справа № 208/6611/20
№ провадження 1-кс/208/1699/20
УХВАЛА
Іменем України

05 жовтня 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника скаржника Аванасена Норайра, - адвоката ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_5 , на бездіяльність Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області «щодо не внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань», -

встановив:
02 жовтня 2020 року ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду зі скаргою на бездіяльність Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області «щодо не внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань», відповідно до прохальної частини просить:

-Визнати бездіяльність Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області щодо невідкладного, але не пізніше 24 годин після подання заяви про злочин невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідувань;

-Зобов`язати Дніпродзержинську місцеву прокуратуру Дніпропетровської області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудового розслідувань та розпочати розслідування на підстав заяви про вчинений злочин, передбачений ст. 206, ст. 364 КК України поданої і отриманої прокуратурою 29.09.2020 року.

В обґрунтування викладених у скарзі вимог, ОСОБА_7 зазначено, що він 29 вересня 2020 року звернувся до Дніпродзержинської місцевої прокуратури із заявою про скоєння злочин, в порядку ст. 214 КПК України, та виклав обставини скоєного злочину 14.08.2020 року співробітником Новокодацького ВП ГУНП України в Дніпропетровській області слідчим підрозділу дізнання ОСОБА_8 , просив внести відомості вчинене зазначеною особою при вказаних ним обставинах кримінального правопорушення за статтею 206 КК України та 364 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та розпочати досудове розслідування.

Станом на 02 жовтня 2020 року його заява повідомлення про скоєний злочин не внесена до ЄРДР, повідомлень про її розгляд та результати розгляду йому не повідомлено, що є порушенням вимог ст. 214 КПК України.

В судовому засіданні представник скаржника, адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу з заявлених підстав зазначив, що його довіритель здійснює діяльність у відповідності до законодавства України. Внаслідок незаконності дій співробітником Новкодацького ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, скоєно злочин 14.08.2020 року за ознаками ст.ст. 206, 364 КК України. На теперішній час, станом на 05.10.2020 року вилучене майно 14.08.2020 року не повернуто. Відомості до ЄРДР за заявою про злочин не внесені, а тому просить задовольнити скаргу вцілому. Щодо проведення слідчих дій в межах ЄРДР перенаправити їх за підслідністю, але вже після внесення даних в ЄРДР, в передбаченому КПК України порядку.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначила, що дійсно 29.09.2020 року ОСОБА_9 звернувся із заявою до Дніпродзержинської місцевої прокуратури. Зазначена заява була розглянута, та з врахуванням посилання заявника на кримінальне провадження в межах вже внесеного ЄРДР за № 0000143 від 08.08.2020 року, та відсутності повних даних щодо ознак злочину або їх відсутності, була скерована до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області, а копія скерована заявник 01.10.2020 року за вих. № 88-72-20. А тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Слідчий суддя, заслухав сторони, дослідив підстави та обґрунтування скарги, додані матеріали, приходить до висновку.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

П. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначений та регламентований главою 26 КПК України.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у порядку, передбаченому цим Кодексом, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено під час розгляду скарги, 29 вересня 2020 року звернувся до Дніпродзержинської місцевої прокуратури із заявою про скоєння злочин, в порядку ст. 214 КПК України, та виклав обставини скоєного злочину 14.08.2020 року співробітником Новокодацького ВП ГУНП України в Дніпропетровській області слідчим підрозділу дізнання ОСОБА_8 , просив внести відомості вчинене зазначеною особою при вказаних ним обставинах кримінального правопорушення за статтею 206 КК України та 364 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та розпочати досудове розслідування.

Факт прийняття скарги ОСОБА_7 від 29.09.2020 року підтверджено реєстрацією заяви про скоєний злочин від 29.09.2020 року за вхідним номером 9149вх.20.

Станом на 02 жовтня 2020 року його заява повідомлення про скоєний злочин не внесена до ЄРДР, повідомлень про її розгляд та результати розгляду йому не повідомлено, що є порушенням вимог ст. 214 КПК України.

Розглянувши скаргу, слідчий суддя дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з погляду на наступне: згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Вказана норма однозначно вказує на дії керівників органу досудового розслідування та дізнання, а також слідчого й дізнавача в разі отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення, проте таких дій останніми не виконано, отже скарга повинна бути задоволена.

Вказана заява не була розглянута у відповідності до ст. 214 КПК України, та відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Тобто, з вищезазначеної правової норми випливає, що вона встановлює імперативний обов`язок після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР.

Згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Ч. 7 ст. 214 КПК України визначено, що якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Позиція прокурора зведена до оцінки доказів, в той час як ст. 214 КПК України стосується процесуального питання реєстрації повідомлення про кримінальне правопорушення, лише після чого можливо оцінка доказів у вже розпочатому розслідуванні, тобто після, а не до внесення відомостей до ЄРДР, таким чином посилання прокурора на оцінку доказів на стадії внесення даних в ЄРДР або до виконання вимог ст. 214 КПК України, не є обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись принципом змагальності кримінального провадження (стаття 22 КПК України) відносно подання до суду доказів своєї правової позиції, суду не надано доказів внесення відомостей за заявою до ЄРДР, вважаю, що особа, яка прийняла зазначену вище заяву про кримінальне правопорушення не виконала вимоги частини 1статті 214 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 60 КПК України заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття та реєстрацію.

Перевірка відомостей, викладених в заяві про кримінальне правопорушення, повинна проводитись в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Тому слідчий суддя позбавлений можливості надавати оцінку фактичним обставинам, встановлювати наявність чи відсутність факту вчинення кримінальних правопорушень, тобто здійснювати перевірку заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. При цьому слідчий суддя звертає увагу, що навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В частині вимог за скаргою ОСОБА_7 про визнання бездіяльності Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, то така вимога задоволенню не підлягає, так як визнання певного рішення, дії або бездіяльності органу досудового розслідування та/або прокурора незаконними як самостійні вимоги скарги не охоплюються повноваженнями слідчого судді та є передумовою, у випадку встановлення під час судового розгляду невідповідності їх вимогам кримінального процесуального закону, скасування певного рішення вказаних осіб, зобов`язання їх припинити або вчинити певну дію.

Щодо вимог визначення кваліфікації при внесені даних в ЄРДР, як ст. 206, ст. 364 КК України, виходячи з приписів ст.ст. 36-40 КПК України, такі повноваження покладені на прокурора або орган досудового розслідування, які є самостійними у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений правом судового контролю та не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), тому скарга в частині зобов`язання слідчого визначити певну правову кваліфікацію кримінального провадження задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.303-307, 372 КПК України, суд -

постановив:
Скаргу ОСОБА_5 , на бездіяльність Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області «щодо не внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань» - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Дніпродзержинської місцевої прокуратури внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 від 29 вересня 2020 року, про вчинення кримінального правопорушення.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1