ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/4625/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1668/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 01 10 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 11 04 2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.1,4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 31 08 2018 року за відбуттям строку покарання, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 та ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання:
-за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
-за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишено без зміни до набрання вироком законної сили.
В строк відбуття покарання зараховано період перебування під вартою з 14 03 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 785 грн.
Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 02 2019 року.
Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 11 01 2019 року приблизно о 02-30 годині, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 4, таємно, шляхом розбиття скла проник в автомобіль «Форд Транзіт», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу викрав з автомобілю наступні речі: набор головок торцевих та насадок 1/4" + 1/2" , 108 предметів, 12-ти гранні, New Box Tortul GCAI108R1; - батарея акумуляторна свинцева стартерна Varta CT 60 FBlue 100ah, загальною вартістю 4671,80грн., які належать ОСОБА_9 .
Викравши зазначене майно, ОСОБА_7 зник з місця скоєння злочину, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на зазначену вище суму.
Крім того, ОСОБА_7 11 01 2019 приблизно о 02-40 годині, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці,4, шляхом розбиття скла автомобіля Ravon R д/н НОМЕР_2 , шляхом вільного доступу намагався викрасти з автомобіля наступні речі: - чоловічий шкіряний гаманець; - мобільний телефон Meizu MA5 32GB gray; автомобільний адаптер Celebro Mini Dual USB 24 W 4.8 A Metal Car-Charger Mobile Phones; - USB кабель Baseus Flexible Elastic Stretch 8pin Cabel Data Sync Charging Cable For iFhone, загальною вартістю 2657,72грн., що належать ОСОБА_10 .
Свій протиправний умисел довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий перехожим та співробітниками поліції.
Крім того, ОСОБА_7 21 02 2019 року приблизно о 21-00 годині, перебуваючи біля будинку № 19Г по вул. Героїв Праці в м. Харкові, побачив гараж № НОМЕР_3 , який обладнаний одним навісним замком, яким користується ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за заздалегідь виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до іншого приміщення і реалізуючи його, з корисливих мотивів, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовленого молотку, пошкодив навісний замок на воротах гаражу № НОМЕР_3 , тим самим отримавши, не маючи на те відповідного дозволу, доступ до приміщення вказаного гаражу. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, проник до середини вказаного гаражу, де знаходився автомобіль «ЗАЗ ТАВРІЯ», д/н НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , звідки, шляхом вільного доступу з багажного відсіку автомобіля таємно викрав кавомолку червоного кольору «MAZZER MESTRE 1400» виробництва Італії, вартістю 5350грн., яка належить ОСОБА_11 та змішувач, який належить ОСОБА_12 та матеріальної цінності для останнього не представляє.
Після чого, ОСОБА_7 намагався покинути місце скоєння кримінального правопорушення, проте біля приміщення гаражу був затриманий потерпілим ОСОБА_11 та його знайомим ОСОБА_13 , тобто ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі. В результаті вказаних дій, ОСОБА_7 намагався спричинити потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 5350грн.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно; за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно; за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить про пом`якшення призначеного йому покарання, посилаючись на неврахування при його призначенні ряду пом`якшуючих обставин.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого щодо пом`якшення йому покарання то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно статті 12 КК України віднесені до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має малолітню доньку ОСОБА_15 , 2014 року народження, а також обставину, що пом`якшують покарання щире каяття.

При цьому, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_15 не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий реальний строк покарання в межах санкції статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових злочинів. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначені обвинуваченому ОСОБА_15 покарання не є максимальними, що передбачені санкціями інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений наголошує на наявність обставин, що можна визнати пом`якшуючими при призначенні йому покарання, проте переліку цих обставин не надає. Єдиною пом`якшуючою обставиною при призначенні ОСОБА_15 покарання суд першої інстанції визначив його щире каяття у скоєному. Цю обставину було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання. Наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини, на думку колегії суддів не є обов`язковою та безумовною підставою для пом`якшення останньому покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 01 10 2019 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4