єдиний унікальний номер справи 531/1058/21
номер провадження 1-кп/531/155/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м.Карлівка

Суддя Карлівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000004 від 14.01.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не військовозобов`язаного, не депутата, згідно ст.89 КК України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 , будучи обізнаним із порядком отримання посвідчення водія, що є офіційним документом, надає право на керування транспортними засобами відповідних категорій і видається у встановленому законом порядку територіальними сервісними центрами МВС України, у червні 2020 року, з метою ухилення від отримання посвідчення водія у встановленому законом порядку, придбав за кошти в сумі близько 5000,00 грн. у невстановленої дізнанням особи посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_1 , завідомо знаючи, що вищевказаний документ підроблений, та використовував його. 14.01.2021 року близько 01.41 год. на автодорозі «Полтава-Красноград» в с. Попівка Карлівського району Полтавської області працівниками СРПП відділу поліції №3 ГУНП в Полтавській області був зупинений транспортний засіб марки Ваз 2101 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який видаючи підроблений документ за дійний, під час перевірки документів, пред`явив працівникам СРПП відділу поліції №3 ГУНП в Полтавській області посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_1 , на пластиковій основі з вихідними типографічними даними «КВЕ №757865 зам.20-3511 РС Ukraina 05.2020» заповнений на ім`я ОСОБА_2 , яке згідно висновку експерта судово-технічної експертизи документа №СЕ-10/117-21/1249-ДД від 23.02.2021 року, не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_2 за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.
Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, який затверджено прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку, не оспорюються обвинуваченим, про що ним подана відповідна заява за участю захисника.
Обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Потерпіла сторона у кримінальному провадженні відсутня.
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Відповідно до ч. 4. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення - проступку за ч.4 ст. 358 КК України повністю доведена.
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного правопорушення повністю доведена.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_2 раніше не судимий, згідно ст.89 КК України, має постійне місце проживання, перебуває на обліку у лікаря-психіатра.
Призначаючи покарання за скоєне в межах пред`явленого, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України з урахуванням вимог ст.ст. 4 та 5 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_2 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання не має.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягнення із ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 302, 369-370, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.4 ст.358КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн.
Речовий доказ посвідчення водія № НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5341 від 08.07.2020 р., дійсне до 08.07.2022 р., на ім`я ОСОБА_2 залишити при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути із ОСОБА_2 витрати на залучення експерта для проведення судово-технічної експертизи документів у сумі 1471,05 грн.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім підстав, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.
Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1