ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/1351/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, обвинуваченого, його захисника та потерпілої, належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, тобто без участі сторін за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 20.02.2021 року (в ухвалі суду першої інстанції помилково вказано до 20.02.2020 року ).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, яким неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого більш м`який вид запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу від 23.12.2020 та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі вказав, що суд незаконно прийняв рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки під час підготовчого судового засідання не передбачено права заявляти прокурором такі клопотання, окрім того прокурором було порушено строк на його подачу.

Звертає увагу суду на те, що під час звернення до суду першої інстанції з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 керувався положеннями ч.3 ст. 315КПК України, а не ст. 331 КПК України.

Також апелянт вказав, що на даний час відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від суду, позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для встановлення обставин по справі, він немає потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, оскільки таких осіб було допитано під час досудового розслідування, не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не збирається вчиняти будь-яке кримінальне правопорушення.

Крім того, захисник вказує, що ухвалою від 23.12.2020 року незаконно визначено строк тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 20.02.2020 року.

Також зазначив, про можливу упередженість суддів Харківського апеляційного суду так як судді ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 вже брали участь у справі відносно ОСОБА_6 та висловлювали свою позицію з якою сторона захисту не згодна.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи, що матеріали справи не містять клопотання апелянта про проведення судового засідання за участю сторін, відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу захисника за його відсутністю, та інших учасників провадження.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як слідує з матеріалів справи, під час розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.4 ст.189КК України, судом першої інстанції постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо останнього на 60 днів, тобто до 20.02.2021 року.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, ст.177 КПК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.4 ст.189КК України за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, за один з яких, на строк від семи до дванадцяти років, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.
Щодо відомостей про особу обвинуваченого, то ОСОБА_6 , згідно даних, які містяться в обвинувальному акті, раніше неодноразово судимий, не одружений.

Наведені відомості свідчать про те, що у обвинуваченого відсутній офіційний дохід, міцні соціальні зв`язки, з огляду на його моральні якості, перебуваючи на волі зможе ухилитися від явки до суду, не виконати його процесуальні рішення, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом проаналізовано доводи сторони захисту на користь обвинуваченого, однак, він дійшов висновку, що у даному випадку ці доводи, з огляду на характер скоєних кримінальних правопорушень, не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам можливості його переховування від суду або вчинити новий злочин.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим в інкримінованих злочинах, що в сукупності з іншими встановленими даними, зокрема про особу обвинуваченого та характер його протиправних дій, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, які ще не допитані в суді першої інстанції. Дані обставини виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо пропуску прокурором встановленого законом строку на подання клопотання про продовження строків тримання під вартою колегія cуддів зазначає наступне.
Згідно п.20.5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
В той же час кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено таких наслідків в разі пропуску зазначеного строку як не розгляд питання щодо продовження тримання під вартою.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Доводи захисника щодо недоречності посилання в оскаржуваній ухвалі на положення ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України так як зазначена норма закону передбачає вирішення питань обрання, зміни чи скасування запобіжних заходів під час судового розгляду справи та до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, є слушними, проте вони не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції .
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині визначення строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 20.02.2021 року, то колегія суддів вважає це очевидною опискою суду першої інстанції, що не є підставою для скасування вказаної ухвали. Як вбачається з аркуша справи 53 ухвалою суду першої інстанції від 27.10.2020 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено до 25.12.2020 року, включно. В судовому засіданні 23.12.2020 року було задоволено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 20.02.2021 року.
Щодо неможливості участі у розгляді справи суддів ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , за умови, що вони брали участь у справі відносно ОСОБА_6 та висловлювали свою позицію щодо обрання, продовження та зміни запобіжного заходу, то колегія суддів вважає, що ця обставина не є перешкодою в розгляді даної справи з урахуванням останніх змін внесених до КПК України, зокрема до ч.1 ст.76 КПК України, Законом України від 02 12 2020 року.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги, за доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.12.2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.02.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4