УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0002229 від 27.02.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

11 грудня 2020 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0002229 від 27.02.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що в ході проведення досудового розслідування встановлено: 22.11.2012 ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 76,1 кв.м., відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за № 1413, а також нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 263,3 кв.м., відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за № 1411. В подальшому ОСОБА_4 не вчиняв будь-яких юридичних дій щодо належних йому нежитлових приміщень АДРЕСА_3 . Разом із тим, як стало відомо під час досудового розслідування, 05.09.2014 р. до приватного нотаріуса ОСОБА_7 звернувся невстановлений слідством чоловік, який представився ОСОБА_4 , пред`явивши підроблений паспорт на ім`я останнього. На прохання зазначеної особи приватний нотаріус оформила довіреність, відповідно до якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_8 розпоряджатись належними йому приміщеннями АДРЕСА_3 . В подальшому, 02.10.2014 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 посвідчено договір купівлі-продажу нежилих приміщень АДРЕСА_1 (зареєстрований під № 1375) відповідно до якого зазначене вище приміщення придбала ОСОБА_9 .

Постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві від 02.03.2015 року вищевказане нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення АДРЕСА_3 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки являються об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва неодноразово було накладено арешт на нежитлові приміщення АДРЕСА_3 .

Відповідно до постанови слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_10 кримінальне провадження № 0002229 було закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 від 16.11.2020 року скасовано постанову слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження № 0002229.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного розслідування даного кримінального провадження, встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, оскільки вказане майно має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, та забезпечення збереження речового доказу, запобігання відчуженню майна, прокурор звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним клопотанням про накладення арешту.

Прокурор ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив задовольнити за наведених підстав.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання з метою забезпечення арешту майна, в силу ч.2 ст.172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Вивчивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, слідчим відділом Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002229 від 27.02.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про арешт майна щодо змісту відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Ч.2 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Правилами ч.10 ст.170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що існують обґрунтовані підстави вважати, що право власності на вказане майно є об`єктом кримінально-протиправного посягання, майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, зазначеного в клопотанні прокурора.

Підстав сумніватись в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Керуючись ст.ст.131,132,170174, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0002229 від 27.02.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 76, 1 кв.м., яке належить ОСОБА_9 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст.174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя