ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/4407/20
Провадження № 1-кп/210/738/20

"30" липня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000844 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У провадження Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 30.07.2020 року прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, оскільки, ризики які враховувались під час обрання запобіжного заходу на даний час не змінились.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника (кожного окремо), дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 червня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 08 серпня 2020 року.

Вимогами п.2 ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність залишення під вартою особи, яка обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо, у відповідності з її особливими характеристиками.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які станом на 30.07.2020 року не змінились.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за вчинення якого Законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що останній не одружений, офіційно не працевлаштований, не має місця реєстрації, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, тобто не має постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, а також враховуючи той факт, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, суд вважає, що на даному етапі судового розгляду, обвинуваченому ОСОБА_4 доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, останній перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від суду обґрунтовується тим, що останній не має постійного місця роботи, не має місця реєстрації, відтак, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиев проти Молдови).

.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню, оскільки, запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 28 вересня 2020 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 370, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, тобто до 28 вересня 2020 року включно.

Копію ухвали направити до ДПтСУ Криворізька установа виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області №3, для виконання.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Суддя: ОСОБА_1