У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/5698/20

№ 1-кс/183/1488/20

15 жовтня 2020 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-18.01.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік.

-29.11.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

-12.12.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 05.05.2017 року з Бердянської ВК № 77 Запорізької області по відбуттю строку покарання.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

та слідчого ОСОБА_7 ,
встановив :

ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в тому, що 02 жовтня 2020 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 знаходився разом із ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник прямий умисел спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свій прямий умисел, 02 жовтня 2020 року, приблизно о 20 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись разом із ОСОБА_8 в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, завдав одного удару правою рукою зжатою в кулак в область лівого ока ОСОБА_8 , який в подальшому приблизно о 21 годині 00 годин вийшов на вулицю та пішов в напрямку свого домоволодіння. В цей час ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 доводячи свій прямий умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень наздогнав ОСОБА_8 та завдав не менше 6 ударів кулаками обох рук по обличчю ОСОБА_8 , після чого взявши до рук поліетиленовий мішок із тяжким вмістом всередині завдав одного удару ним по голові ОСОБА_8 .. Від отриманих ударів ОСОБА_8 впав на землю, а ОСОБА_4 завдав ще одного удару правою ногою взутою у кросівок в грудну клітину ОСОБА_8 .
Внаслідок умисних противоправних дій, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді внутрішньочерепної травми, набряку головного мозку, крововиливи під оболонку та в речовину головного мозку, які спричинили смерть ОСОБА_8 .
Слідчій вказав, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінальних правопорушень обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п.1, п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно неї неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів. Також зазначає, що ОСОБА_8 з 02 по 14 жовтня 2020 р. лікувався, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому і підозра ОСОБА_4 пред`явлена 15 жовтня 2020 р.
Прокурор підтримав заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на його думку наявні ризики передбачені п.1, п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав. Висказався проти застосування йому запобіжного заходу тримання під вартою, просить застосувати домашній арешт, має місце проживання, працює.

Захисник ОСОБА_6 , вказав, що заперечує у застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою. Просить врахувати, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, з 02.10.2020 р. він з`являвся до слідчого, тому є всі підстави для застосування домашнього арешту.

Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує, що серед вказаних у клопотанні слідчого ризиків є доведеним тільки один, який і дає підстави для задоволення клопотання.
15 жовтня 2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину.
Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, однак незважаючи на це, останній на шлях виправлення не стає. Незважаючи на те, що він вже відбував покарання за вчинення злочину, ОСОБА_4 вчинив дії, які стали наслідком його підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд не встановив наявність ризиків передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який слідчий посилається у клопотанні, оскільки він нічим об`єктивно не доведені, а тому на думку суду, це є припущенням слідчого без належного підтвердження доказами наявності таких ризиків, відсутні підтвердження, яким саме чином ОСОБА_4 буде впливати на свідків, тому вказані ризики для обґрунтування при обранні запобіжного заходу, суд врахувати не може.

Суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу домашній арешт, задоволенню не підлягає та нічим не обґрунтовано і не підтверджено. Крім того, наявність ризику щодо запобігання спробам ОСОБА_4 вчиняти інші кримінальні правопорушення, який доведений слідчим, дає суду беззаперечні підстави для застосування самого суворого запобіжного заходу : тримання під вартою.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв для її визначення. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 20.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тому суд вважає, що перебування на волі ОСОБА_4 , буде суперечити інтересам суспільства і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд встановив, що ці ж самі підстави, враховані при обранні запобіжного заходу тримання під вартою є і відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд встановив, що слідчий довів, що жоден із запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризику ОСОБА_4 вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Також суд враховує можливі соціальні наслідки, у разі відмови у застосуванні такого запобіжного заходу ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок дій якого настала смерть людини.

Суд враховує, що відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 15 жовтня 2020 р., він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави в кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд, -

постановив :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до14 грудня 2020 року.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу домашнього арешту відмовити.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4)

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1