КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0008171 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Прилуки Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання в межах санкції с. 1 ст. 185 КК України (чинної до 01.07.2020) у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також вирішити долю речових доказів.
У решті вирок залишити без змін.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком також вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, прокурор зазначає, що під час здійснення дізнання встановлено, що ОСОБА_6 вчинила ікриміноване їй кримінальне правопорушення 10 жовтня 2018 року.
При цьому, апелянт вказує, що санкція ч. 1 ст. 185 КК України на дату вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбачала такі види покарання: штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.
В той же час, 01 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII, яким серед іншого були внесені зміни і до ч. 1 ст. 185 КК України.
Так, після внесення змін, санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Таким чином, підсумовує прокурор, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, якого на момент вчинення правопорушення санкція статті не передбачала.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 жовтня 2018 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 прибула до гіпермаркету «Ашан» розташованому за адресою: м. Київ, вул. С.Сосніних, 17. Знаходячись у приміщенні магазину та проходячи вздовж торгівельних рядів, вона, вважаючи, що за її діями ніхто з оточуючих не спостерігає, з метою таємного викрадення з корисливих мотивів, взяла з торгових полиць товар, а саме: ковбасу «Мелітопольська», артикул 429, в кількості 0,312 гр, вартістю 62 грн. 85 коп. без ПДВ; сир «Парменталь», артикул 682, в кількості 0,468 гр, вартістю 90 грн. 03 коп. без ПДВ; підсвічник 22 см, артикул 029, в кількості 1 шт., вартістю 116 грн. 81 коп. без ПДВ; свічку мс ябл. кориця, артикул 629, в кількості 2 шт., вартістю 73 грн. 33 коп. без ПДВ; шапку жіночу, артикул 572, в кількості 1 шт., вартістю 124 грн. 17 коп. без ПДВ; рукавиці жіночі, артикул 572, в кількості 2 шт., вартістю 331 грн. 67 коп. без ПДВ; шарф жіночий, артикул 572, в кількості 1 шт., вартістю 232 грн. 50 коп. без ПДВ; цукерки жувальні, артикул 03, в кількості 1 шт., вартістю 130 грн. 00 коп. без ПДВ; мило господарське, артикул 522, в кількості 1 шт., вартістю 5 грн. 76 коп. без ПДВ; віскас кот з тунцем, артикул 001, в кількості 1 шт., вартістю 70 грн. 83 коп. без ПДВ; кардіган жіночий, артикул 317, в кількості 1 шт., вартістю 374 грн. 17 коп. без ПДВ; куртку жіночу, артикул 041, в кількості 1 шт., вартістю 690 грн. 83 коп. без ПДВ, а всього майна на загальну суму 2302 грн. 95 коп. без ПДВ, які заховала під одяг та до сумки з якою прийшла до гіпермаркету.

Після цього, не оплативши вищезазначений товар, ОСОБА_6 , пройшла лінію каси гіпермаркету «Ашан» та прослідувала до виходу, однак довести свій протиправний умисел до кінця не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони гіпермаркету разом з наявним при ній чужим майном.

Під час апеляційного розгляду прокурор, обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обсяг і доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення майна.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид покарання, суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченої, зокрема те, що ОСОБА_6 не працює, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима.

Судом першої інстанції вірно враховано щире каяття ОСОБА_9 , як обставину, що пом`якшує покарання та обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі та мотивував, чому більш м`який вид та розмір покарання до обвинуваченої не може бути застосований. З такими висновками погоджується колегія суддів.

Крім того суд першої інстанції також врахував, що вчинене кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, вік обвинуваченої, її відношення до вчиненого, на підставі чого суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої можливе і без реального відбування покарання, а тому звільнив ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відтак рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі та звільнення її від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю один рік, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617- VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року було посилено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, наведеним Законом кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України було пом`якшено, оскільки в попередній редакції санкція статті серед іншого передбачала покарання у виді позбавлення волі, в той час як в новій редакції найсуворішим видом покарання є обмеження волі.
Таким чином, суд першої інстанції вірно на підставі ч. 1 ст. 5 КК України вирішуючи питання про вид та розмір покарання керувався редакцією ч. 1 ст. 185 КК України, що діяла на момент ухвалення вироку.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновків Верховного Суду викладених, зокрема, в постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 309/2466/18, заміна покарання, до якого застосовано положення ст. 75 КК України, покаранням, яке належить відбувати реально, в тому числі штрафом, є погіршенням становища обвинуваченого.
В той же час в апеляційній скарзі не наведено доводів на спростування висновку суду про можливе виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання з випробуванням.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаної винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3