Справа №345/2090/20
Провадження № 1-кп/345/293/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_4

законного представника неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_6

неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №1 кримінальне провадження №0001480 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
19.06.2020 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

Неповнолітній ОСОБА_4 , 14.12.2019 близько 17.00 год., разом із знайомими перебував в м. Калуш Івано-Франківської області, позаду магазину «Рукавичка», що розташовується на АДРЕСА_2 , де в нього виник словесний конфлікт з неповнолітнім ОСОБА_7 .

В ході даного конфлікту неповнолітній ОСОБА_4 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс неповнолітньому ОСОБА_7 декілька ударів кулаком в ділянку обличчя.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді трьох синців в ділянці обличчя, які згідно висновку експерта №83/329/19-р-Д відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень.

Суд розглядає дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнав, щиро розкаявся у вчиненому.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив врахувати пом`якшуючі обставини вчинення злочину, та згідно ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, передавши його під нагляд матері.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого мати ОСОБА_5 підтримала позицію захисника, однак зазначила, що впливу виховного характеру на сина немає.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила суд визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 60 годин громадських робіт.

У судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 при визначенні міри покарання ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

Представник неповнолітнього потерпілого батько ОСОБА_8 у судовому засіданні вказав, що його турбує поведінка обвинуваченого, а тому підстав, щоб його вибачити немає, примирення неможливе.

В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, що були надані стороною обвинувачення, судовим слідством встановлено наступне.

16.12.2020 ОСОБА_8 звернувся до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які 14.12.2020 нанесли тілесні ушкодження його синові ОСОБА_7 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15.03.2020, за допомогою статиста потерпілий розпочав відтворення обставин за 14.12.2020. Потерпілий вказав, що ОСОБА_9 знаходився від нього на відстані 0,5 м., після чого здійснив замах правою рукою, зупинивши її біля обличчя статиста в ділянці носа. ОСОБА_7 зазначив, що таких ударів було декілька. В подальшому потерпілий схопив ОСОБА_4 за одяг та утримував його до тих пір, поки обоє не впали на землю (а.с. 38-43).

17.06.2020 також був проведений слідчий експеримент із свідками ОСОБА_10 (а.с. 44-47) та ОСОБА_11 (а.с. 48-56), які своїми показами та відтворенням обставин події підтвердили вищевказане.

Самі протоколи відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення.

Як наслідок, цим процесуальним джерелом доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини з числа регламентованих ст. 91 КПК України, а тому суд сприймає ці докази, як належні та допустимі.

При цьому, з дослідженого судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновку судово-медичної експертизи №329 від 18.01.2020 встановлено, що у гр. ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: три синці в ділянках обличчя, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися, як при нанесенні ударів тупими твердими предметами у вищевказані ділянки, так і при ударах цими ділянками до таких, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 58-59). Аналогічні результати експертизи викладені у висновку №83/329/19р-Д від 23.04.2020 (а.с. 60-61).

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Тобто, ці докази, як належні та допустимі, підтверджують безпосередньо факт отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень.

Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, сприяння у розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, немає, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно відшукувати вказані обставини.

Також, за дорученням суду, уповноваженим представником органу пробації, у даному кримінальному проваджені була складена досудова доповідь відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ч.1 ст.314-1 КПК України, суд враховує зміст досудової доповіді в частині інформації, що характеризує обвинуваченого, а також для прийняття судового рішення про міру покарання.

Зі змісту досудової доповіді вбачається, що неповнолітній обвинувачений раніше не судимий. Проживає із матір`ю, братами, сестрою та бабусею. Батько ніколи з ними не проживав, не брав участь у його вихованні. Закінчив неповних 2 курси Калуського ВПУ №7 за спеціальністю столяр, так як був виключений за прогули. Підробляє в колибі у с. Добровляни різноробочим, за що отримує кошти. Також, має захоплення ремонт скутерів. Фізична та вербальна агресія не проявлялась, спроби маніпулювати/контролювати інших не спостерігалась.

Також, досудовою доповіддю визначено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, не навчається, підробляє різноробочим, тобто має самостійний дохід, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, неодружений); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання громадських робіт; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; з урахуванням тих обставин, що мати немає впливу на поведінку неповнолітнього обвинуваченого, характеру та локалізації заподіяних ушкоджень, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді громадських робіт.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 40 годин громадських робіт.

Речові докази:

Медичну карту амбулаторного хворого №60406 (без назви медичної установи), довідку №2952, копію до госпітального протоколу №2952, копію карти виїзду СШМД повернути володільцям.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя