Дата документу 29.10.2020 Справа № 334/5041/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5041/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1514/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до ст.76 КК України, покладені на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
До набрання вироком законної сили постановлено застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього повідомляти суд про зміну місця проживання або місця роботи.
Постановлено зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2019 року на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку у ОСОБА_6 під час затримання у порядку ст.208 КПК України, а саме: футболки синього кольору; кофти темно синього кольору; джинси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору; туфлі чорного кольору (2 шт); ремінь чорного кольору шкіряний; мобільний телефон «Мейзу» у корпусі сірого кольору з чохлом чорного кольору прозорий; зв`язка ключів у кількості 2 - х шт., та таблетка від домофону.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Потерпілий зазначає, що він не оспорює доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України.

Проте, вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, крім того, судом не вирішена доля цивільного позову.

Так, при призначенні покарання суд першої інстанції не взяв до уваги те, що обвинуваченим скоєно тяжке кримінальне правопорушення, він не працює, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, судом безпідставно враховано щире каяття обвинуваченого як обставина, що пом`якшує покарання, оскільки з моменту вчинення злочину обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, що склалася, та відшкодувати шкоду.

Крім того, в порушення вимог КПК України, суд не зазначив в резолютивній частині вироку результати розгляду цивільного позову, який був заявлений, про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди.

На теперішній час обвинуваченим суму шкоди не відшкодовано взагалі.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання від потерпілого про розгляд цивільного позову за його відсутності не надходило, цивільний позов він не визнає. Судом неодноразово здійснювалися виклики потерпілого, проте останній жодного разу не з`явився до суду.

З приводу призначеного йому покарання судом першої інстанції, обвинувачений вважає його законним, обґрунтованим та таким, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Він є жителем села, живе за рахунок сільського господарства, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю, жодного разу він не притягався до кримінальної відповідальності.

Твердження потерпілого ОСОБА_8 про те, що обвинувачений під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, є надуманим та спростовується матеріалами кримінального провадження.

Крім того, 10 червня 2020 року та 26 вересня 2020 року ним на адресу потерпілого надсилалися грошові кошти у сумі по 5000,00 грн, що підтверджується копіями чеків.

Згідно з вироком суду, 17 травня 2019 року, приблизно о 17-30 годині, знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Ладозька, буд.19 напроти крамниці «Первый Пивной», діючи з прямим умислом, наплавленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на підґрунті раптово виниклого словесного конфлікту між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, який має колюче-ріжучі властивості, а саме: предмета схожого на ніж, знаходячись спереду ОСОБА_8 , ОСОБА_6 наніс останньому один удар ножем в ділянку передньої черевної стінки, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото - різаної рани в ділянку лівого підребер`я по середньо - ключичній лінії, що проникає в черевну порожнину з пораненням селезінки зі скупченням крові в черевну стінку, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання суд апеляційної інстанції не з`явився, надав суду заяву про розгляд провадження за його відсутності з причин перебування за межами України, апеляційну скаргу підтримує просить суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді; представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу потерпілого; обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого та зазначив, що оскаржуваним вироком не вирішено питання щодо цивільного позову, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного обвинуваченому судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в тому числі із застосуванням положень статті 75 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, на обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, свою вину визнав, щиро покаявся, частково відшкодував завдану злочином шкоду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження 10 червня 2020 року, 26 вересня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_6 на адресу потерпілого ОСОБА_8 були надіслані кошти в розмірі по 5000,00 грн, що підтверджується копіями квитанцій. При апеляційному розгляді встановлено, що ці кошти не отримані потерпілим не з вини обвинуваченого, а у зв`язку з тим, що потерпілий перебував поза межами України.
Призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на думку колегії суддів, неможна вважати надто м`яким.
Також, врахувавши відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України, з визначенням максимального іспитового строку та з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Так, згідно з матеріалами провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, свою кримінальну поведінку піддає критиці.
Згідно з наданими стороною захисту при апеляційному розгляді документами, обвинувачений на цей час працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має мати похилого віку, яка потребує постійної сторонньої допомоги.
Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства та вважає, що суд правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.ст.75,76 КК України.

Проте, як убачається з оскаржуваного вироку, обставиною, що обтяжує покарання, судом помилково враховано вчинення злочину ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння. На зазначену обставину в обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається і потерпілий.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначена обставина не інкримінувалась обвинуваченому органом досудового розслідування (відповідно до обвинувального акту (а.п.5), крім того, відповідно до висновку КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР № 2184, складеному о 19-55 годині 17 травня 2019 року, у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено. Згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_6 під час вчинення злочину не перебував у стані сп`яніння. У зв`язку із цим колегія суддів, враховуючи вимоги ч.2 ст.404 КПК України, доходить висновку, що зазначена обставина підлягає виключенню з оскаржуваного вироку.

В той же час, колегія суддів вважає слушними доводи потерпілого в апеляційній скарзі про те, що суд, постановляючи оскаржуваний вирок, безпідставно не вирішив цивільний позов потерпілого.

Так, в матеріалах провадження міститься цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 /а.п.16-19/. В своїй письмовій заяві, поданій на адресу суду першої інстанції, потерпілий свій позов підтримав в повному обсязі та просив розглянути обвинувальний акт без його участі /а.п.85/.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винною, окрім іншого зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до вимог пункту 2 частини 4 цієї статті, у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, окрім іншого зазначається рішення про цивільний позов.
В мотивувальній частині вироку суд виклав свою думку щодо заявленого цивільного позову, але фактично цивільний позов не вирішив, оскільки в резолютивній частині вироку рішення суду стосовно цивільного позову відсутнє, що суперечить вимогам ст.374 КПК України.
Так, в мотивувальній частині вироку суд вказав на те, що потерпілий в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав, в судове засідання не з`явився, документальні витрати не підтвердив. Одночасно суд вказав на те, що вимоги цивільного позивача про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що долучені до матеріалів позовної заяви чеки на медичні препарати були відшкодовані в повному обсязі.

Отже, висновки суду щодо цивільного позову містять суперечності, крім того, поза увагою суду залишилась вищевказана заява потерпілого, у якій останній свій позов підтримав.

З врахуванням викладеного, вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 не може бути визнаний законним та обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Оскільки, діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не може виправити зазначені недоліки, скасовуючи оскаржуваний вирок в зазначеній частині, виходячи з положень ст.ст.7-9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд матеріалів за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_8 в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини провадження в частині, що стосуються цивільного позову, і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України та засуджено, змінити, виключивши з вироку суду обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд матеріалів за цивільним позовом в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та в частині скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового судового розгляду матеріалів за цивільним позовом в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
В іншій частині ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4