Справа № 131/702/20
Провадження № 1-кп/131/177/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2020м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Іллінці клопотання прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження за № 0000161, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності в порядку п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України -

ВСТАНОВИВ:

До Іллінецького районного суду Вінницької області 07 липня 2020 року надійшло клопотання прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження за № 0000161, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності в порядку пункту 1-1 частини 2 статті 284 КПК України.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що в провадженні СВ Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження № 0000161, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.
В ході досудового розслідування установлено, що 14.06.2017 до Іллінецького РВ УМВС із заявою звернувся ОСОБА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що громадянин ОСОБА_4 , житель м. Іллінців, ввівши його в оману, шахрайським шляхом заволодів мінітрактором марки SHIBAURA 1840DT 1980 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, який останній взяв на ремонт у 2015 році і по даний час не повертає його уникаючи особистих зустрічей із даного приводу.
В ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення особи, яка скоїла дану крадіжку, однак особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, наразі не встановлено. Тому, прокурор звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та з огляду на те, що усі слідчі (розшукові) дії у межах даного кримінального провадження проведені.
Прокурор Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_2 клопотання підтримав та просив його задовольнити.
отерпілий ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_5 відносно задоволення даного клопотання заперечили, просили у його задоволені відмовити, про що подали відповідну заяву.
Дослідивши матеріали клопотання про закриття кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.
Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 та абз. 4 ч.4 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
З наведених вище норм слідує, що кримінальне провадження закривається на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України лише судом за клопотанням прокурора, яке він подає самостійно чи за ініціативи інших учасників кримінального провадження.
При цьому пунктом 1 частини 1 статті 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відносяться верховенство права. В свою чергу згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Так, положеннями частини 1 статті 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Аналогічні положення визначені і в частині 5 статті 38 КПК, згідно з якою орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
При цьому змістом ч. 2 статті 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. В свою чергу ч. 5 даної статті визначає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані (рішення у справі № 43577 /98 та 43579/98, пункт 131 Nachovaand others v. Bulgaria, рішення у справі „Михалков та інші проти України від 13 січня 2013 р. пункт 42, рішення у справі „Шевченко проти України від 04 квітня 2006 р. пункт 67).
Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі „Асьонов та інші проти Болгарії від 08 жовтня 1998 р., пункт 103).
З даного приводу суд звертає увагу на наявність у матеріалах кримінального провадження за № 0000161 вказівок прокурора Немирівської місцевої прокуратури юриста 1-класу ОСОБА_2 від 26.06.2019 р. № 79-3302 вих.19, наданих в порядку статті 36 КПК України та вказівок заступника начальника СУ ГУ НП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_6 , наданих в порядку статті 39 КПК України, щодо необхідності проведення слідчим цілого ряду слідчих (розшукових) дій у даному провадженню з метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин події, встановлення осіб, що вчинили даний злочин та прийняття по кримінальному провадженню законного рішення.
Проте, як вбачається зі змісту матеріалів кримінального провадження за № 0000161 відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України вищенаведені вказівки прокурора та керівника органу досудового розслідування у повному обсязі виконані не були.
У відповідності до частини 4 статті 40 КПК України слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Таким чином, суд враховує, що стороною обвинувачення не було надано доказів того, що під час досудового розслідування було вжито достатніх і необхідних заходів для всебічного і повного дослідження обставин кримінального провадження.
Крім того, згідно пункту 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доведення зазначених обставин, як випливає з частини 1 статті 92 КПК, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Однак, матеріали даного кримінального провадження не містять встановленої досудовим розслідуванням чіткої та конкретної дати вчинення зазначеного кримінального правопорушення, що у свою чергу унеможливлює застосування судом положень статті 49 КК України та приписів пункту 1-1 частини 2 статті 284 КПК України.
У постанові Верховного Суду від 14.06.2018 р. у справі № 760/115405/16-к зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання „може, „вправі; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема „особа винного, „щире каяття тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа „Довженко проти України), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Отже, норма пункту 3-1 частини 1 статті 284 КПК України є диспозитивною нормою, тобто встановлює судову дискрецію, оскільки уповноважує суд (суд має право) прийняти одне з альтернативних рішень, в тому числі й щодо закриття провадження.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження за № 0000161, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 49, 190 КК України, ст.ст. 2, 7, 9, 36, 39, 40, 91, 92, 284 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволені клопотання прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження за № 0000161, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.
Кримінальне провадження за № 0000161, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2017 р. повернути прокурору Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_2 для організації досудового розслідування.
Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: