єдиний унікальний номер справи 554/7202/20
номер провадження 1-кс/546/130/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Решетилівка

Слідчий суддя Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення, -

встановив:
31 серпня 2020 року до Решетилівського районного суду Полтавської області року від Полтавського апеляційного суду надійшли матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_3 .
Ухвалою слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 від 31.08.2020 року відкрито провадження за вищевказаною скаргою (а.с.п. 28) та призначено судовий розгляд на 02.09.2020 року. Також, цією ухвалою витребувано з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, всі матеріали звернення та перевірки за заявою ОСОБА_2 від 19.06.2020 року.
У зв`язку з ненадходженням від ТУ ДБР затребуваних матеріалів, ухвалою суду від 02.09.2020 року судовий розгляд скарги відкладено на 04.09.2020 року та повторно витребувано з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, всі матеріали звернення та перевірки за заявою ОСОБА_2 від 19.06.2020 року.
03 вересня 2020 року на електронну пошту Решетилівського районного суду слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР в м. Полтаві ОСОБА_4 направлено заперечення на скаргу ОСОБА_2 в електронному вигляді.
Ухвалою суду від 04.09.2020 року, у зв`язку з ненадходженням від ТУ ДБР затребуваних матеріалів, судовий розгляд скарги відкладено на 08.09.2020 року та повторно витребувано з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, всі матеріали звернення та перевірки за заявою ОСОБА_2 від 19.06.2020 року.
Тільки після цього на електронну пошту Решетилівського районного суду 08.09.2020 року слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР в м. Полтаві ОСОБА_5 направлено копії матеріалів за заявами ОСОБА_2 та відповіді на вказані заяви в електронному вигляді.
Про день і час проведення судового засідання повідомлені учасники справи в порядку ст. 135 КПК України.
Скаржник у судові засідання, призначені на 02.09.2020 р., 04.09.2020 р. та 08.09.2020 р. не з`явився. Про час і місце розгляду скарги був повідомлений через адміністрацію ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23». Ухвалами суду від 31.08.2020 р., 02.09.2020 р., 04.09.2020 р. було роз`яснено право заявника брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Будь-яких клопотань чи заяв від ОСОБА_2 до суду не надходило.
Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, належним чином сповіщений про день і час розгляду скарги в порядку ст. 135 КПК України, в судове засідання не з`явився, його неявка згідно ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду вищевказаної скарги.
Зважаючи на неявку всіх учасників розгляду скарги, з огляду на норми ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Скарга ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, подана 05.08.2020 року до Октябрського районного суду міста Полтави. Слідчому судді Решетилівського районного суду ОСОБА_1 дана скарга передана на розгляду 31.08.2020 року.
Нормами ст. 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Слідчий суддя, вивчивши в межах предмету розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_2 , а також, вивчивши надані для дослідження в судовому засіданні матеріали перевірки Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що в даний час відсутні передбачені законом підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення, виходячи з таких підстав.
Слідчим суддею з доводів скарги ОСОБА_2 встановлено, що 19 червня 2020 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив заяву про вчинення суддею Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві. Так, 02.10.2019 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, ч.ч. 1 та 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років та шести місяців позбавлення волі. Остаточне покарання за сукупністю вироків призначено у виді шести років позбавлення волі. ОСОБА_2 вважає, що суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_3 при ухваленні даного вироку, завідомо знаючи, що покладені в його обґрунтування доводи не відповідають фактичним обставинам справи, не надаючи їм належної та достатньої оцінки, не враховуючи суспільну небезпечність особи, та на очевидність допущених порушень в частині забезпечення права на захист визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 375 КК України (а.с.п. 1-8).
У надісланих Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, матеріалах перевірки за заявою ОСОБА_2 міститься лист начальника Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР у місті Полтаві ОСОБА_6 ОСОБА_2 , у якому він посилається на рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 р. №7-р/2020, яким статтю 375 КК України визнано неконституційною, втрату нею чинності відстрочено терміном на шість місяців. Аналогічна позиція викладена у запереченні слідчого Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР у місті Полтаві ОСОБА_4 на скаргу. Інших матеріалів, крім тих, що вже містяться в матеріалах за скаргою ОСОБА_2 надіслано не було.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України (абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»).
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 2 цієї статті).
Однак ч. 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України (ч.4 ст.9 КПК України).
Стаття 126 Конституції України закріплює незалежність і недоторканність судді, які гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Це означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою
перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади»).
Конституційні гарантії незалежності і недоторканості судді засновані на положеннях міжнародно-правових документів щодо здійснення правосуддя, зокрема Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи щодо незалежності, ефективності та ролі суддів.
Так, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17 листопада 2010 року № CM/Rec (2010) 12 (далі - Рекомендація) зазначено, що «рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві»; «за винятком рішень про амністію, помилування або подібних заходів, виконавча влада та законодавча влада не повинні ухвалювати рішення, що скасовують судові рішення» (§ 16, §17 додатка до Рекомендації).
Для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як «неправосудного». Такого висновку дійшов Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України (Рішення КСУ 11.06.2020 р. №7-р/2020).
Крім того, Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів) підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція), та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29.11.1985 р. та 40/146 від 13.12.1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13.10.1994.
Гарантії незалежності суддів закріплені також в статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до ст. 126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора може бути постановлена ухвала, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.
Отже, виходячи з системного та детального аналізу вищевказаних матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 не містить конкретних фактичних даних про вчинення кримінального правопорушення суддею Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_3 , а зводиться до незгоди із прийнятим суддею процесуальним рішенням. А тому в даний час відсутні передбачені законом підстави для задоволення вимог скарги щодо зобов`язання уповноваженої особи Територіального управління ДБР, яке розташоване в місті Полтаві, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення.
На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст. 214, 303-304, 306-307 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
У задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1