносинах з ТОВ «Перший столичний хлібозавод», на підставі витягу з наказу від 17 лютого 2016 року він прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів з 18 лютого 2016 року ( а.с.58, том № 1).
Під час виконання посадових обов`язків, що підтверджується маршрутним листом ОСОБА_10 15 серпня 2019 року об 11 год. 50 хв. керував транспортним засобом «Krasz-LMSFХ1», д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по проїзній частині автодороги «Київ-Чернігів» в напрямку м. Вишгорода на 17 км. + 1000 м. вчинив ДТП з автомобілем «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 .
На місці ДТП, під час зіткнення від отриманих ушкоджень загинула пасажир автомобіля «Skoda-Octavia» ОСОБА_11 , що підтверджується довідкою про причину смерті від 16 серпня 2019 року та свідоцтвом про смерть (а.с. 51, 52, том № 1).
В свідоцтві про народження позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 записана матір`ю (а.с. 50, том № 1).
З виписки № 15885 медичної карти стаціонарно хворого вбачається, що позивач ОСОБА_5 в період з 15 серпня 2019 року по 19 серпня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні. За призначенням лікаря, ОСОБА_5 придбала ліки загальною вартістю 787,05 грн. (а.с. 63-64, 68-70, том № 1).
З договору замовлення № 98.13761П на організацію та проведення поховання від 17 серпня 2019 року встановлено, що замовник ОСОБА_13 сплатила виконавцю СКП «Спецкомбінат ПКПО» за поховання ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 2 290,24 грн., що підтверджується договором замовлення та квитанцією про оплату послуг (а.с.65, 67, том № 1).

Оскільки позивач не понесла витрати на поховання матері ОСОБА_11 в сумі 2 290,24 грн., згідно дослідженого судом договору-замовлення кошти сплачені ОСОБА_13 , яка є матір`ю загиблої, тому вони не підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі наданих та досліджених в сукупності доказів, суд приходить до переконання, що за завдану ОСОБА_5 моральну шкоду, пов`язану із загибеллю матері в результаті ДТП, що заподіяна водієм ОСОБА_10 під час виконання ним посадових обов`язків має нести працедавець ТОВ «Перший столичний хлібозавод», на підставі ст. 1172 ЦК України.
Також, судом встановлено, що згідно полісу цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Krasz-LMSFХ1» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ТОВ «Перший столичний хлібозавод», яка була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування АО/3352041 від 19 липня 2019 року у ПАТ «СК «Українська страхова група». Згідно полісу, ліміт відповідальності сума страхової виплати на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну страхова сума на одного потерпілого складає 100 000 грн., франшиза складає 2 000 грн.(а.с.124, том № 1).
З повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду власник ушкодженого транспортного засобу «Skoda-Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 звернувся 28 серпня 2019 року. Із заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_5 звернулась 29 квітня 2020 року. що спростовує заперечення представника відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» про не звернення з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.14-15, том № 2). Проте доказів проведення страховою компанією ПАТ «СК «Українська страхова група» страхових виплат матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), який на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд ураховує при застосуванні до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ТОВ «Перший столичний хлібозавод» про стягнення витрат, пов`язаних з лікуванням в сумі 787,05 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону України № 1961-IV, ці витрати відшкодовуються страховиком, тобто ПАТ «СК «Українська страхова група», проте позивачем таких вимог до страховика не заявлено. Окрім цього, в обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження внаслідок даної ДТП.

Згідно положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

З досліджених судом позовної заяви та її уточнень, позивач ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_7 не заявляли позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, в порядку положення ст. 1200 ЦК України та ст. 27.2 Закону № 1961-ІV, оскільки заявлено лише вимоги щодо стягнення моральної шкоди спричиненої смертю матері, тому заперечення відповідача та відповідь на заперечення представника позивача про перебування позивача на утриманні матері через не досягнення останньою 23 років та навчання її у вищому навчальному закладі не має правового значення для вирішення даної справи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди ОСОБА_5 , що виразилися нервовому потрясінні, перенесеному стресі та стражданні від загибелі рідної людини її матері та незворотності втрати.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Згідно з пунктами 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На час настання страхового випадку 15 серпня 2019 року, розмір мінімальної заробітної плати становив 4 173 грн., загальний розмір регламентної виплати буде становити 50 076 грн., виходячи з розрахунку (12х4173). Із заявою про виплату страхового відшкодування (моральної шкоди) спричиненої смертю ОСОБА_11 звернулися ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 (а.с. 14, том № 2). Отже на користь кожного, страховик має здійснити виплату у рівній сумі, тобто по 16 692,00 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача ОСОБА_5 підлягає стягненню моральна шкода, спричинена смертю матері під час ДТП в сумі 16 692,00 грн.
Окрім того, суд також вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_5 до ТОВ «Перший столичний хлібозавод», на підставі статей 1172, 1194 ЦК України щодо стягнення моральної шкоди, спричиненої загибеллю її матері в результаті ДТП.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення за рахунок відповідача.
Суд, при визначені розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_5 моральної шкоди враховує, зокрема роз`яснення, викладені в пункту 9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди»: ступінь вини ОСОБА_10 , тяжкість втрати, неможливості її відновлення, право на отримання грошової компенсації моральної шкоди іншими членами родини загиблої, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з ТОВ «Перший столичний хлібозавод» на її користь компенсацію моральної шкоди в сумі 500 000 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача та не поставить в край тяжкий матеріальний стан ТОВ «Перший столичний хлібозавод».

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).
Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.
Згідно частини першої-третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

Судом досліджений договір про надання правової допомоги від 10 січня 2020 року укладений між ОСОБА_5 та адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за умовами якого вони зобов`язалися надати правову допомогу позивачу, як потерпілій та цивільному позивачеві в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України; додатку №1 до договору, актом виконаних послуг по укладеному договору та квитанцію від 16 січня 2020 року про оплату ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 10 000 грн (а.с.71-77, том № 1).
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, представниками цивільних відповідачів ПАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «Перший столичний хлібозавод», клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено.
На підставі викладеного та беручи до уваги ст. 124 КПК України, а також враховуючи, що представник потерпілого надавав правову допомогу потерпілій також у статусі цивільного позивача, суд застосовує вимоги ч. 5 ст. 128 КПК України та, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, приходить до переконання про стягнення на користь ОСОБА_5 документально підтверджених витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн., які розподіляє наступним чином: з обвинуваченого ОСОБА_10 в сумі 1 000 грн., з ПАТ «СК «Українська страхова група» в сумі 3 000 грн., з ТОВ «Перший столичний хлібозавод» в сумі 6 000 грн.

При вирішенні питання про речові докази, суд враховує положення ст. 100 КПК України та залишає автомобілі марки «Krasz-LMSFX1», д.н.з. НОМЕР_3 та «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 за належністю власникам.
Крім того, при ухваленні обвинувального вироку, суд враховує положення ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись статтями 124, 370, 374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 25.11.2019 більш суворим за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, місце розташування: м. Київ, вул. Івана Федорова, б. 32-А) моральну шкоду, спричинену смертю матері під час дорожньо-транспортної пригоди в сумі 16 692,00 грн. (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні) та процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. (три тисячі гривень).
Стягнути на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібозавод» (, місце розташування: Київська область, Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, вул. Соборна, буд. 85) компенсацію моральної шкоди в сумі 500 000 грн. (триста тисяч) та процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн. (шість тисяч гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. (одна тисяча гривень).
Стягнути з ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 13 351 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят одну) грн. 16 коп. (ГУК у м. Києві/Оболонський район 24060300, , рахунок UA 0026006, банк отримувача: Казначейство України, найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження).

Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року на майно, а саме: автомобіль марки «Krasz-LMSFX1», д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіль марки «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , які залишити за належністю власників. Так, речові докази по справі, а саме: автомобіль марки «Krasz-LMSFX1», д.н.з. НОМЕР_3 , залишити за належністю ТОВ «Перший столичний хлібозавод»; автомобіль марки «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , залишити за належністю ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з часу отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1