ЄУН № 336/1770/20
пр. № 1-кп/336/550/2020
ВИРОК
Іменем України
21 серпня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачених та цивільних відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_10

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжя, громадянина України. проживає у АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
15 березня 2020 року приблизно о 00 годині 00 хвилин. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи біля супермаркету «АТБ маркет» за адресою: м. Запоріжжя./ вул. Чарівна, 145Б, побачили потерпілого ОСОБА_10 , після чого у них виник спільний умисел відкрито викрасти майно потерпілого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров?я потерпілого.

Прослідувавши за потерпілим до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою між собою, зайшли у під`їзд разом із потерпілим, після чого, реалізуючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та з метою подолання опору потерпілого наніс йому один удар кулаком правої руки в область нижньої губи, після чого вдарив лівою ногою в область гомілки потерпілого та одночасно повалив потерпілого на підлогу, після чого наніс йому ще чотири удари в область обличчя. ОСОБА_6 у свою чергу наблизився до потерпілого та наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, а коли потерпілий опинився на підлозі, наніс ще три удари в область обличчя потерпілого. Внаслідок спільних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 були завдані тілесні ушкодження у вигляді синця та рани на нижній губі, синця в ділянці лоба, синця лівого ока, саден на спинці носа та під нижньою губою.

Подолавши в такий спосіб можливий опір потерпілого, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , відкрито викрав з правої кишені штанів потерпілого мобільний телефон Redmi 8 Onyx Black в корпусі чорного кольору вартістю 3735,56 гривень, а ОСОБА_5 шляхом ривку відкрито викрав рюкзак потерпілого, в якому знаходився ноутбук HP Laptop 15rb035ur в корпусі сірого кольору вартістю 5462,50 гривень, а також інші речі, які не становлять для потерпілого матеріальної шкоди.

Далі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не реагуючи на вимоги потерпілого щодо повернення майна, покинули місце злочину разом із викраденими речами, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на сумі 9198.06 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні злочину визнав повністю, пояснивши, що разом із ОСОБА_6 йшли по вул. Чарівній у бік 3го Шевченківського мікрорайону. В районі зупинки громадського транспорту «вул. Заводська» побачили потерпілого, який за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп?яніння. Коли ОСОБА_5 та ОСОБА_6 йшли за потерпілим ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_12 пограбувати потерпілого, застосувавши при цьому фізичне насильство, на що ОСОБА_6 погодився. Підійшовши за потерпілим до під`їзду будинку, зайшли за потерпілим, після чого ОСОБА_5 вдарив кулаком в обличчя потерпілого, також наніс удар ногою, а також ще приблизно чотири удари в області обличчя. Також потерпілого бив і ОСОБА_6 , однак, скільки ударів наніс потерпілому вказати не може. Забравши майно потерпілого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли з місця подій, а відійшовши від місця злочину перевірили викрадене, забрали телефон та ноутбук, а рюкзак з іншими речами викинули з моста. Наступного дня здали телефон та ноутбук, отримавши 3000 гривень, які витратили на власні потреби.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину визнав повністю, пояснивши, що дійсно вони разом з ОСОБА_5 йшли за потерпілим, коли ОСОБА_5 запропонував побити та пограбувати потерпілого, на що ОСОБА_6 одразу погодився. Коли наздогнали потерпілого, то ОСОБА_5 наніс потерпілому удар, а також і ОСОБА_6 наніс потерпілому кілька ударів, зокрема кілька ударів в обличчя, а також удар ногою. Забравши телефон і рюкзак потерпілого, ОСОБА_6 з ОСОБА_5 пішли з місця злочину, а потім оглянули викрадене майно, ноутбук потерпілого забрав ОСОБА_6 , а телефон ОСОБА_5 . Наступного дня телефон та ноутбук вони здали на ринку, отримавши 3000 гривень, які витратили на власні потреби.
Потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що 15 березня 2020 року близько 23.45 години прямував додому. Підійшовши до під`їзду будинку, відчинив двері, після чого відчув удари. Спочатку ОСОБА_5 ударив кулаком правої руки, потім ОСОБА_6 вдарив ногою в область гомілки. Далі ОСОБА_5 обхопив потерпілого руками та вони вдвох впали на підлогу, потерпілий залишився лежати, а обидва обвинувачених продовжували наносити потерпілому удари руками та ногами. Далі з правої кишені штанів у потерпілого витягли телефон, а також викрали рюкзак, в якому були ноутбук, роутер, навушники, ключі, паспорт, довідка про присвоєння ІІН та одяг. Коли обвинувачені пішли, потерпілий піднявся додому та викликав поліцію. В ході досудового слідства слідчий повернув потерпілому телефон, в якому, однак, не зберіглась інформація. На момент завершення розгляду справи судом обвинуваченими повністю були відшкодовані завдані потерпілому збитки, а також виплачена компенсація спричиненої моральної шкоди, у зв?язку з чим ОСОБА_10 просив цивільний позов залишити без розгляду, а обвинувачених суворо не карати, застосувати до них звільнення від відбування покарання.
Прокурором на підтвердження винуватості обвинувачених у скоєнні злочину будь-яких інших доказів не надавалось, були надані документи, які стосуються визнання речовими доказами, а також документи, що характеризують особистість обвинувачених.
Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочину та доведеності вини обвинувачених, з чим погодились обвинувачені та захисники, а також потерпілий та його представник.

Обвинувачені зазначили, що повністю визнають себе винними у скоєнні злочину, обставини, які зазначені в обвинувальному акті, в повній мірі відповідають дійсності, вартість майна не оспорюють, кваліфікація дій є вірною, що підтверджено відповідними письмовими заявами.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи позицію обвинувачених щодо повного визнання вини у скоєнні злочину, їх докладні пояснення про обставини скоєння злочину, які узгоджуються з показаннями потерпілого, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами та кваліфікує дії обох обвинувачених за ст. 186 ч. 2 КК України як умисне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров?я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При дослідженні документів, які характеризують особистість обвинувачених, судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 раніше не судимі, мають постійне місце проживання та стійкі соціальні зв?язки. мешкають із батьками, ОСОБА_6 навчається у ДНЗ «ЗВПУ «Моторобудівник». За місцем проживання обвинувачені характеризуються формально, за місцем навчання ОСОБА_6 характеризується посередньо.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд щодо обох обвинувачених вважає визнання вини у скоєнні злочину, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50 КК України, яка вказує, що метою покарання є кара, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, та приймає до уваги те, що обвинувачені раніше не засуджувались за скоєння злочинів, молоді за віком, мають стійкі соціальні зв?язки, загалом адаптовані до життя у суспільстві, ОСОБА_6 навчається, ОСОБА_5 з його пояснень вчиняє заходи для працевлаштування.

Обидва обвинувачених прийняли участь у відшкодуванні збитків потерпілому, вибачились та їх вибачення було прийняте потерпілим, який просив суворо їх не карати та погодився з думкою прокурора щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Всі вищевикладені обставини в сукупності переконують суд у тому, що покарання обом обвинуваченим можна призначити на нижній межі санкції статті, а також можливим є виправлення обвинувачених без відбування покарання з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України.

Враховуючи тяжкість злочину, корисливу спрямованість, вчинення його за попередньою змовою, суд вважає необхідним визначити максимальний термін випробування відносно обох обвинувачених.

Цивільним позивачем в ході судового провадження було заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який цивільний позивач просив залишити без розгляду у зв?язку з мирним врегулюванням претензій матеріального характеру та відшкодуванням завданих збитків.

Суд погоджується з наявністю підстав для залишення позову без розгляду.

Судом також вирішується доля речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. ст. 186 ч. 2 КК України, ст. 75, 76, 104 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В порядку ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на три роки.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом строку випробування обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В порядку ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 протягом строку випробування обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази: мобільний телефон Redmi 8 Onyx Black, переданий на зберігання ОСОБА_10 , залишити ОСОБА_10 .

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1