Справа № 183/1792/19
№ 1-кп/183/508/20

У Х В А Л А
14 грудня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
адвокатів ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_5
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. ст.186 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу, щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, мотивуючи своє клопотання тим, що ризики передбачені ч. 1. ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання існують і на цей час.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 заперечувала проти клопотання прокурора, вважаючи його не обґрунтованим, мотивуючи свою позицію тим, що її підзахисний вже тривалий час знаходиться під вартою, а тому ризики, які були встановлені під час досудового розслідування зі сплином часу зменшилися,при цьому ОСОБА_11 до затримання був офіційно працевлаштований, має постійне місце мешкання, а тому просила змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 підтримала позицію адвоката ОСОБА_9 та в свою чергу заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи тримання її підзахисного під вартою винятковим запобіжним заходом, при цьому просила врахувати, що він має міцні соціальні зв`язки, потребує продовження лікування після перенесеної операції, наміру переховуватися в нього не має, а навпаки він бажає встановлення істини у даному кримінальному провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку захисника, посилаючись на те, що він має постійне місце мешкання, просив змінити йому запобіжний захід, який не буде пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисників та просив змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, мотивуючи свою позицію тим, що він має міцні соціальні зв`язки, необхідного йому лікування в умовах СІТУ він не отримує, а також підтримав клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_11 .
Адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_11 , кожен окремо, підтримали позицію адвоката ОСОБА_8 та клопотання ОСОБА_3 .
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позиції захисників.
Прокурор проти задоволення клопотань сторони захисту та обвинувачених про зміну запобіжних заходів заперечував, наполягаючи на задоволенні заявленого ним клопотання.
Вислухавши заявлені клопотання, думки учасників судового розгляду, дослідивши надані письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків:
25 січня 2019 року під час підготовчого судового засідання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Положеннями ч.2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися і на переконання суду залишаються реальними і триваючими та виключають можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який. При цьому, вид запобіжного заходу, який необхідно застосовувати до обвинувачених, не може оцінюватися виключно на підставі явки до суду і їх позитивної процесуальної поведінки, а це слід робити з урахуванням низки відповідних обставин, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь зниження, який не може служити підставою для зміни запобіжного заходу. Крім того, судом враховані мета та підстави застосування запобіжних заходів, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, а також суспільна небезпечність кримінального правопорушення, в скоєнні якого вони обвинувачуються, стан здоров`я та сімейний стан обвинувачених, наявність у них постійного місця мешкання.
Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , спливає 17 грудня 2020 року, судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, оскільки на даний час судом з об`єктивних причин не допитані обвинувачені та ряд свідків, а тому жодних підстав для зміни обраного обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть на домашній арешт на даний час не має.
При цьому суд, враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків, виходячи в тому числі і з практики Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»
Що стосується клопотань сторони захисту та обвинувачених про зміну запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, суд, вважає, що обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених на даному етапі стороною захисту не доведено, як і не надано доказів терміновості лікування та неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_3 і продовження його лікування в умовах УВП. А враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 186 КК України передбачає покарання лише у вигляді позбавлення волі, суд не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризику переховування обвинувачених від органу досудового розслідування та суду, у інший спосіб, ніж тримання їх під вартою, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , будучи особами, що раніше судимі, знову обвинувачується у скоєнні корисливого тяжкого злочину.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 199 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Обвинуваченим:
ОСОБА_3 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 11 лютого 2021 року включно.
ОСОБА_13 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 11 лютого 2021 року включно.
В задоволенні клопотань сторони захисту та обвинувачених про зміну запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.
Копію ухвали направити для виконання командиру батальйону конвойної служби №1 ГУНП в Дніпропетровській області та начальнику Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)".
Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення КСУ від 13.06.2019 року № 4-р/2019.
Суддя ОСОБА_1