Ухвала
Іменем України
21 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 306/2355/18
провадження № 51-5146ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2020 року,
встановив:
вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 червня

2019 року засуджено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК, із застосуванням положень ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 червня 2016 року ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 липня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, захисник

ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій ухвалу апеляційного суду просить змінити, застосувати до засудженого ОСОБА_5 вимоги

ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахувати в строк покарання строк його попереднього у ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 02 жовтня 2018 року

по день набрання вироком законної сили.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити

з наступних підстав.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо зарахування засудженому ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові

від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК (в редакції

від 26 листопада 2015 року).
Як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції, судом було встановлено, що ОСОБА_5 було засуджено вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 червня 2016 року, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком

тривалістю 3 роки. У вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_5 застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 червня

2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК, із застосуванням положень ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК ОСОБА_5 частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком, остаточно визначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна. Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_5 застосовувався у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційного кримінального суду погоджується з висновками апеляційної інстанції про те, що хоча злочин, за який ОСОБА_5 було засуджено вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 червня 2016 року був вчинений в період дії положень

ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року, однак у даному кримінальному провадженні під вартою він не перебував, а взятий під варту в іншому кримінальному провадженні, за яким його було засуджено вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2019 року

під час дії положень ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України № 2046-VIII

від 18 травня 2017 року.
Отже, апеляційний суд обґрунтовано погодився з рішенням суду першої інстанції про застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 71 КК, та відсутності підстав для зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Будь-яких інших переконливих доводів на спростування викладених в ухвалі висновків апеляційного суду касаційна скарга захисника не містить.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів касаційного суду не вбачає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3
Судді: