Дата документу 13.08.2020 Справа № 323/2451/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1185/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/2451/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.297 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.297 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

23.06.2018 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , зневажаючи моральними засадами суспільства в частині поваги до померлих та їх місць поховання, маючи злочинний умисел, спрямований на зневажання пам`яті про померлих та місць їх поховання, з метою незаконного заволодіння предметами з надмогильних споруд померлих, перебуваючи на цвинтарі, розташованому по АДРЕСА_2 , та реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, за допомогою фізичної сили з могили ОСОБА_9 , 1897-1964 років життя, зняв та незаконно заволодів металевою надгробною тумбою «квітником», чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 379,15 грн.

07.09.2018 року приблизно об 11 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою подальшого продажу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 600 грн.

08.09.2018 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою подальшого продажу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно повторно викрав бак, який належить ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 240 грн.

09.09.2018 року приблизно о 14 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою подальшого продажу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 376,00 грн.

10.09.2018 року приблизно oб 11 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою подальшого продажу, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 216,00 грн.

11.09.2018 року приблизно о 23 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою подальшого продажу, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно повторно викрав майно, яке належать ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 300,00 грн.

01.05.2019 року приблизно о 07-15 годині ОСОБА_7 , знаходячись з дозволу власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, пройшов до приміщення спальної кімнати за вказаною адресою, де таємно шляхом вільного доступу зі столу повторно викрав мобільний телефон вартістю 1121,50 грн., який належить ОСОБА_12 , чим спричинив останньому майнову шкоду на вказану суму.

16.05.2019 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння своєї матері ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_5 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, пройшов до приміщення прихожої кімнати будинку за вказаною адресою, де таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з полиці дерев`яної шафи таємно повторно викрав мобільний телефон вартістю 3080,45 грн., що належить ОСОБА_13 , чим спричинив останній майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище; за ч.3 ст.297 КК, як незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчинене з корисливих мотивів.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.297 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з максимальним іспитовим строком. Свої вимоги мотивувала тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги незначну вартість викраденого обвинуваченим майна, те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, надав правдиві та послідовні покази, активно сприяв розкриттю злочинів, не ухилявся від слідства та суду. Крім того, суд безпідставно не врахував, що обвинувачений має сім?ю, що складається з його матері, яка є особою з інвалідністю 2 групи по зору, на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра та невропатолога не перебуває, повністю відшкодував завдану потерпілим шкоду, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи та потребує обстеження і лікування. Висновок відділу пробації, який врахував суд, про високий ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину, зроблений на підставі необ`єктивних характеризуючих даних.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник вимагала на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, вважаючи, що встановлені у даній справі обставини та дані про особу обвинуваченого дають можливість застосування до нього положень ст.75 КК.

Проте, на переконання колегії суддів, такі вимоги та доводи захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та повне відшкодування завданої шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано рецидив злочинів.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою із третьою групою інвалідності. Разом з тим, обвинувачений офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та вчинив нові корисливі кримінальні правопорушення.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше до обвинуваченого ОСОБА_7 вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання. Однак обвинувачений не виконав умов випробування, не виправдав довіри, а навпаки вчинив нові корисливі злочини.

З огляду на таку сталу поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , яка свідчить про схильність останнього до правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення, висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є обґрунтованим.

Обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, вже були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому за більш тяжкі кримінальні правопорушення мінімально можливе покарання, передбачене санкціями ч.3 ст.185, ч.3 ст.297 КК. Проте такі обставини не є достатніми для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Призначене обвинуваченому покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду і доводили необхідність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК в апеляційній скарзі не наведено.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4