ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2493/19 Номер провадження 11-кп/814/1125/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000097 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 15 год 15 хв 07 жовтня 2020 року по 15 год 15 хв 05 грудня 2020 року.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 суд послався на доведеність прокурором того, що подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 необхідне для перешкоджання його спробам переховуватися від слідства та суду, продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на свідків та запобігти спробам ОСОБА_7 в інший спосіб перешкодити розгляду кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні клопотання прокурора відмовити, та задовольнити клопотання його адвоката ОСОБА_8 змінивши запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.
Вказує, що він безпідставно тривалий час утримується під вартою, а розгляд провадження відносно нього досі не розпочинався.
При цьому, прокуратурою Полтавської області 22.06.2020 розпочато досудове розслідування № 0000120 за ч. 2 ст. 372 КК України, за фактом вчинення працівниками поліції стосовно нього кримінального правопорушення, яке полягало у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, штучним створенням доказів обвинувачення.
Заперечує факт вчинення ним кримінального правопорушення під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також наявність ризиків, які наведені у клопотанні прокурора, та які на думку обвинуваченого належним чином не обґрунтовані та не підтверджені.
Вважає, що прокурором не вірно вказані відомості, що характеризують його особу, зокрема соціальні зв`язки він проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_9 та її неповнолітнім сином ОСОБА_10 , має сталі соціальні зв`язки з матір`ю та рідним братом.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Прокурор заперечив проти доводів скарги, ухвалу сду вважає законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін.

Мотиви суду.
Як вбачається з наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000097 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 297 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року під час судового провадження обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 грудня 2020 року включно.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 .

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Тому ухвалене судове рішення підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Так, судом враховано положення наведених вище норм процесуального закону та правильно встановлено, що обставини, які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від слідства та суду, продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, - не зменшилися.

Рішення суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та неможливості застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів вважає правильним, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому інший більш м`який запобіжний захід не буде відповідати меті його застосування та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до ОСОБА_7 27.02.2020 слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави вже застосовувався більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак як вбачається з повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 16.03.2020 у кримінальному провадженні № 0000182, під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту 29.02.2020 ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, що 30.03.2020 стало підставою для зміни йому запобіжного заходу на тримання під вартою.

Судом першої інстанції перевірено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та вірно встановлено відсутність об`єктивних даних щодо можливості їх застосування, а обвинуваченим ОСОБА_7 не спростовано існування ризиків, які унеможливлюють застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу та не наведено ґрунтовних доводів.

Факт внесення відомостей до ЄРДР за № 0000120 за ч. 2 ст. 372 КК України, за фактом вчинення працівниками поліції стосовно ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке полягало у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, штучним створенням доказів обвинувачення, на які посилається останній, сам по собі не підтверджує реальності вчинення таких дій відносно обвинуваченого, а тому не може братися до уваги.
Щодо доводів з приводу недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, що стало підставою для зміни запобіжного заходу на тримання під вартою, то колегія суддів звертає увагу, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення є предметом розгляду справи по суті, та не вирішується під час обрання, продовження, зміни запобіжного заходу.
При цьому районним судом було враховано лише сукупність наданих прокурором доказів, що свідчила про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.
Наявність тих обставин, що ОСОБА_7 проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_9 та її неповнолітнім сином ОСОБА_10 , має сталі соціальні зв`язки з матір`ю та рідним братом, враховуються апеляційним судом, проте не виключають тих ризиків, які стали підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 є правильним, а такий запобіжний захід може запобігти існуючим у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, відповідає суспільному інтересу, а тому апеляційні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3