Справа № 363/3054/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3444/2020 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000704 від 30.05.2020 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димер, Вишгородського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст. 249 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень;

на підставі ст. 961 , ст. 962 КК України вирішено питання речових доказів;

Відповідно до вироку, у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та який достовірно знав, що дійсно на даний час діє період весняно-літньої (нерестової) заборони, 29.05.2020 о 23:00 год. виник умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом за допомогою забороненого знаряддя лову, а саме 6 сіток з жилки. Того ж дня, а саме 29.05.2020 близько 23:30 год. ОСОБА_7 , реалізовуючи свій умисел, діючи умисно, з метою зайняття незаконним рибним добувним промислом, з заздалегідь заготовленим знаряддями лову, а саме шістьма сітками з жилки довжиною 65 м., висотою 1,50 м., вічко 55 мм прибув до узбережжя Київського водосховища, що в межах с. Толокунь, Вишгородського району Київської області. Достовірно знаючи, що діє весняно-літня заборона на промислове, любительське і спортивне рибальство, не маючи законного дозволу на зайняття рибним і добувним промислом, в порушення п.п. 3.15, 4.4. 4.6 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999 року, п.14 ст.11 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства», ст.27 Закону України «Про тваринний світ», тримаючи у руках вищезазначені підготовлені дві сітки з жилки, зайшов у воду та на відстані близько 50 метрів від узбережжя Київського водосховища встановив заборонені знаряддя лову у воду. Після вчинення всіх дій спрямованих на реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_7 залишився на березі Київського водосховища очікувати на улов.

В подальшому, 30.05.2020 року близько 04:00 год. ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, повернувся до Київського водосховища та зняв раніше поставлені ним за вищевказаних обставин заборонені знаряддя лову, а саме шість сіток з жилки. Вказані сітки, в яких містилась свіжовиловлена риба в кількості 196 екземплярів перемістив на берег Київського водосховища с. Толокунь, Вишгородського району Київської області, де був виявлений працівниками водної поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Таким чином, ОСОБА_7 за допомогою забороненого знаряддя лову, а саме 6 сіток з жилки, вчинив незаконний вилов водних живих ресурсів -риби, а саме: лящ 12 екземплярів (170 гривень за 1 екземпляр, загальною вартістю 2 040 гривень), карась 184 екземплярів (17 гривень за 1 екземпляр, загальною вартістю 3128 гривень), чим заподіяв істотної шкоди державі на загальну суму 5128 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 . В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення вироку, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки редакція статті, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, є більш м`якою та поліпшує становище обвинуваченого. Відтак, на переконання апелянта, призначене судом покарання обтяжує становище обвинуваченого ОСОБА_7 . За наведених обставин, просив вирок змінити в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ст. ст. 381, 382 КПК України. Висновки суду першої інстанції в частині доведеності події кримінального проступку, обставин його вчинення, вини обвинуваченого у його вчиненні та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає. У зв»язку із цим вирок у наведеній вище частині колегією суддів не перевірявся.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони є слушними.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку, суд визнав ОСОБА_7 винним у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальний проступок обвинуваченим був вчинений 30.05.2020 року. На той час ст. 249 КК України діяла в редакції закону №1019 від 18.02.2016 року, відповідно до якої санкція ч.1 ст. 249 КК України передбачала покарання у виді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень від 22.11.2018 року №2617, який набрав чинності 01.07.2020 року, було змінено санкцію ч.1 ст. 249 КК України, а саме санкція ч.1 ст. 249 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.

Відповідно до положень ч.2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до положень ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або інщим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, із урахуванням положень ст.4 і ст. 5 КК України до обвинуваченого повинні застосовуватись положення ч.1 ст. 249 КК України в редакції закону від 18.02.2016 року, оскільки законом від 22.11.2018 року, який набрав чинності 01.07.2020 року, погіршувалось становище обвинуваченого, а тому цей закон не має зворотної сили і не поширювався на обвинуваченого.
Враховуючи викладене, вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає зміні, а покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 249 КК України пом`якшенню до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Саме вказаний розмір покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особі обвинуваченого та досягненню мети покарання, передбаченої ч.2 ст. 50 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 249 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

В решті вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4