Справа № 467/770/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Начальник ДУ «Арбузинська виправна колонія №83» спільно із заступником голови спостережної комісії при Арбузинській РДА Миколаївської області звернулись до суду із клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .

Звернення умотивували тим, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 13 квітня 2016 року. З 17 серпня 2017 року відбуває покарання в ДУ «Арбузинська ВК №83».

Зокрема, за період відбування покарання засуджений один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, згідно ч.5 ст. 118 КВК України залучався до робіт з благоустрою колонії без оплати правці, приймав активну участь у поліпшенні побутових умов гуртожитку та на прилеглій території.

06 березня 2019 року постановою начальника установи був переведений до дільниці соціальної реабілітації, де підписав договори цивільно правового характеру і мав бути працевлаштований різноробочим, однак, на сьогоднішній день не зайнятий на виробництві не зі своєї вини, а через відсутність робочих місць.

Проте, як вказано у клопотанні, засуджений залучається до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово побутових умов та до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством, як то, до перебирання продуктів на складі колонії, заготівлі сіна, прибиранні території та ремонтних робіт у гуртожитку.

До праці засуджений ставиться відповідально і сумлінно, дотримується техніки безпеки, бережно ставиться до матеріалів та устаткування

При цьому, засуджений дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує законні вимоги і своїми діями надає позитивний приклад іншим засудженим.

Крім цього, ОСОБА_4 приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», в рамках реалізації програми «Професія» у 2018 році закінчив навчання в Арбузинському навчальному центрі №83 та здобув робітничу професію «Каменотес 4 - го розряду», приймає участь в організації виховних заходів та спортивних змагань.

За таких обставин суб`єкт звернення вважає, що засуджений ОСОБА_4 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні представник ДУ «Арбузинська виправна колонія №83» внесене клопотання підтримав і просив його задовольнити з підстав, що у ньому викладені.

Зокрема, пояснив, що засуджений працює з вересня 2017 року, проте, у період, коли його було етаповано до СІЗО, до праці залучатись не міг.

03 березня 2019 року засуджений був переведений до дільниці соціальної реабілітації, однак, не може виконувати роботи за цивільно правовими договорами з об`єктивних причин, зокрема, в установі відсутня можливість добувати гірничу масу та відсутні вільні робочі місця.

Однак засуджений понаднормово і поза чергою залучається до робіт з благоустрою колонії, зокрема, до робіт із побілки, штукатурки, фарбування, заготівлі продуктів харчування.

Сам засуджений в судовому засіданні вказав на те, що вчинив злочин у молодому віці, але на цей час розкаявся і став на шлях виправлення у зв`язку із чим просив внесене відносно нього клопотання задовольнити.

Прокурор, у свою чергу, проти задоволення клопотання заперечив, посилався на те, що засуджений мав одне стягнення та шість подяк, якими був заохочений лише з березня 2019 року.

При цьому, як вказав прокурор, до березня 2019 року засуджений не укладав договори цивільно правового характеру, залучався до праці лише протягом певних періодів та в СІЗО не працював.

Таким чином, на думку прокурора, засуджений на цей час стає на шлях виправлення, проте, не довів його.

Відповідно, прокурор просив у задоволенні клопотання відмовити.

Мотиви, із яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався у ракурсі установлених ним обставин із даного питання

Суд же, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного на його розгляд питання, з`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали особової справи засудженого, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, виходив із такого.

Зокрема, в ході судового розгляду було установлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2016 року за ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 травня 2017 року постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст. 28, ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У решті вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року засудженому зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 13 квітня 2016 року по 29 травня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як наслідок, на час розгляду цього клопотання ОСОБА_4 , будучи засудженим за умисний особливо тяжкий злочин, відбув більш ніж 3/4 частини строку покарання, призначеного за вироком суду (кінець строку покарання 28 лютого 2022 року), а тому, в силу дії норми ч.2 ст. 81, п.3 ч.3 ст. 81 КК України, за наявності цієї формально - юридичної підстави, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Інакше кажучи, у таких випадках вирішальним є не факт відбуття певної, визначеної законом частини строку покарання, а доведеність виправлення засудженого через його зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці.

До того ж, слід брати до уваги і той факт, що норми кримінального закону України діють у системному взаємозв`язку, а згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

А процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

При цьому, згідно п. 17 постанови Пленуму верховного суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

А тому із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Але сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно дострокового звільнення - вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

При цьому, питання про умовлено дострокове звільнення у кожному конкретному випадку вирішується індивідуально і відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому оцінивши усі наявні відомості, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення питання у контексті сумлінного відношення засудженого до праці та його зразкової поведінки, слід вказати на таке.

Зокрема, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі перебуває з 13 квітня 2016 року.

З 25 липня 2018 року відбуває покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія №83».

За весь період відбування покарання, у тому числі й під час утримання в СІЗО, засуджений один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності із застосуванням стягнення у виді поміщення до ДІЗО на 5 діб.

Стягнення мало місце 12 вересня 2017 року і на цей час погашене.

При цьому, засуджений шість разів заохочувався за підсумками роботи із застосуванням заохочення у виді подяки, а саме : 16 січня 2019 року, 15 квітня 2019 року, 08 липня 2019 року, 11 жовтня 2019 року, 13 січня 2020 року та 31 березня 2020 року.

Тож, слід відмітити, що засуджений відбуває покарання загалом з квітня 2016 року ( з липня 2017 року в ДУ «Арбузинська виправна колонія №83»), проте, вперше отримав усі заохочення лише з січня 2019 року.

Тобто, за період з липня 2017 року по грудень 2019 року адміністрація установи виконання покарань будь якого виду заохочень до засудженого не застосовувала, що ставить під сумнів його сумлінність ставлення до праці.

Згідно довідки про працевлаштування від 01 червня 2020 року № 6-1/74/крм, засуджений працевлаштований різноробочим на добуванні гірничої маси згідно договору цивільно правового характеру № 247/19дп від 29 березня 2019 року, № 247/19 д/п від 08 травня 2019 року та №61/20 дп від 08 січня 2020 року.

Копії вказаних договорів в матеріалах особової справи засудженого відсутні і окремо суду надані не були, проте, суд вважає слушним доводи прокурора про те, що укладення цих договорів мало місце лише з березня 2019 року, у той час, як засуджений відбуває покарання в ДУ «Арбузинська ВК №83» з липня 2017 року.

Більш того, роботи, що обумовлені цими договорами, як пояснив представник установи виконання покарань, засуджений не виконує через відсутність робочих місць та відсутність можливості видобутку гірничої маси.

Але у такому випадку, залишається незрозумілим питання яким чином і навіщо із засудженим укладались три договори цивільно правового характеру, якщо за жодним із них засуджений працювати не зміг би.

Сам же по собі факт укладення цих договорів не може свідчити на користь сумлінного ставлення засудженого до праці, так як будь які роботи за ними не виконувались і, згідно пояснень представника установи, виконуватись не можуть.

Стосовно залучення засудженого до благоустрою колонії, прилеглої до неї території,, поліпшення житлово побутових умов та допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством, то суд звертає увагу, що в силу положень абзацу 6 пункту 3 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року №2823/5, такого роду роботи входять до числа обов`язків засуджених, а тому їх виконання саме по собі не вказує на сумлінне ставлення до праці без додаткової мотивації.

Крім цього, згідно довідки про залучення ОСОБА_4 до таких робіт ( а.о.с. 149) останній залучався до них, зокрема, у 2017 році протягом 4 місяців, у 2018 році протягом 7 місяців та у 2019 році протягом двох місяців у переважній більшості на 18 20 годин, інколи на більше, у тому числі одного разу на 32 години.

Таким чином, суд не вбачав понаднормового залучення засудженого до робіт з благоустрою колонії у період до березня 2019 року, як те стверджував представник установи виконання покарань, а відомості про таке залучення у період з березня 2019 року у матеріалах особової справи взагалі відсутні і базуються лише на доводах самого клопотання, усних пояснень та характеристик. Тобто інших доказів на підтвердження відповідного факту у суду не було.

05 березня 2019 року засудженого, за наявності одного заохочення у виді подяки, було переведено до дільниці соціальної реабілітації (а.о.с 154).

Проте, вже 28 жовтня 2019 року рішенням комісії ДУ «Арбузинська виправна колонія №83» ( витяг з протоколу №24 від 28.10 2019 року ( а.о.с. 167)) засудженому було відмовлено у зверненні із клопотанням про заміну покарання на більш м`яке як такому, що не став на шлях виправлення.

Зокрема, матеріали справи містять у собі письмову заяву засудженого ( а.о.с 169), згідно якої він звернувся до начальника установи виконання покарань з проханням не застосовувати до нього заміну покарання на більш м`яке.

Проте, суд звертає увагу, що засудженому було відмовлено не у зв`язку з його запереченням, а у зв`язку із тим, що він не став на шлях виправлення.

Доводи ж представника установи виконання покарань, що такої підстави і відповідної графи, як заперечення засудженого проти заміни покарання на більш м`яке, немає, суд сприймає як такі, що не грунтуються на законі.

Адже, установа оформила відмову засудженому у заміні покарання на більш м`яке документально, як такому, що не став на шлях виправлення.

Саму ж заяву засудженого суд розцінює, як таку, що не має правого значення за таких обставин і умов.

А тому ці факти у їх сукупності, не дають суду підстав стверджувати, що ОСОБА_4 своїм сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, адже у період до березня 2019 року він залучався до робіт з благоустрою на виконання свого відповідного обов`язку і в межах норм. Після березня 2019 року роботи за цивільно правовими договорами не виконував, у той час, як даних про його залучення до робіт з благоустрою за цей період немає.

В контексті поведінки засудженого, суд відмічає те, що згідно характеристики станом на 12 вересня 2017 року ОСОБА_4 не дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, при спілкування був зухвалим, спальне місце не утримував в чистоті, мав не охайний зовнішній вигляд, не виконував передбачені законом вимоги персоналу установи через негативне ставлення до порядку відбування покарання, недбало ставився до майна установи, не приймав участі у програмах диференційованого виховного впливу.

Характеристики ж після 05 березня 2019 року на засудженого є виключно позитивними, а у 2018 році засуджений закінчив Державний професійно технічний навчальний заклад «Арбузинський навчальний центр №83» та здобув професію «Каменотес 4 розряду».

Вищенаведене у сукупності дає суду підстави вважати, що ОСОБА_4 демонструє сумлінне ставлення до праці та свою зразкову поведінку лише з початку 2019 році, що на сьогодні є нетривалими періодом у порівнянні із строком покарання, що призначене йому судом.

Отже, з мотивів, що наведені вище, слід дійти висновку, що на цей час засуджений не довів свого виправлення через сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку у такій мірі, аби можливо було б констатувати, що цілі покарання досягнуті, а тому його умовно дострокове звільнення на даному етапі відбування покарання є невиправданим.

За таких умов, засуджений, на переконання суду, став на шлях виправлення, але не довів його та ще потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства, позаяк, на час розгляду цього клопотання не є готовим до прийнятного співжиття в соціумі через нетривалий період позитивних зрушень у його поведінці та сумлінному ставленні до праці.

Такі висновки суду, зокрема, підтверджуються й даними Щоденника індивідуальної роботи із засудженим, згідно якого станом на січень 2019 року засуджений, за оцінкою ступеню виправлення, наданою установою виконання покарань, лише стає на шлях виправлення.

Як наслідок, це звернення не може бути задоволене на цей час.

За такого, керуючись ст.ст. 369 -372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні спільного клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до положень ч.7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1