Справа № 214/7058/20
1-м/214/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України вирок Люберецького міського суду Московської області, яким 11 жовтня 2018 року було засуджено за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ до 12 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю без штрафу з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

У судове засідання представник заявника не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання.

Суд, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги думку прокурора, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Відповідно до ст. 614 КПК України визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховою Радою України.

Так, 07 вересня 2020 року наказом Міністерства юстиції України №3063/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого відбування покарання, призначеного вироком Люберецького міського суду Московської області РФ від 11.10.2018 року на підставі Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст. 606 КПК України та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 25.06.2020 року за №06-70602/20.

Судом установлено, що ОСОБА_4 засуджений 11 жовтня 2018 року вироком Люберецького міського суду Московської області РФ за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ до 12 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю без штрафу з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, залишеним без змін апеляційною ухвалою судової колегії Московського обласного суду від 19.03.2019 року. Строк відбування покарання обчислюється з 27 листопада 2017 року, у строк покарання зараховано період перебування ОСОБА_4 під вартою з 27 листопада 2017 року по день набрання вироком законної сили, із перерахунку один день тримання під вартою за один день відбування покарання у виправній колонії суворого режиму.

Відбутий строк покарання ОСОБА_4 станом на 21 квітня 2020 року складає 2 роки 4 місяця 25 днів.

За вироком суду дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, за ознаками: замах на незаконний збут наркотичних засобів групою осіб за попередньою змовою в особливо великому розмірі, який не було доведено до кінця по незалежним від нього обставинам.

Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено судом РФ, є кримінальним правопорушенням (злочином) згідно із законодавством України.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Липецькій області».

Кінець строку відбування покарання 26 листопада 2029 року.

Із інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України вбачається, що за інформацією ГУДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

Останнім відомим місцем проживання ОСОБА_4 в Україні є АДРЕСА_1 , про що зазначено в копії його паспорту громадянина України та у вироку Люберецького міського суду Московської області РФ від 11.10.2018 року.

ОСОБА_4 звернувся із заявою про переведення його для подальшого відбування покарання до України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм КК України.

Так, статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 вересня 1983 року), до якої Україна була приєднана відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції.

Ураховуючи наведене та положення ст. 602 КПК України, суд України має керуватися положеннями ст. 11 Конвенції.

Так, ст. 11 Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Замінюючи вирок, компетентний орган: а/ повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і неповинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавством держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Отже, суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання керуватися положеннями п. d) ст. 11 Конвенції.

Умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Частина 1 ст. 7 КПК України зазначає, що громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, при цьому суд, як це зазначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави та не вирішує питання щодо винуватості особи.

При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Із наданої копії вироку суду та тексту статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок, суд встановив таке.

Частина 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає за своєю кваліфікацією кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, за ознаками: закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому, оскільки максимальний строк позбавлення волі за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України є меншим, ніж призначений ОСОБА_4 вироком суду Російської Федерації строк покарання за 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, тому суд, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України, визначає ОСОБА_4 максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Також, за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатись обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавством держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину, а тому суд не визначає ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке відповідно до санкції ч. 3 ст. 307 КК України є обов`язковим, оскільки за вироком Люберецького міського суду Московської області від 11.10.2018 року таке покарання не призначалось.

Окрім того, виходячи із положень п. с) ст. 11 Конвенції, суд повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 603 КПК України за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями КК України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

Отже, аналізуючи все вищевикладене, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за яке також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений ОСОБА_4 згодний на передачу його до України для подальшого відбування покарання, суд дійшов висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, ст. 610 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Люберецького міського суду Московської області від 11.10.2018 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, до 12 років позбавлення волі.

Визначити, що ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за яким ОСОБА_4 засуджено вироком Люберецького міського суду Московської області від 11.10.2018 року, відповідає ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

На підставі вироку Люберецького міського суду Московської області від 11.10.2018 року визначити строк покарання засудженому ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 11 жовтня 2018 року, зарахувавши йому у строк покарання період перебування його під вартою з 27 листопада 2017 року по 10 жовтня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 24 грудня 2020 року.