Справа № 606/84/20
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2020 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі кримінальне провадження, внесене 9 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317, про обвинувачення

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, несудимого,

за ч.1 ст.122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_7 6 вересня 2019 року біля 16 год., знаходячись на сільській дорозі неподалік від свого житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , зустрівся із ОСОБА_9 , з яким розпочав розмову. Під час вказаної розмови у них виник словесний конфлікт з приводу того, що останній проїжджав гужовою підводою по сільській вулиці у с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області на великій швидкості, у який втрутився потерпілий ОСОБА_4 . Далі, на грунті особистих неприязних відносин, які склались цього дня між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на умисне заподіяння потерпілому фізичного болю та тілесних ушкоджень. З цією метою, ОСОБА_7 умисно наніс один удар кулаком правої руки у підборіддя потерпілому, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи, які відповідно до п.2.2.1 (в), 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоровя.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, не визнав та суду показав, що 6 вересня 2019 року біля 17 год. знаходився за своїм місцем проживання у АДРЕСА_1 . В цей час у нього на подвір`ї знаходився ОСОБА_10 та під`їхав на автомобілі ОСОБА_11 , який повідомив йому про те, що по сільській дорозі с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області швидко рухається гужова підвода. Він вийшов на дорогу, де знаходились діти та його односельчани і побачив, як по проїжджій частині дороги нерівномірно рухається гужова підвода із напіврозпряженим конем в сторону людей. Після цього він вибіг перед конем, зупинив його та підійшов до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , котрі в цей час знаходились на підводі, зробивши їм зауваження з приводу такого неконтрольованого руху підводою. У відповідь на його зауваження ОСОБА_9 наніс йому удар рукою у ліву частину плеча, після чого він у відповідь теж наніс йому один удар. В той же час до нього підійшов потерпілий ОСОБА_4 і наніс йому удар, а він у відповідь на це, заподіяв йому також один удар рукою в обличчя біля вуха, після чого повернувся додому. Крім того, показав, що потерпілий, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 були у стані алкогольного сп`яніння, а удар ОСОБА_4 наніс з метою самозахисту, оскільки він першим спричинив йому удар. Цивільного позову прокурора не визнає.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілого, свідків, безпосередньо дослідженого під час судового розгляду висновку експерта в їх сукупності.

Будучи допитаним у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 6 вересня 2019 року в післяобідній час він разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_12 підводою, запряженою конем, рухались по вул.Зубівській в с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області. Рухаючись вказаним гужовим транспортом по проїжджій частині сільської дороги, проїжджаючи неподалік від будинковолодіння ОСОБА_7 , останній вибіг перед конем, зупинив його та безпричинно наніс удар ОСОБА_9 . На його запитання до ОСОБА_7 , чому він наніс удар ОСОБА_9 , той обійшов підводу та наніс йому один удар кулаком руки в ліву частину щелепи, після чого повернувся на своє подвір`я. На наступний день він звернувся за медичною допомогою у лікарню, де проходив відповідне лікування.

Свідок ОСОБА_9 , даючи показання суду, вказав, що у 2019 році, числа і місяця вже не пригадує, приблизно після обіду, керуючи гужовим транспортом (підводою, запряжену конем), повертався додому із с.Острівець у с.Зубів Теребовлянського району Тернопільської області Разом із ним на підводі знаходились ОСОБА_4 та ОСОБА_12 . Доїжджаючи до будинковолодіння ОСОБА_7 , що в с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області, останній вибіг перед конем і сказав «стій», після чого він зупинив коня. У той час ОСОБА_7 підійшов до нього і вдарив його кулаком в обличчя. Він зрозумів, що такий удар було спричинено йому обвинуваченим у зв`язку із тим, що він швидко їхав підводою. В цей час ОСОБА_4 заступився за нього і на запитання ОСОБА_7 , чому він це зробив, ОСОБА_7 також вдарив його кулаком у підборіддя з лівого боку, після чого повернувся на своє подвір`я.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що 6 вересня 2019 року біля 16 год. він разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 рухались підводою, запряженою конем, по сільській дорозі в с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області. Доїжджаючи до будинку, в якому проживає ОСОБА_7 , останній вибіг на дорогу, та у зв`язку із тим, що ОСОБА_9 швидко їхав, крикнув до нього зупинити коня. Після того, як коня було зупинено, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 і вдарив його по обличчі. Коли ОСОБА_4 запитав у ОСОБА_7 , за що він його вдарив, той, довго не роздумуючи, також вдарив ОСОБА_4 кулаком руки по обличчі, а саме в нижню щелепу.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що зі слів чоловіка ОСОБА_4 їй відомо про те, що 6 вересня 2019 року біля 16-17 год. в с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області мав місце конфлікт між її чоловіком та обвинуваченим ОСОБА_7 з приводу руху підводи, запряженої конем, внаслідок якого ОСОБА_7 наніс удар рукою ОСОБА_9 та її чоловікові, який захищав ОСОБА_9 , зокрема, удар кулаком руки в ділянку підборіддя чоловіка.

Будучи допитаною у судовому засіданні, свідок ОСОБА_14 показала, що 6 вересня 2019 року біля 16-17 год. вона знаходилась разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 біля житлового будинку останньої, що в с.Острівець Теребовлянського району Тернопільської області та почула шум, скрегіт. Коли озирнулась, то побачила як по сільській дорозі швидко їде підвода, запряжена конем, а на ній знаходились ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , які на її думку, були в стані алкогольного сп`яніння. В той час її чоловік ОСОБА_7 вийшов і зупинив підводу, зробивши ОСОБА_9 зауваження з приводу того, чому він швидко їхав. У відповідь на зауваження чоловіка, ОСОБА_9 вдарив його в плече, після цього йому ще один удар наніс потерпілий ОСОБА_4 , а чоловік, у свою чергу вдарив потерпілого рукою у ділянку правого вуха.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 ОСОБА_15 суду показали, що 6 вересня 2019 року біля 16-17 год. вони знаходилась разом із ОСОБА_7 біля його будинковолодіння і були очевидцями конфлікту з приводу руху підводи, запряженої конем, на великій швидкості, який стався між ОСОБА_7 , з одного боку, та ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , з іншого боку. Підтвердили, що ОСОБА_9 на зауваження ОСОБА_7 не їхати швидко, першим наніс йому удар у плече, після чого ОСОБА_7 також йому спричинив один удар. А тоді, коли ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_7 удар, останній також вдарив його рукою в обличчя біля вуха, захищаючись тим самим від протиправних дій потерпілого.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 11 листопада 2019 року № 1012 у ОСОБА_4 при вступі на стаціонарне лікування у стоматологічне відділення комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» встановлено подвійний перелом нижньої щелепи, з приводу чого 11 вересня 2019 року йому проведено оперативне втручання- металоостеосинтез нижньої щелепи. Травма нижньощелепової ділянки спричинена незадового до госпіталізації, внаслідок дії тупого предмету, не виключено у терміни та за обставин, наведених в ухвалі від 6 вересня 2019 року, при нанесенні удару кулаком в обличчя. Виявлений у ОСОБА_4 перелом нижньої щелепи відповідно до п.2.2.1 (в) і 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоровя.

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази з точки зору їх достовірності, належності та допустимості, зокрема, те, що обвинувачений умисно наніс один удар кулаком правої руки в підборіддя потерпілому ОСОБА_4 , тобто він усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, що підтверджується показаннями потерпілого, свідків, які ствердили про те, що дійсно ОСОБА_7 спричинено потерпілому удар рукою в обличчя, висновком експерта, суд вважає, що характер тілесних пошкоджень, отриманих потерпілим, фактично відповідає обставинам, при яких він їх отримав, і вказує на наявність в обвинуваченого умислу на умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 у тій частині, що він умисно не спричинив ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а спричинив таке ушкодження, захищаючись від протиправних дій потерпілого, оскільки вони спростовуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні вищевказаними доказами та судом не здобуто доказів, які б свідчили про порушення потерпілим охоронюваних законом прав та інтересів обвинуваченого, а також того, що потерпілий вчинив суспільно-небезпечне посягання, для уникнення якого обвинувачений захищався. На думку суду, подані обвинуваченим показання про те, що він захищався від протиправних дій потерпілого не свідчить про відсутність у нього умислу на умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, і вважає їх такими, що спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності за фактично вчинені дії.

Письмові докази, які подані суду, є належними та допустимими доказами, одержані відповідно до вимог КПК України, не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ознаками ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд відповідно до вимог ст.50, 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд визнає такою, що пом`якшує покарання, наступну обставину, як вчинення особою злочину внаслідок збігу випадкових обставин, що настали через недодержання безпечного керування особою гужовим транспортом.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Аналізуючи в сукупності наведені обставини, що помякшують покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, несудимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, думку представника потерпілого, який вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання, передбачене законом, суд приходить до переконання, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальному провадженні прокурором в інтересах держави заявлено позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 5071 грн., який підлягає до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.374-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.122 КК України - 2 (два) роки обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_7 обовязки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути із ОСОБА_7 в користь держави в особі Тернопільського обласного бюджету 5071 грн. витрат, понесених комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради на лікування особи, яка потерпіла від злочину, які зарахувати на р/р № 9001 в ГУДКСУ у Тернопільській області, м.Тернопіль, , МФО 899998.

На вирок може бути апеляцію до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча: