Справа № 148/22/20
Провадження №11-кп/801/1225/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року у кримінальному провадженні № 0000518 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , 1981 року народження, 01 дня 04 місяця громадянина України, уродженця м. Бельц Республіка Молдова, зареєстрованого, за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, військовозобов`язаного, працюючого зварювальником у ДП «Холодівськийукрветсанзавод», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника : ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_7

В с т а н о в и в:

Потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року змінити, позовну заяву потерпілої про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволити у повному обсязі, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду 2978 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 30 копійок, моральну шкоду 5000 (п`ять тисяч) гривень, витрати на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
24.10.2019 близько 18:30 год. на території домогосподарства, що знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючим, за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючою, за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, виник конфлікт.
В ході конфлікту ОСОБА_7 , почав виражатись в сторону потерпілої ОСОБА_6 , нецензурною лексикою, остання в свою чергу з метою припинення сварки та агресивних дій ОСОБА_7 , які полягали в розмахуванні руками та наближення останнього до потерпілої, вирішила викликати поліцію.
В свою чергу ОСОБА_7 , будучи обуреним діями потерпілої, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи явну перевагу у фізичній силі, вибив з рук ОСОБА_11 , мобільний телефон.
Далі, ОСОБА_7 , не припиняючи протиправних дій спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , розуміючи, що остання є особою похилого віку, та не зможе чинити опору його протиправним діям, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з умислом направленим на заподіяння тілесних ушкоджень, кулаками обох рук наніс не менше трьох ударів в область голови та правою ногою наніс удар в область шиї ОСОБА_11 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку експерта № 138 від 05.12.2019, у ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя, вушної раковини зліва та шиї зліва і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої мотивовано тим, що стягнена судом сума у розмірі 5000 грн. на день винесення вироку суду не склала навіть не повних три прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність при тому, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 наніс потерпілій 24.10.2019 року, а вироком його було засуджено 31.08.2020 року, тому судом не в повній мірі оцінено розмір маральної шкоди заподіяної обвинуваченим.
Також потерпіла не погоджується з частковим задоволенням позовних вимог в частині витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн, оскільки при зверненні до суду з цивільним позовом 28.01.2020 року було подано розрахунок витрат на правову допомогу, в якому вказано, що на виконання умов договору №44/2019 адвокат приймав участь у допиті потерпілої, слідчому експерименті, здійснював підготовку процесуальних документів, зокрема позовної заяви та приймав участь у судових засіданнях згідно журналу судових засідань, проводив зустрічі з клієнтом, здійснював попереднє опрацювання матеріалів справи та законодавчої бази, натомість суд при стягненні витрат на правову допомогу, виходив лише з участі адвоката у судовому слідстві, проігнорувавши дії, вчинені ним при досудовому розслідуванні, що іде в розріз з правовою практикою за якою витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судових засіданнях при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням.
За таких обставин, судом першої інстанції необгрунтовано знижено розмір витрат на правову допомогу, понесених потерпілою та підтверджених відповідними документами, які містяться в матеріалах справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 , просив вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року залишити без змін, в апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 в повному обсязі, просив задоволити, захисника ОСОБА_10 , який просив апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є необхідність зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Апеляційний перегляд вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, в межах поданої потерпілою ОСОБА_6 апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України, та призначеного покарання, в апеляційній скарзі не оспорюються, в цій частині вирок не перевіряється.
Разом з тим, з прийнятим судом рішенням, в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 та розміром стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_7 , на її користь, моральної шкоди, суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
З матеріалів кримінального провадження (а.с.13) вбачається, що потерпілою ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов про стягнення, на її користь, з ОСОБА_7 2978, 30 грн. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу в повному обсязі.
У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На думку суду апеляційної інстанції, приймаючи рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень, суд в достатній мірі не врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, її вік, погіршення стану здоров`я потерпілої ОСОБА_6 , адже їй були заподіяні тілесні ушкодження в область голови, шиї, зміни, які стались в її житті через скоєний щодо неї злочин, зокрема страх можливого повторення події, тривога, переживання фізичних та психологічних незручностей.

За таких обставин, враховуючи характер правопорушення, вину ОСОБА_7 , наявність фізичних, душевних страждань, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості з обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає стягненню заподіяна моральна шкода в сумі 10 000 грн., оскільки саме ця сума адекватно відображає ступінь страждань потерпілої ОСОБА_6 , які настали внаслідок нанесення їй тілесних ушкоджень.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позову щодо відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу.
Положеннями ч.1 ст.124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
В силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.
У матеріалах кримінального провадження наявний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, копія квитанції № 04/2020 від 28.01.2020 року про надання правової допомоги в кримінальному провадженні № 0000518, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 понесла процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 12 500 грн.
Відповідно до роз"яснень, що містяться у п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.01.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, до цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 не надано доказів, що підтверджують обґрунтованість вказаної суми понесених процесуальних витрат на правову допомогу захисника у розмірі 12 500 грн.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не може визнати розрахунок належним документом, який би став доказом оплати потерпілою ОСОБА_6 захиснику за надану їй правову допомогу.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Рішення суду в цій частині є належним чином вмотивованим та обгрунтованим.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 31.08.2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України змінити в частині цивільного позову.
Вказати про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в розмірі 10 000 грн.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3