ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2970/20 Справа № 206/3462/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні контрольне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року про задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кисличувата, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 30.08.2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік;
- 21.05.2020 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 22.06.2020 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, непрацевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судимої:
-11.08.2017 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт;
- 30.08.2017 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 11.12.2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 205 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначене покарання поглинути вироком суду від 11.08.2017 та остаточно призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт;
- 18.05.2020 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 19.06.2020 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000461,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2020 року, включно, з визначенням розміру застави.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні майна (крадіжка), вчиненому повторно, що належить ТОВ «Омега» Варус-40», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 43 д, на загальну суму 1078 грн. 06 коп.
ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 23 травня 2020 року о 18 годині 58 хвилин, намагалась у приміщенні магазину «Варус-40», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 43 д, таємно викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», на загальну суму 1653 грн. 71 коп., однак на виході з магазину була зупинена працівниками ТОВ «Омега» Варус-40.
09 та 11 червня 2020 року, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , перебуваючи в торгівельній залі магазину ТОВ «Омега» Варус-40», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 43 д, за попередньою змовою групою осіб, таємно викрали майно, що належить ТОВ «Омега» Варус-40» на загальну суму 394 грн. 87 коп.; 884 грн. 28 коп., відповідно.
12 червня 2020 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , перебуваючи в торговельній залі магазину ТОВ «Омега» Варус-40», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 43 д, розподілівши між собою ролі, намагались таємно, повторно викрасти майно, що належить ТОВ Омега на загальну суму 563 грн.71 коп, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі, оскільки останній було затримано працівниками ТОВ «Омега» Варус-40.
Ухвалами слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
28 липня 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 направлено до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведеності їх вини, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у виді можливості вчинення обвинуваченими спроб переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на представника потерпілого та свідків у даному провадженні, які ще не допитані судом, вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на дані про особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є особами раніше неодноразово судимими, вчинили злочин в період іспитового строку, їх соціальні зв`язки, стан здоров`я та вік, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачені кожен окремо, не погодились з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати, постановити нову, якою змінити їм запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Стверджують, що прокурором не надано доказів наявності обґрунтованого обвинувачення.
Під час апеляційного розгляду обвинувачені та їх захисники підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисних корисних злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії середніх, вчинених в період іспитового строку, з часу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не змінилися, на даний час є достатньо підстав вважати, що перебуваючи на свободі обвинувачені можуть вчинити спроби ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, вплинути на представника потерпілого та свідків у даному провадженні, які ще не допитані судом, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачені.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останніх під вартою, щоб завадити цьому.
Доводи обвинувачених про те, що обвинувачення щодо них необґрунтоване, на думку колегії суддів, не є слушними.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особи обвинувачених та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачені, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотні порушення вимог процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинувачених, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4