Справа № 338/235/20
Провадження № 11-кп/4808/64/21
Категорія ст.128 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богородчанського районного суду від 25 листопада 2020 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 128 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, не встановив жодних обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та думку потерпілого, який наполягав на призначені суворого покарання.

Просить вирок Богородчанського районного суду від 25.11.2020 року щодо ОСОБА_7 за ст. 128 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає даний вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого, допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд першої інстанції погоджуючись з викладеними в обвинувальному акті обставинами, не взяв до уваги інформації, яка міститься в карті виїзду швидкої медичної допомоги № 1585 від 14.09.2019 року, де чітко вказано, що зі слів хворого ОСОБА_9 травму останній отримав на вулиці біля свого будинку в стані алкогольного сп`яніння, а саме впав та вдарився до каменя правою ключицею. При чому будинок потерпілого знаходиться на АДРЕСА_1 , а місце події, що вказане в оскаржуваному вироку по вулиці Лесі Українки. Крім цього, під час досудового розслідування, потерпілий кожний раз давав різні пояснення звідки у нього з`явилася травма. А тому, висновок суду першої інстанції не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду .

Просить вирок Богородчанського районного суду від 25.11.2020 р. щодо ОСОБА_7 за ст. 128 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає її безпідставною та необгрунтованою. Зазначає, що суд першої інстанції у вироку врахував всі фактичні обставини справи, в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, доведено та всебічно обґрунтував їх, в судовому рішенні, однак призначаючи покарання обвинуваченому суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, обставини які пом`якшують покарання та думку потерпілого з приводу міри покарання.

Просить вирок Богородчанського районного суду від 25.11.2020 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визначити ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 11207 грн. 21 коп. матеріальної шкоди, 18000 грн. моральної шкоди, 6300 грн витрат за надання правової допомоги.

Судом встановлено, що 14 вересня 2019 року, близько 01 год 50 хв в с. Пороги Богородчанського району на території господарства, що по вулиці Лесі Українки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, що склались між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 на побутових питаннях, виник словесний конфлікт, під час якого обвинувачений, не передбачаючи можливості падіння потерпілого, штовхнув його.

Від поштовху потерпілий ОСОБА_9 впав на тверду поверхню, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці в середній третині, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення та рани в ділянці голови, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати, щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 заперечив, просив залишити її без задоволення;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу посили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати. Щодо апеляційної скарги прокурора заперечили, вважають її необгрунтованою та безпідставною.

- потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу прокурора, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати. Постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворий вид покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід змінити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, зазначених вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, як необережне спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за обставин встановлених судом є обґрунтованим.

Виходячи з положень ст. 401 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17.09.2019 року, висновок експерта № 606 від 14.01.2020 року, протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 від 19.02.2020 року та фототаблицями до нього, карту виїзду швидкої медичної допомоги від 14.09.2019 року.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 128 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі прокурора з приводу того, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме із вироку суду (а.п. 164-165), призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного, а також те, що обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Однак, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному і психіатричному кабінетах не перебуває, його майновий стан, та думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому суворе покарання.

Так, згідно діючого законодавства, покарання має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

В ст. 50 ч.3 КК України зазначено, що покарання не має на меті завдати засудженій особі фізичних страждань або принизити її людську гідність.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, за змістом ст.ст. 50, 65 КК, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи всі обставини, які були встановлені безпосередньо під час апеляційного розгляду, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 до настання даної події, яка відбулася 14.09.2019 року були у дружніх відносинах, а також те, що потерпілий в той день перебував в стані алкогольного сп`яніння і першим розпочав словесний конфлікт з обвинуваченим, колегія суддів поза всяким розумним сумнівом дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді обмеження волі не відповідає як принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципами гуманізму і справедливості, виходячи з фактичних обставин вчиненого ним злочину.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 25 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 за ст. 128 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України у виді 200 ( двісті ) годин громадських робіт.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3