ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2617/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/573/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 191 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000111 від 16 січня 2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000111 від 16 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт був складений без дотримання вимог ст. ст. 109, 291 КПК України, а саме: не зазначено місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, що впливає на підсудність кримінального провадження; не конкретно викладено обвинувачення в частині виконаних будівельних робіт, вартість яких була завищена; не зазначено, який саме обсяг підрядних робіт не виконано та на яку суму; які саме обсяг і вартість витрат не були понесені.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що фактичні обставини кримінальних правопорушень, їх правова кваліфікація та формулювання обвинувачення викладені не конкретно, неповно та без дотримання вимог діючого законодавства, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що нормами ст. 109 КПК України передбачені вимоги щодо реєстру матеріалів досудового розслідування та жодних вимог до обвинувального акту вони не містять, натомість, суд не мотивував у чому саме полягає порушення ст. 109 КПК України.
При цьому, закон не передбачає такої підстави для повернення обвинувального акту як невідповідність вимогам закону будь-яких додатків до цього акту чи інших суміжних документів (реєстру, цивільного позову, доданих матеріалів кримінального провадження тощо).
Крім того, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті повністю викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вважає, що затвердження прокурором вказаного обвинувального акта свідчить про переконання прокурора саме у такому формулюванні обвинувачення та правовій кваліфікації, яке ґрунтується на наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та їх сукупності, які судом у підготовчому провадженні не досліджуються, а тому позиція суду щодо оцінки доказів суперечить принципам кримінального процесуального законодавства.
Вважає, що органом досудового розслідування повністю дотримано вимоги ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291, ч. 1 ст. 337 КПК України та п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а вирішення питання про конкретність чи неконкретність обвинувачення, правильність формулювання обвинувачення, наявність події кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого не можуть вирішуватись під час підготовчого судового засідання, оскільки вони є тими обставинами, які підлягають доказуванню та є предметом судового розгляду.
Вважає необґрунтованим послання суду на зазначені в оскаржуваній ухвалі рішення ЄСПЛ, оскільки вони стосуються оскарження нової юридичної кваліфікації під час оголошення судом вироку.
Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він рішення суду вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні апеляційного суду прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу без доповнень.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду вважав рішення суду законним та зазначив, що недоліки обвинувального акта завжди свідчать на користь сторони захисту, але в даному випадку він не може виробити стратегію захисту, оскільки обвинувальний акт взагалі не містить об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, в ньому немає сум витрат, у зв`язку з чим, він не знає які саме питання ставити та як захищатись. Також зазначив, що не встановили місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, а за ст. 191 КК України не вказано ані місце його вчинення, ані те, що його встановити неможливо.

Обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, рішення суду просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурорів, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

На переконання колегії суддів, є правильними висновки суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень, їх правова кваліфікація та формулювання обвинувачення викладені не конкретно, неповно та без дотримання вимог діючого законодавства.
Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 42 КПК України встановлено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Це право також гарантовано ст. 6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В той же час формулювання обвинувачення повинно відповідати фактичним обставинам кримінального правопорушення, а правова кваліфікація узгоджуватись з положеннями Закону про кримінальну відповідальність, бо наявні в цій частині обвинувального акта суперечності можуть призвести до порушення права обвинуваченого на захист.

Проте, як вбачається з обвинувального акта, в ньому не вказані встановлені місця вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, а у разі їх невстановлення, відсутнє посилання на те, що ці кримінальні правопорушення були вчинені у невстановленому досудовим розслідуванням місці.
Колегія суддів вважає, що відсутність даних про місце вчинення кримінальних правопорушень є суттєвим, оскільки прямо впливає на підсудність кримінального провадження.
Крім того, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 «завищив вартість виконання будівельних робіт на загальну суму 6095,49 грн. .., та отримав кошти місцевого бюджету у розмірі 720233,66 гривень щодо фактично не виконаних обсягів підрядних робіт … та не понесені витрати … Таким чином ОСОБА_8 заволодів коштами бюджету міста Запоріжжя ... на загальну суму 68610,49 гривень».
При викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 «… завищив вартість виконання будівельних робіт на загальну суму 10159,15 грн. .., та отримав кошти місцевого бюджету у розмірі 743694,66 гривень щодо фактично не виконаних обсягів підрядних робіт … та не понесені витрати … Таким чином ОСОБА_8 заволодів коштами бюджету міста Запоріжжя ... на загальну суму 49667,48 гривень».
З вищевказаного неможливо встановити те, який саме обсяг підрядних робіт не виконано та на яку суму, вартість яких саме виконаних будівельних робіт була завищена, які саме обсяг і вартість витрат «не були понесені».
Також незрозумілими залишаються суми 68610,49 гривень та 49667,48 гривень, як загальні суми коштів бюджету м. Запоріжжя, якими заволодів ОСОБА_8 , оскільки навіть шляхом проведення простих арифметичних розрахунків не вдається в кінцевому результаті вирахувати саме ці суми коштів бюджету, заволодіння якими інкримінується ОСОБА_8 .
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що формулювання обвинувачення викладено не конкретно та не розкрито об`єктивну сторону інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки містить в собі положення, що суперечать одне одному і зазначене є перешкодою для призначення на його підставі судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги прокурора про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 314 КПК України, внаслідок здійснення оцінки правильності кваліфікації інкримінованого обвинуваченим злочину, не заслуговують на увагу, оскільки під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду судом повинна бути дана правова оцінка відповідності відомостей, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, і саме в такому аспекті судом першої інстанції і здійснено перевірку дотримання прокурором при складанні обвинувального акта у відношенні ОСОБА_8 вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, яким цей обвинувальний акт не відповідає.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

У зв`язку з чим, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації не дотримано, і конкретність їх викладення у даному провадженні викликає сумніви.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні прийняв обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні прокурору через його невідповідність вимогам закону, і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 337/2617/20