Номер провадження: 11-кп/813/1725/20
Номер справи місцевого суду: 518/771/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участі захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського райсуду Одеської області від 25.06.2020 р., якою відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Науському районі респ. Таджикістан, громадянина України, працюючого ФОП, з середньою освітою, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 187, п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України в підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000167 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Як вбачається із матеріалів провадження, на стадії підготовчого судового розгляду в Роздільнянському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 187, п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 25.06.2020 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів - до 23.08.2020 року включно без визначення застави.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за якими за законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавлення волі, не проживає за місцем реєстрації. Ризики встановленні раніше слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не відпали та захисником не надано доказів про їх зменшення, або про те що вони перестали існувати. Також суд 1-ої інстанції зазначив, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші злочини.

При цьому, суд 1-ої інстанції зазначив, що обрати відносно ОСОБА_8 інші більш-м`які запобіжні заходи не надається можливим, так як необхідних умов їх обрання не має і вони на думку суду не забезпечать запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде ефективним запобіжним заходом і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, вважаючи, що ухвала суду 1-ої інстанції не відповідає повноті судового розгляду, висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, посилається на наступне:

- судом не було досліджено обставин щодо наявності хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що є обов`язковим при обранні будь- якого запобіжного заходу ;

- судом також не були враховані дані про особу обвинуваченого, а саме з наданих стороною захисту характеристик за місцем проживання від 02.03.2020 року, що були надані сусідами та Ширяївською селищною радою, ОСОБА_8 проживає у АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_10 та їх спільною дитиною, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеризується позитивно. Відповідно до довідки серія 12ААБ № 719668 від 09.12.2019 року ОСОБА_10 є інвалідом другої групи за загальним захворюванням. ОСОБА_8 є приватним підприємцем, тобто має постійне місце роботи;

- судом не було враховано те, що як вбачається з самого клопотання та доказів, якими прокурор його обґрунтовував, але яких не надав суду, відносно ОСОБА_8 проводилось багаточисельна кількість слідчих дій, таких як обшуки за місцем його фактичного проживання, за місцем його реєстрації за місцем проживання колишньої дружини, обшук автомобіля ВАЗ, що знаходиться у його користуванні, допити. ОСОБА_8 надавав добровільно свої речі для проведення експертиз, на огляд його робочого місця, самостійно, на виклик слідчого з`явився, отримав повідомлення про підозру, клопотання про обрання запобіжного заходу, прибув до суду для його розгляду;

- на думку сторони захисту, посилання суду на Конвенцію про захисти прав людини та практику Європейського суду з прав людини є необґрунтованим, оскільки відсутність доказів, якими прокурор обґрунтовує необхідність застосування запобіжного заходу не може бути виправдана жодними нормами права

Таким чином, захисник ОСОБА_7 , вважаючи, що суд не довів обґрунтованість тримання під вартою ОСОБА_8 , а застосований запобіжний захід є невмотивованим, тому просить скасувати ухвалу суду, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_12 не з`явилась до апеляційного суду, надала клопотання про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, просила в відмовити в її задоволенні та ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала суду 1-ої інстанції від 25.06.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Роздільнянському райсуді Одеської обл. перебуває кримінальне провадження №0000167 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 187, п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України, Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Посилаючись на вказані обставини, судом першої інстанції розглянуто клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 ..

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На момент розгляду клопотання прокурора термін тримання ОСОБА_8 під вартою, продовжений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси не закінчився, однак спливав 28.06.2020 року.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду 1-ої інстанції від 25.06.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування або продовження запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо застосування запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, їх характеру та тяжкості, а також можливої міри покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним (довічне позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

При цьому, апеляційний суд вважає, що спростуванням існування зазначеного ризику переховування обвинуваченого від суду не може слугувати характеристика особи останнього, а також наявність на його утриманні дружини та дитини, оскільки це не є беззаперечним доказом наявності у ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків, так як він за місцем реєстрації не проживає, наявність свідоцтва про зайняття підприємницькою діяльністю не свідчить про отримання стабільного доходу.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні не досліджені, оскільки воно знаходиться на стадії підготовчого судового провадження, потерпілі та свідки в судовому засіданні не допитувались, письмові докази не досліджувались, існують ризики того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилання сторони захисту на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та невизнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованих злочинів, не може бути предметом апеляційного розгляду, оскільки розгляд провадження в суді 1-ої інстанції ще триває, остаточне рішення по суті обвинувачення не прийнято та не може оцінюватись апеляційним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Водночас, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже висунуте обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

Обвинувачення, в свою чергу, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи.

Отже, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.06.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 187, п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України на стадії підготовчого судового розгляду кримінального провадження №0000167 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.08.2020 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4