КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4418/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
29 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна від 14.06.2021 року.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, висновки слідчого судді викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.
Також апелянт зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме, що протокол НСРД від 29.04.2021 яким прокурор обґрунтовує свою позицію міг бути отриманий з порушенням кримінального процесуального закону, а саме положень п. 1 ч. 2 ст. 87, ст. 246 КПК України, адже в матеріалах клопотання відсутня ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої дії у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. А відтак неможливо встановити правомірність проведення вказаної негласної слідчої дії.
Судом не надано оцінки тому, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна з порушенням процесуального строку визначеного КПК України.
Слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне порушення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення. В порушення вимог статті 372 КПК України, ухвала слідчого судді не містить мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали. Як вбачається з ухвали, слідчий суддя, не навів жодного доказу, який би був досліджений під час судового розгляду, на підтвердження висновків суду.
Також апелянт наголошує, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ст.ст. 171, 173 України не оцінив розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В судове засідання власник майна та його представник не з`явилися, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. Від представника власника майна ОСОБА_7 , надійшов лист, в якому він зазначив, що 21.07.2021 року власник майна ОСОБА_6 , розірвав договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «ДІГНА», а відтак в зазначеного адвокатському об`єднання та його адвокатів відсутні повноваження, які дають право діяти в інтересах ОСОБА_6 . Також зазначив, що громадянин ОСОБА_6 повідомлений про дату та час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи зазначене, а також думку прокурора з цього приводу, колегія суддів вважає за можливе продовжити судовий розгляд без участі ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що з грудня 2020 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) по 03.06.2021, ОСОБА_10 , маючи лідерські здібності, будучи комунікабельним та вміючи легко входити в довіру до людей, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір, направлений на заняття рибним добувним промислом способом масового знищення риби, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що не маючи законного дозволу на зайняття рибним і добувним промислом, порушуючи п. 3.1, 3.15, 4.14.3 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999 та наказу Управління державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 15.03.2021 № НОД-6816 «Про заходи із забезпечення охорони водних біоресурсів у період нересту», в нерестовий заборонений період, займався незаконним рибним добувним промислом із застосуванням забороненого знаряддя лову, чотирьох рибацьких сіток, переслідуючи мету наживи і незаконного збагачення, умисно, протиправно усвідомлюючи заборонність даного виду діяльності, створив та очолив організовану злочинну групу до складу якої залучив ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших невстановлених осіб.
З метою забезпечення існування та функціонування організованої групи між її учасниками був розроблений єдиний план з розподілом функцій кожного з учасників групи. Відповідно до вказаного плану, завданнями і метою існування організованої групи було налагодження схеми, в порушення вимог законодавства України про охорону навколишнього природного середовища та п.п. 3.1, 3.15, 4.14.3 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999, яка полягала у зайнятті рибним добувним промислом, способом масового знищення риби, з метою власного збагачення, шляхом подальшої реалізації (продажу) риби.
ОСОБА_10 усвідомлюючи неспроможність одноособово реалізувати свій злочинний намір та з метою не бути викритим правоохоронними органами, спланував досягнути поставленої мети за рахунок створення і керування стійкою злочинною групою, обравши направленістю її діяльності зайняття рибним добувним промислом способом масового знищення риби.
Крім того, як організатор злочинної групи, ОСОБА_10 поклав на себе функції координації дій учасників злочину, встановлення характеру взаємовідносин в групі, а також розподіл здобутих злочинним шляхом грошових коштів.
Відповідно до розробленого плану злочинних дій, завданнями і метою існування організованої групи було заняття рибним добувним промислом способом масового знищення риби, при цьому учасники достовірно знали та усвідомлювали, що не мають законного дозволу на зайняття рибним і добувним промислом та порушують п.п. 3.1, 3.15, 4.14.3 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999.
Так, між учасниками організованої групи були постійні внутрішні зв`язки. Характерним було обговорення спільних проблем пов`язаних із злочинною діяльністю, визначення способів конспірації та прикриття злочинної діяльності від викриття правоохоронними органами.
Таким чином, ОСОБА_10 , будучи організатором та керівником злочинної групи здійснював безпосереднє керівництво діями учасників організованої ним групи, визначав і уточнював обов`язки кожного під час вчинення кримінальних правопорушень для досягнення загальної злочинної мети, особисто брав участь у підборі учасників групи, розробляв плани вчинення злочинів, у тому числі вживаючи заходів щодо не викриття злочинної діяльності організованої групи правоохоронними органами, розподіляв ролі між учасниками групи та підшукував осіб, які здійснювали вилов риби та безпосередньо здійснював вилов риби.
ОСОБА_6 , будучи активним учасником організованої ОСОБА_10 групи, згідно розподілених функцій, особисто брав участь у занятті рибним добувним промислом способом масового знищення риби та займався підшуканням учасників організованої злочинної групи для заняття рибним добувним промислом.
ОСОБА_11 , будучи активним учасником організованої ОСОБА_10 групи, згідно розподілених функцій, особисто брала участь у занятті рибним добувним промислом способом масового знищення риби,здійснювала підшукання учасників організованої злочинної групи для заняття рибним добувним промислом, та в подальшому реалізувала незаконно виловлену рибу.
З грудня 2020 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) по 03.06.2021, дотримуючись плану та розподілу ролей, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом способом масового знищення риби, достовірно знаючи про обмеження господарської діяльності на водоймах в зв`язку з нерестом з корисливого мотиву, без належного дозволу, в заборонений час,за допомогою забороненого заздалегідь заготовленими знаряддями лову, організованою групою у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , систематично, порушуючи п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства затверджених наказом Державного Комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 99, п. 14 ст. 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення любительського та спортивного рибальства», ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» займались рибним добувним промислом способом масового знищення риби.
Відтак, з метою встановлення всіх осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, або яким відомі обставини, які відносяться до розслідуваного провадження, всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, обставин та умов, що сприяли його вчиненню, в рамках досудового розслідування 03.06.2021 слідчим СУ ГУНП в Київській області проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Самсунг» IMEI1 НОМЕР_1 та IMEI2 НОМЕР_2 з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який поміщено до спец. пакету № 4513321.
Відповідно до постанови слідчого від 03.06.2021 вказані речі визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Дане клопотання направлено прокурором на адресу Святошинського районного суду м. Києва за допомогою засобів поштового зв`язку 10.06.2021 року (а.с.176).
01.07.2021 р. ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва дане клопотання прокурора було задоволено.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути пошкоджене та для ненастання інших наслідків, арешт на нього слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Також не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги в частині, того, що судом не надано оцінки тому, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна з порушенням процесуального строку, визначеного КПК України. Оскільки як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, дане твердження також було предметом судового розгляду в суді першої інстанції та слідчим суддею встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2021 прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку 03.06.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , 04.06.2021, тобто з дотриманням процесуальних строків.
Разом з тим, вказаною ухвалою, клопотання з додатками повернуто прокурору та надано 72 години для усунення недоліків.
Згідно поштового штемпеля на конверті, клопотання повторно надіслано до суду 10.06.2021, тобто з дотриманням процесуальних строків
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4