ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/307/21 Справа № 214/679/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002717 за апеляційними скаргами прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської обласної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_8 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року, якою
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та доповнити резолютивну частину ухвали посиланням на ст.106 КК України та зазначити у вступній частині ухвали номер кримінального провадження; в іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при постановленні ухвали не врахував той факт, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 був неповнолітнім, у зв`язку з чим в резолютивній частині ухвали суд не зазначив ст.106 КК України, на підставі якої неповнолітній може бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Також, в порушення ст.372 КПК України, суд у вступній частині ухвали не зазначив номер кримінального провадження.
В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що її онук, внаслідок його побиття ОСОБА_11 , отримав певні тілесні ушкодження та психологічну травму.
Зазначає, що матеріали досудового розслідування їй, як представнику неповнолітнього потерпілого, не були відкриті, повідомлення про закінчення досудового слідства та відкриття матеріалів кримінального провадження вона не отримувала, при цьому наявна в матеріалах провадження копія повідомлення не підтверджує її направлення.
Вказує на те, що в обвинувальному акті не були відображені всі тілесні ушкодження, отримані її онуком, які підтверджені матеріалами провадження та показами свідків.
Стверджує, що прокурором не було вжито заходів для повного та всебічного розслідування обставин справи, окрім того, його дії не були направлені на захист неповнолітнього потерпілого, також прокурор просила розглянути справу в скороченому порядку без дослідження доказів, заперечувала проти надання їм правової допомоги.
Посилається на те, що суд першої інстанції врахував лише позицію сторони захисту та проігнорував позицію зі сторони потерпілого щодо розгляду справи з дослідженням доказів та перевірки правильності правової кваліфікації.
Вказує на те, що побиття її онука має наслідки для його здоров`я, окрім того, ОСОБА_11 протягом всього часу веде себе зухвало, не приймав жодних заходів для примирення, не сплатив матеріальну та моральну шкоду, у вчиненому не розкаявся.
Зазначає, що суд, при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, не перевірив та не мав доказів про те, що ОСОБА_11 протягом цих строків не вчинив нового кримінального правопорушення, а також, належним чином не перевірив чи дійсно ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, не зважив на думку прокурора про необхідність суду переконатись в обставинах кримінального правопорушення.
Крім того, судом не було враховано те, що обвинувачений ухилявся від суду.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , згідно з положеннями ст. 12 КК України (в редакції від 01.07.2020 року) є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
З часу вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення два роки минуло 29.10.2019 року, обвинуваченому відомі підстави звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та їх наслідки, обвинувачений надав згоду на таке звільнення, тому суд дійшов висновку, що є підстави для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Цією ж ухвалою цивільний позов ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_12 до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишено без розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, представника потерпілого та законного представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_8 та просили її задовольнити, неповнолітнього обвинуваченого, його захисника та законного представника, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги законного представника потерпілого, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга законного представника потерпілого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
З пункту 1 частини 2 статті 106 КК України вбачається, що особи, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, звільняються від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо у разі вчинення ними кримінального проступку минуло два роки.
На момент розгляду місцевим судом кримінального провадження щодо ОСОБА_11 закінчився передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення.
Зважаючи на це, 07.07.2020 року захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 , звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
В судовому засіданні від 26.11.2020 року обвинувачений ОСОБА_11 підтримав подане його захисником клопотання та надав свою згоду на звільнення у зв`язку із закінченням строків давності.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.ст. 49, 106 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання захисника ОСОБА_10 , обґрунтовано звільнив неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
При цьому, суд відповідно до ст. 372 КПК України, зазначив в ухвалі правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_11 ; суть питання, що вирішується ухвалою; встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.
Зокрема, суд зазначив, що подія, за якою ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення відбувалась 29.10.2017 року, обвинувачений не заперечував проти застосування до нього звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Також, судом першої інстанції не встановлено обставин, які свідчать про зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.
Таким чином, суд встановив усі обставини, необхідні для вирішення вказаного питання, і дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, та закрив кримінальне провадження щодо нього.
Доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого про те, що судом не було перевірено правильність кваліфікації дій обвинуваченого не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.
Так, відповідно до положень ст. 337 КПК України, якою визначено межі судового розгляду, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто, виходячи з даних процесуальних норм, а також з урахуванням позиції ОСОБА_11 , який, будучи увідомленим про те, що звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України не носить реабілітуючого характеру, наполягав на застосуванні до нього вказаної норми кримінального закону, а тому розгляд іншого обвинувачення виходив би за встановлені межі судового розгляду.
Таким чином, оскільки ст.ст. 284-288 КПК України встановлено сукупність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді, а саме: наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах, то звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності сукупності вказаних умов є обов`язковим.
При цьому згода сторони обвинувачення, потерпілого чи його представника на задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України чи визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Таким чином, доводи законного представника неповнолітнього потерпілого про незаконність ухвали суду відносно ОСОБА_11 щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження та положеннями кримінального та кримінального процесуального закону.
Що стосується посилання законного представника неповнолітнього потерпілого в апеляційній скарзі на те, що судом не було досліджено докази у кримінальному провадженні, а також на певні порушення, які мали місце на досудовому розслідуванні, то вони є безпідставними, оскільки, виходячи з наведених вище норм, встановивши наявність усіх, передбачених законом обставин, суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком законної сили.
Доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого про те, що обвинувачений не сплатив матеріальну та моральну шкоду є необґрунтованими, оскільки суперечать вимогами ст.ст. 284-288 КПК України, якими передбачено підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді.
Наявність зазначених у ст.ст. 284-288 КПК України умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Відшкодування заподіяної злочином шкоди, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Передбачений законом (ст.ст. 49, 106 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з обов`язком відшкодувати заподіяну злочином шкоду.
Таким чином, невідшкодування обвинуваченим заподіяної злочином шкоди за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Крім того, нормами кримінально-процесуального закону встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи ухвалення рішення про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі суперечить вказаним нормам закону.
Враховуючи системний аналіз норм КПК України, цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження, як на досудовому розслідуванні, так і в суді.
Крім того, слід зазначити, що у разі закриття кримінального провадження з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, потерпілому, відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, роз`яснюється право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства, що й було зроблено судом, оскільки, відповідно до оскаржуваного рішення, цивільний позов ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишено без розгляду, та вказано, що зазначене не позбавляє її права звернутись з таким позовом у порядку цивільного судочинства.
Таким чином, невідшкодування обвинуваченим з будь-яких причин під час досудового слідства або судового розгляду заподіяної шкоди, так само як і не визнання ним цивільного позову в кримінальному провадженні, не є перешкодою для звільнення такої особи від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Доводи законного представника неповнолітнього потерпілого щодо ухилення ОСОБА_11 від суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо розшуку особи чи вчинення нею нового кримінального правопорушення.
Разом з цим, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, при звільненні неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.1 ст.106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.
З матеріалів провадження вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення - 29.10.2017 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був неповнолітнім, однак судом першої інстанції вказана обставина при постановленні ухвали не була врахована, оскільки в резолютивній частині ухвали суд не послався на ст.106 КК України, на підставі якої неповнолітній може бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Пункт 1 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Таким чином, оскільки судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвала суду на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України підлягає зміні.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо не зазначення в ухвалі суду щодо ОСОБА_11 номера кримінального провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.372 КПК України у сукупності з іншим порушенням підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_8 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської обласної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року задовольнити.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 - змінити.
Вказати у вступній частині ухвали номер кримінального провадження -0002717.
Вважати ОСОБА_11 звільненим від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та ч.1 ст.106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4