Справа № 212/4029/20
У Х В А Л А
10 лютого 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 306, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду у складі: головуючого судді ОСОБА_10 , суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , перебуває вищезазначене кримінальне провадження, у якому стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід тримання під вартою.
Ухвалою колегії суддів від 23 грудня 2020 року обвинуваченим продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 лютого 2021 року включно.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження у відношенні обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання, та продовження запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 поклався у вирішенні клопотання прокурора на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 заперечив проти продовження строку тримання під вартою, зазначив, що такий захід є виключним заходом забезпечення кримінального провадження, не є покаранням, а тому є підстави для зміни його на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважав ризики, на які послався прокурор у клопотанні не обґрунтовані, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_8 підтримав думку підзахисного, просив змінити запобіжний захід на більш м`який, зазначив, що у ОСОБА_5 наявні міцні соціальні зв`язки, зокрема у нього є син, також обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, вважав необґрунтованими заявлені прокурором ризики..
Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 підтримала думку інших захисників, вважала, що ризики необґрунтовані, і є підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт.
Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала думку свого захисника.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК України, у зв`язку з об`єктивною неможливістю у визначений цим Кодексом строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених, за відсутності головуючого судді, розгляд вказаного питання здійснюється іншим суддею зі складу колегії суддів ОСОБА_1 .

Ухвалою колегії суддів від 23 грудня 2020 року обвинуваченим продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 лютого 2021 року включно.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених суд враховує дані про особу обвинувачених, а саме обвинувачений ОСОБА_4 , раніше судимий, не одружений, має зареєстроване місце проживання, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_12 , офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, має зареєстроване місце проживання.
Також, суд враховує характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, що в сукупності вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і осіб, які обвинувачуються у їх вчиненні, а також те, що ці злочини віднесено згідно статті 12 КК України до тяжких та особливо тяжких злочинів, зокрема ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які їм інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим строком на 60 днів.

Матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не наведені.
Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, судове слідство не закінчено, як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. ст. 199, 331 КПК України.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, на даному етапі кримінального провадження, а також які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 331, 376, п.20-5 Перехідних положень КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 10 квітня 2021 року включно.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 10 квітня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1