Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/463/2020 Справа № 641/1747/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002832 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 121 КК України, суд -

в с т а н о в и в:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України щодо ОСОБА_4 . Стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк тримання під вартою закінчується 13 серпня 2020 року.
У судове засідання з`явились прокурор, захисник адвокат ОСОБА_5 . обвинувачену ОСОБА_4 доставлено конвоєм.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор вказав, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121, КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, не має постійного місця роботи, сталих соціальних зв`язків, що свідчить про ризики переховування ОСОБА_4 від суду, продовження вчинення нею злочинної діяльності та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Захисник адвокат ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_4 проти продовження строку запобіжного заходу заперечували, та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт , мотивуючи дане клопотання тим, що у сторони обвинувачення відсутні підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, Під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою стороною обвинувачення, в якості основного ризику, вказується те, що обвинувачена не має місця проживання. Однак, згідно Інформаційної довідки №216659347 від 16.07.2020 р. ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , а також є власником 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Таким чином, всі ризики, на які посилається обвинувачення, виключаються у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання проте, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі". Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі", та "Смирнова проти Росії").

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому суд повинен врахувати вимоги ст. 178 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 перебуває під вартою вже тривалий час, а саме з 13.12.2019 року, характеризується позитивно, , має постійне місце реєстрації та місце проживання, а відтак має стійкі соціальні зв`язки.

При цьому суд бере до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії»).

Суд також враховує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні перебуває в провадженні суду з 04.03.2020 року, та потерпілий у даному кримінальному провадженні відсутній у зв`язку з відмовою бути потерпілим, а тому суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_4 позбавлена можливості незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні.

Крім того, суд вважає, що вірогідність існування ризиків, на які посилався прокурор при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , таких як продовження злочинної діяльності, переховування від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, відпала.
Виходячи з викладеного, оцінивши приведені обставини у їх сукупності, враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та ту обставину, що з урахуванням викладеного, прокурор не довів, що жодний з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд, вважає за необхідне відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

Вирішуючи клопотання обвинуваченої та її захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт , суд приходить до наступного.

Так, суд вважає, за доцільне застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваній та виконання нею процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183,197, 199, 376, 392, 537 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) Прибувати до суду за першою вимогою;

2) В період часу з 21.00 години до 06.00 години не залишати місце проживання: квартиру АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду;

3) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) Здати для зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон при його наявності;

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти в залі суду негайно.

Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу передати для виконання органам національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5.

Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення, тобто до 28 жовтня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського Апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя- ОСОБА_1