Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8415/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08 жовтня 2020 року,
в с т а н о в и в:
зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000177 від 12.03.2020.
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 , наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого у провадженні якого буде перебувати кримінальне провадження, прокурора або до суду за першою вимогою;
- утримуватись від спілкування зі свідками, підозрюваними та особами, коло яких визначає орган досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000177 від 12.03.2020 з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Встановлено строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків до 21.11.2020 включно.
В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить зазначену ухвалу скасувати, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, а саме - 80 розмірів прожиткового мінімуму, що становить 175760 грн.
При цьому, наголошує, що вказана ухвала не відповідає вимогам ст.ст.176-178, 196 КПК України, при винесенні судового рішення слідчим суддею не надано належної оцінки ряду обставин. Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, під час досудового розслідування встановлено обставини, що дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, що належним чином обґрунтовано у клопотанні та доданих документах до нього та прокурором підтверджено у судовому засіданні. Зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, який не заперечував і сам підозрюваний, що на даний час сторонами угоди вживаються заходи по коригуванню робіт з капітального ремонту спортзалу ДЮСШ за адресою: АДРЕСА_1 для приведення проектно-кошторисної документації у відповідність до фактично виконаних робіт, що суперечить вимогам законодавства у галузі будівництва, здійснюється з метою створення уяви про належне виконання робіт та можливого уникнення кримінальної відповідальності, та свідчить про наявність реального ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Крім того, ОСОБА_8 неодноразово ухилявся від покладеного на нього судом обов`язку надати тимчасовий доступ до офіційних документів, володільцем яких він є (ухвали №296/2380/20, №296/2700/20, №296/3803/20), що стало перешкодою у проведенні повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, та також свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.І ст.177 КПК України. Слідчим суддею також проігноровано доводи прокурора про наявність у розпорядженні підозрюваного документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які не були вилучені за результатами проведених слідчих дій, при цьому можуть бути знищені, сховані або спотворені підозрюваним, та підтверджує існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України. Неправильним є також твердження суду про недоведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості незаконно впливати на свідків, оскільки не надано суду доказів існування осіб з відповідним процесуальним статусом, так як важливим при встановленні наявності існування вищевказаного ризику, є саме можливість впливу на осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, сама ж процесуальна поведінка підозрюваного свідчить про наявність зазначеного ризику. Крім того, обираючи найменш суворий запобіжний захід, слідчий суддя взяла до уваги грамоти ТОВ «Аріадна-Полісся» за раніше виконані роботи на інших об`єктах будівництва, що хоча певною мірою і характеризує особу підозрюваного, проте не може повністю нівелювати існуючі ризики та спростовувати факт невиконання робіт з капітального ремонту спортзалу ДЮСШ за адресою: АДРЕСА_1 , та ніяким чином не підтверджує належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 в актуальний період.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, заперечення проти задоволення цієї апеляційної скарги підозрюваного та його захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя виходив з того, що, враховуючи усі дані, характеризуючі особу підозрюваного, а також відсутність підтверджень того, що останній буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може знищити, спотворити, сховати документи чи речі, впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення, а тому з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, достатнім буде застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладенням відповідних обов`язків.

З такими висновками слідчого судді, апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України. Відповідно до положень зазначеної норми, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування саме такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Зокрема, підозра підтверджується доданими до клопотання даними, серед яких, висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №12/4-11 від 29.05.2020; висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1856/20-25 від 17.07.2020; актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року; актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року (форми КБ-2в); актом №3а приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року; актом №3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року; актом № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень від 06.12.2019 та інші докази окремо та в їх сукупності. (а.п.6-71)

При цьому, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя встановив, що для забезпечення дієвості даного кримінального провадження достатнім буде застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому, виключних обставин для тримання Примаченка під вартою немає, оскільки у матеріалах клопотання слідчого не містяться вагомі фактичні дані, які б свідчили про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням положень ст.ст.177, 178 КПК України, п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду повинен був з`ясувати чи тримання ОСОБА_8 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би йому належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

З урахуванням вказаного, а також даних в їх сукупності про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_11 , здійснює догляд за матір`ю - ОСОБА_12 , має постійне місце проживання за яким характеризується виключно позитивно, користується повагою та авторитетом мешканців села, має 3-ю групу інвалідності, має низку хвороб, апеляційний суд переконаний, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, а тому, на думку суду апеляційної інстанції саме вказаний запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_13 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано поклав на останнього передбачені ч.5 ст.194 КПК України відповідні процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що органом досудового розслідування не доведено суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного ОСОБА_8 на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя обґрунтовано застосував щодо останнього саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За наведених обставин, а також матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є обґрунтованим та зможе повною мірою гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, на думку суду апеляційної інстанції є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов такого висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та належним чином мотивував своє рішення.

В суді апеляційної інстанції, прокурором не надано відомостей, які б спростовували висновки слідчого судді стосовно ефективності особистого зобов`язання, як запобіжного заходу відносно підозрюваного, зокрема: прокурором не надано доказів неналежної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження; належно не аргументовано саме які документи не зібрані на даний час у провадженні можуть бути знищені/приховані/спотворені підозрюваним; не надано відповідних доказів щодо можливого впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні; та, як слушно зазначив слідчий суддя, відсутності в матеріалах провадження №296/8415/20 буд-яких доказів існування осіб з процесуальним статусом свідка у провадженні.

При цьому, вище наведене, з урахуванням характеризуючих даних особи підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має певне коло соціальних зв`язків та утриманців, постійне місце проживання та роботи, за якою неодноразово відзначався подяками, має хвороби (а.п.80-131), у сукупності дає можливість обрання запобіжного заходу обраного слідчим суддею.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає процесуальних та фактичних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Разом з цим, належить взяти до уваги, що при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність особистого зобов`язання прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш суворий.

На даний час відомостей щодо порушення процесуальних обов`язків внаслідок застосованого до ОСОБА_8 особистого зобов`язання прокурором не надано, що свідчить про правильність висновків суду стосовно можливості обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08 жовтня 2020 року, якою застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком дії до 21.11.2020 включно, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :