Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4894/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 190 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000781 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Сантарка, Коростенського району Житомирської області, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей, не інваліда, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-

обвинуваченої за ч.1 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутності в її діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов просить залишити без розгляду на підставі ч.3 ст.129 КПК України. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у ньому фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд формально відтворив у вироку зміст обвинувального акту, який не відповідає вимогам ст.ст.91, 291 КПК України, оскільки в ньому не розкрито суб`єктивної сторони злочину: наявність у неї прямого умислу та корисливого мотиву, а тому обвинувальний акт у підготовчому судовому засіданні слід було повернути прокурору. Стверджує, що дійсно вона не вказала у заяві та Декларації інформацію про наявність в неї у власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки вона з сім`єю в ньому не проживає, він не придатний для проживання і вона не розглядала його як об`єкт декларування. Вказує, що на відсутність в її діях суб`єктивної сторони злочину вказує той факт, що її сім`я є багатодітною, а її чоловік ОСОБА_9 є особою з інвалідністю, тобто навіть вказавши будинок, вона могла отримувати соціальну допомогу. Вважає, що виплата державної соціальної допомоги була припинена незаконно. Зазначає, що на її думку, за подання недостовірних даних про майно чи доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були виплачені надмірні кошти настає цивільно-правова відповідальність, тому кримінальна відповідальність фізичної особи виключається.

Від представника потерпілого та цивільного позивача УСП Коростенської РДА надійшла заява про проведення апеляційного розгляду без їх участі та із запереченнями на доводи апеляційної скарги.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначено їй покарання у виді сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Позовні вимоги задоволено та стягнуто із ОСОБА_8 на користь Управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області 56 811 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот одинадцять) гривень 03 копійки у відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів
Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області (УПСЗН Коростенської РДА Житомирської області) (м.Коростень, вул. І.Франка, 5), 12.01.2017 року та в подальшому 07.07.2017 року з метою отримання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї при заповненні заяви про надання їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (Заява) та Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги (Декларація), умисно не вказала (приховала) відомості про належне їй на праві власності житлове приміщення, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 59,2 кв.м., право власності на яке було набуто на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2015 року за №279/9961/15-ц, що виключало можливість призначення соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, оскільки загальна площа належного майна (141,3 кв.м.) перевищувала б допустиму норму для призначення їй вказаного виду допомоги (115,5 кв.м.), та цього ж дня подала Заяву та Декларацію з неправдивими відомостями, які мали суттєве значення при вирішенні питання призначення соціальної допомоги, чим ввела в оману працівників УПСЗН Коростенської РДА Житомирської області з метою отримання соціальної допомоги та за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року незаконно отримала 56 811,03 грн. державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, виплата якої регламентована Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» №1768-ІІІ від 01.06.2000 року зі змінами, Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим//Затв. Постановою КМУ від 24.02.2003 року №250.
Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману, ОСОБА_8 , вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України.

Представник потерпілого в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, просив провадити розгляд у його відсутності.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, зроблені на підставі зібраних доказів, які були досліджені та оцінені судом у сукупності відповідно до вимог ст.94 КПК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнала та показала, що у 2017 році звернулась до УПСЗН за отриманням допомоги як малозабезпеченій сім`ї, оскільки має на утриманні трьох малолітніх дітей. При зверненні оформляла всі необхідні документи. Заяву заповнювала особисто і ніхто із працівників не роз`яснював, як правильно її заповнювати. Про те, що за нею за рішенням суду значиться житловий будинок АДРЕСА_3 , вона знала, однак він знаходиться в аварійному стані і вона ним не користується, тому вона не вважала за потрібне його зазначати. Вона постійно проживає за адресою: в АДРЕСА_2 , який також належить їй на праві власності. Рішення про припинення виплати соціальної допомоги вона не оскаржувала. Отримувала від УПСЗН повідомлення про необхідність повернення отриманих коштів, однак повертати їх вона відмовилась.
При апеляційному розгляді обвинувачена ОСОБА_8 надала аналогічні пояснення.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Так, висновки суду ґрунтуються на:

- поясненнях представників потерпілої сторони та цивільного позивача, які зазначили, що обвинувачена звернулась до УПСЗН з заявою про отримання соціальної допомоги як малозабезпеченій родині 12.01.2017 року та повторно 07.07.2017 року. Нею власноруч були заповнено відповідні заяви та декларації про майно, в яких вона вказувала лише наявність в її користуванні житлового приміщення, що розташовано по АДРЕСА_2 . В заповнюваних документах були пункти про те, що надана інформація може бути перевірена, а недостовірність, приховування інформації є підставою для відмови в наданні допомоги. Особа, яка звернулась за отриманням соціальної допомоги мала вказувати всі житлові приміщення, якими вона володіє та користується, що обвинуваченій було роз`яснено. Коли управлінням було отримано інформацію, що ОСОБА_8 має у власності ще одне житлове приміщення, право на яке було набуто до часу звернення за отриманням допомоги, то виплата допомоги була припинена та їй направлена вимога про повернення отриманих коштів. Соціальний інспектор перевіряє справи не під час призначення допомоги. До повноважень працівників УПСЗН не входить обов`язок перевірки наявності будинку з виходом за місцем його знаходження. Справою ОСОБА_8 безпосередньо займалась головний спеціаліст ОСОБА_10 .. При поданні документів заявник підписувалась про те, що всі вказані нею дані є достовірними. Відповідальність за недостовірність даних лежить на заявникові;
- поясненнях свідка ОСОБА_11 (юрисконсульт управління), яка показала, що особисто прийом документів у ОСОБА_8 вона не здійснювала. Обвинувачена ОСОБА_8 , як заявниця звернулась за отриманням допомоги малозабезпеченій сім`ї. Рішенням про призначення державної соціальної допомоги ОСОБА_8 було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї в розмірі 4589,86 грн. щомісячно на період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року та в подальшому з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року в розмірі 4725,07 грн. щомісячно. Після проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_8 подала недостовірну інформацію щодо належності їй житлових приміщень. Державний соціальний інспектор має право в будь-який час перевіряти достовірність та повноту інформації про доходи і майновий стан осіб, які звернулись за призначенням допомоги. ОСОБА_8 в декларації вказала одне житлове приміщення, що перебуває в її власності чи володінні, що не відпвідає дійсності;
- поясненнях свідка ОСОБА_12 (головного державного соціального інспектора УПСЗН Коростенської РДА), яка показала, що до її обов`язків входить перевірка правильності та повноти надання інформації, яка подається заявниками для призначення допомоги малозабезпеченим сім`ям. Недостовірність повідомлених обвинуваченою даних було виявлено проведеною перевіркою та встановлено, що у володінні ОСОБА_8 перебуває в наявності два житлових приміщення, що розташовані в с.Пугачівка та с.Білошиці Коростенського району, площа яких перевищує встановлену норму. Вона склала акт та передала до відділу для припинення виплати соціальної допомоги. Сам факт надання недостовірної інформації впливає на право отримання соціальної допомоги. Інспектор виїжджає на місце проживання заявника та обстежує житло в якому він проживає лише для підтвердження факту нужденності сім`ї, але такий виїзд не є обов`язковим. Для огляду житла обвинуваченої вона не виїжджала, оскільки у виявленому нею будинку ОСОБА_13 не проживає;
- поясненнях свідка ОСОБА_10 , яка дала показання про те, що ОСОБА_8 в 2017 році звернулась до відділу за отриманням допомоги малозабезпеченій сім`ї та в подальшому оновлювала документи через півроку. Документи щодо виплати соціальної допомоги у неї приймала вона. Всі дані в Заяві та Декларації вказувались особисто заявником. Відповідальність за недостовірність даних лежить на заявнику. В розділі декларації що стосується житлових приміщень, ОСОБА_13 не вказала всіх житлових приміщень, які належать їй на праві власності, а було зазначено лише будинок в с.Білошиці. ОСОБА_13 попереджалась про те, що вказані нею дані мають бути достовірними. Недостовірність повідомлених обвинуваченою даних було виявлено проведеною перевіркою та встановлено, що у володінні ОСОБА_8 перебуває в наявності два житлових приміщення, тому виплата допомоги їй була припинена;
- поясненнях свідка ОСОБА_14 , який показав, що влітку 2018 року він був запрошений працівниками поліції в якості понятого під час проведення слідчої дії - огляду житлового будинку в с.Пугачівка Коростенського району, який раніше належав бабусі обвинуваченої. Оглядали будинок з вулиці, зафіксували обстановку біля нього, оформили необхідні документи, які він підписав. Будинок перебуває в задовільному стані, в ньому ніхто не проживає.
Крім вказаних показів, висновки суду грунтуються і на письмових доказах, які були досліджені судом:
- витягу з ЄРДР, з якого вбачається, що відомості за даним фактом були внесені з правовою кваліфікацією дій за ч.1 ст.190 КК України. Особа, яку повідомлено про підозру - ОСОБА_8 ;
- протоколі огляду місця події від 14.09.2018 року, яким зафіксовано вигляд з вулиці житлового будинку, що належить обвинуваченій ОСОБА_8 , по АДРЕСА_3 , обстановка біля будинку, з фото таблицею до нього;
- власноруч написаних та особисто поданих ОСОБА_8 заявах про призначення соціальної допомоги, якими підтверджується, що обвинувачена була обізнана з наслідками та відповідальністю за подання недостовірної інформації про майно та доходи, про необхідність повернення отриманих коштів у разі подання неповних або недостовірних відомостей;
- деклараціях про доходи та майновий стан, поданих ОСОБА_8 , зміст яких підтверджує, що обвинуваченою зазначалось про наявність в неї права лише на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, данні про належність на праві власності житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , вказано не було, що свідчить про недостовірність інформації;
- рішеннях начальника УПСЗН Коростенської РДА від 12.01.2017 р. та 07.07.2017 р. про призначення ОСОБА_8 державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї на періоди з 01.01.2017 р. по 30.06.2017 р. та з 01.07.2017 р. по 31.12.2017 р. відповідно;
- інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою підтверджено належність ОСОБА_8 на праві власності двох житлових будинків, що розташовані: по АДРЕСА_3 , загальною площею 59.2 кв.м (житлова площа складає 18,2кв.м), право власності на яке було набуто на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2015 року за №279/9961/15-ц (державна реєстрація якого була проведена у 2016 році), та по АДРЕСА_2 , право власності на яке було набуто на підставі договору купівлі-продажу №2569 від 24.11.2014 року, загальною площею 82.1 кв.м (житлова площа складає 45,1кв.м);
- акті від 02.01.2018 року, яким зафіксовано, що при перевірці особової справи №674620 гр. ОСОБА_8 виявлено відомості про об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , які є у її власності;
- рішенні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2015 року за №279/9961/15-ц, відповідно до якого за ОСОБА_8 визнано право власності на спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_15 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та технічному паспорті на вказаний будинок;
- висновку про технічний стан житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 від 22.04.2015 року за №68 та довідці «Коростенської МБТІ» Житомирської обласної ради №271 від 17.07.2018 року, з яких вбачається, що остання інвентаризація будинку проводилась у 2015 році відповідно до замовлення №68 ОСОБА_8 для оформлення спадщини, будинок являється житловим;
- розрахунку УПСЗН Коростенської РДА, згідно якого зайво отримані ОСОБА_8 виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям по о/р № НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становлять 56811,03 грн.;
- даних акту обстеження матеріально-побутових умов від 11.01.2017 року, з якого вбачається, що Ушомирською сільською радою с.Поліське обстежено умови проживання гр. ОСОБА_8 та встановлено наступне: сім`я ОСОБА_8 є багатодітною, зареєстрована в АДРЕСА_1 , а фактично сім`я за даною адресою не проживає так, як будинок в якому вони зареєстровані було знищено повністю внаслідок пожежі і на даний час знаходиться в стадії відбудови. Висновок комісії: встановлено факт, що сім`я ОСОБА_13 за місцем реєстрації не проживає.
Апеляційний суд вважає, що проаналізувавши сукупність зібраних доказів, які є належними та допустимими, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України доведена повністю.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вищенаведені докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Доводи апелянта про те, що вона не мала умислу на обман, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 згідно власноруч написаних та особисто поданих нею заяв про призначення соціальної допомоги, була обізнана з наслідками та відповідальністю за подання недостовірної інформації про майно та доходи, про необхідність повернення отриманих коштів у разі подання неповних або недостовірних відомостей у своїх заявах. Проте, в деклараціях про доходи та майновий стан, ОСОБА_8 зазначила про наявність в неї права власності лише на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , а дані про належність їй на праві власності житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 свідомо вказано нею не було.
Крім того, згідно пояснень потерпілої сторони та свідка ОСОБА_10 , останні підтвердили, що обвинуваченій було роз`яснено те, що вона мала вказувати всі житлові приміщення, якими вона володіє та користується, а також, що вона попереджалась про те, що вказані нею дані мають бути достовірними. Ставити під сумнів їх показання, які логічні, послідовні і незмінні підстав не має.
Отже, обвинувачена умисно ввела потерпілу особу в оману щодо наявності в її володінні та власності житлових приміщень, що призвело до отримання нею грошової допомоги, право на отримання якої не виникло б за умови повідомлення потерпілій особі правдивих даних щодо дійсного майнового стану.
Доводи апелянта про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 , не може вважатися житловим приміщенням, оскільки він не придатний для проживання, спростовується матеріалами кримінального провадження, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою підтверджено належність ОСОБА_8 на праві власності двох житлових будинків, один з яких розташований по АДРЕСА_3 , загальною площею 59.2 кв.м (житлова площа складає 18,2кв.м), право власності на яке було набуто на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2015 року за №279/9961/15-ц (державна реєстрація якого була проведена у 2016 році) (т.1 а.п. 110), а також висновком про технічний стан вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд від 22.04.2015 року за №68 (т.1 а.п. 121). Доказів того, що вказаний будинок не має статусу житлового приміщення обвинуваченою та її захисником не надано.
Також, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_8 не була позбавлена можливості при заповненні декларацій про майновий стан вказати про наявність будинку за адресою: АДРЕСА_3 із зазначенням того, що він не являється придатним для проживання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що обвинувачльний акт не відповідає вимогам ст.ст. 91, 291 КПК України та обвинувачення є неконкретним, не є предметом даного апеляційного розгляду, оскільки на даній стадії провадження переглядається законність вироку суду першої інстанції. Крім того, при призначенні обвинувального акту до розгляду в підготовчому судовому засіданні 10.12.2018 року і обвинувачена і її захисник вважали що перешкод для розгляду не має і жодних клопотань щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України не заявляли.

Доводи захисника під час апеляційного розгляду про те, що обвинуваченій ОСОБА_8 належить лише частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а тому відсутнє перевищення допустимої норми для призначення їй вказаного виду допомоги (115,5 кв.м.), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно довідки про склад сім`ї та довідки Білошицької сільської ради вказаний житловий будинок на праві особистої власності належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 її чоловіку (т.1 а.п. 161, 204). Вказані дані обвинуваченою було зазначено при заповненні Деларацій.
Твердження апелянта про те, що наявність у неї на день звернення до УПСЗН житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 не виключало призначення соціальної допомоги, оскільки її чоловік ОСОБА_9 є особою з інвалідністю, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Підстави та порядок отримання соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї регламентовано Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» №1768-ІІІ від 01.06.2000 року зі змінами та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим Постановою КМУ від 24.02.2003 року №250, якими передбачено, що допомога не призначається, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму) (п.10) та припиняється у разі, коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру (п.12).
Згідно абз. 7, 8 п.10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, за наявності обставин, передбачених в абзацах другому - шостому

цього пункту, державна соціальна допомога може бути призначена

органом соціального захисту населення на підставі рішень районних,
районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та
виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх
створення) рад або утворених ними комісій у разі, коли у складі сім`ї є особа з інвалідністю.

Наведені положення Порядку свідчать про те, що в разі якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю та у складі сім`ї є особа з інвалідністю, допомога може бути призначена лише на підставі рішень районних рад та виконавчих комітетів рад.
Тобто у вказаному випадку існує інший порядок призначення допомоги, що, крім іншого, не виключає зазначення отримувачем допомоги відомостей про наявність всіх об`єктів нерухомості, і лише після цього питання щодо виплати виноситься на обговорення районних рад та виконавчих комітетів рад.

Також, безпідставними є доводи апелянта про те, що посадові особи УПСЗН не роз`яснювали їй, які відомості треба вказувати у деклараціях, а тому вона не зазначила всі об`єкти нерухомості.

Так, в заявах про призначення соціальної допомоги та Деклараціях про доходи та майновий стан, які подавала обвинувачена, зазначено про наслідки та відповідальність за подання недостовірної інформації про майно та доходи. Вказані документи заповнені та підписані нею особисто.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що за навмисне подання чи приховування недостовірних даних про майно чи доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були виплачені надмірні кошти настає цивільно-правова відповідальність, а тому, кримінальна відповідальність фізичної особи виключається, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як встановлено судом першої інстанції та підтверджено при апеляційному розгляді, в діях ОСОБА_8 наявні ознаки саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, оскільки вона свідомо ввела в оману потерпілу сторону з метою заволодіння чужим майном.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України в межах санкції ч.1 ст.190 КК України. Судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої ОСОБА_8 та призначено покарання у виді штрафу. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, не вбачає підстав для скасування вироку суду.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: