Справа № 629/5264/15-к
Номер провадження 1-кп/629/34/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області кримінальну справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000124 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 342, ч. 1 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 342 КК України.
Ухвалою від 10 жовтня 2017 року кримінальна справа за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000124 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 342, ч. 1 ст. 186 КК України, була призначена до підготовчого судового засідання.
У підготовчому судовому засіданні суд поставив на обговорення учасниками процесу питання про повернення обвинувального акту прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Прокурор ОСОБА_3 вважав за необхідне призначити справу до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений у відповідності до діючого законодавства.
оскільки підстав для повернення обвинувального акту немає, кримінальне провадження підсудне Лозівському міськрайонному суду Харківської області, обвинувальний акт складено відповідно до вимог діючого законодавства.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник-адвокат ОСОБА_5 не заперечували проти повернення обвинувального акту прокурору з підстав приведення у відповідність до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, а також з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, недотримання особливого порядку повідомлення про підозру щодо обвинуваченого, який є депутатом Лозівського районної ради Харківської області, недотримання вимог передбачених ст.290 КПК України, проведення досудового розслідування поза межами процесуальних строків досудового розслідування. Вказали, що ухвалами Лозівського міськрайонного суду Харківської області вказане кримінальне провадження неодноразово поверталось прокурору у зв`язку з недоліками та порушенням кримінального законодавства під час досудового розслідування. Дані ухвали за результатами колегіального розгляду в Апеляційному суді Харківської області були залишені без змін. Незважаючи на недоліки обвинувального акту, які були встановлені судовими рішеннями, вони прокурором фактично не були усунуті.
Вислухавши позицію учасників процесу, суд вважає необхідним обвинувальний акт повернути прокурору з наступних підстав.
Так, 01.07.2020 набув чинності Закон України№ 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 03 грудня 2019 року № 321-IX (далі - Закон).
Законом до чинного Кримінального кодексу було внесено зміни, яким запроваджено інститут кримінального проступку. Зміни торкнулись як самого поняття діяння щодо якого здійснюється кримінально-правова охорона (ст. 11 КК), так і його видів (ст. 12 КК).
Так, відповідно до ч.1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до ч.1 ст. 342 КК України опір представникові влади, крім державного виконавця, приватного виконавця, під час виконання ним службових обов`язків, карається штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років. Або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Таким чином, станом на 01 липня 2020 кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 342 КК України є кримінальним проступком.
Відповідно до п.5 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи те, що обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 342, ч. 1 ст. 186 КК України, надійшов до суду до набрання чинності цим Законом, не призначений на момент набрання ним чинності до судового розгляду, даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Окрім того, прокурор просив обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки останній, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду кримінального провадження, 24 травня 2019 року та 11 червня 2019 року до суду не з`явився без поважних на те причин, перешкоджаючи кримінальному провадженню у такий спосіб. Вказував на наявність ризиків, передбачених п.4 ч.1 ст.177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник-адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечували, вважали його необґрунтованим, а ризики недоведеними належними та достатніми доказами, просили відмовити в задоволенні клопотання. Захисником-адвокатом ОСОБА_5 зазначено, що ОСОБА_4 виконує належним чином свої процесуальні обов`язки: від суду не ховається, вчасно прибуває у судові засідання, не допустив жодного ухилення від явки до суду без поважних причин, у випадках неприбуття до суду кожна неявка обвинуваченого була підтверджена відповідними доказами і причина неявки повідомлена суду. ОСОБА_4 раніше не судимий, є депутатом Лозівської районної ради Харківської області, керівником та засновником сільськогосподарських підприємств, публічною особою, веде активне соціальне життя, має стабільне матеріальне становище та постійне місце проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків-пенсіонерів, які потребують його піклування.
При вирішенні зазначеного клопотання суд виходить з наступного.
На підставі ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити або скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно вимог ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щонайбільше обмежує права громадянина, тому повинно бути викликаним реальною необхідністю, що знаходить свій вираз в обґрунтуванні та мотивуванні клопотання.
Згідно з вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до п. «С» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), норм КПК України для обрання або для зміни запобіжного заходу тримання під вартою необхідна наявність підстав вважати, що дана особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, буде намагатися, ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень або перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому враховується тяжкість вчинених злочинів, вік підозрюваного, його стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, перелічені в ст. 178 КПК України.
Під час вирішення питання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Мотивуючи необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, прокурор в своєму клопотанні застосовує загальні твердження, без належної аргументації з посиланням на певні обставини, а тому суд приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, на підтвердження поважності неявки в підготовче судове засідання 24 травня 2019 року та 11 червня 2019 року, на які посилається прокурор в обґрунтування свого клопотання про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_4 надано відповідні письмові докази на підтвердження поважності неявки до суду, а саме копія посвідчення про відрядження в період з 22 травня 2019 року по 25 травня 2019 року, з відповідними відмітками про вибуття та прибуття, копія виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , в якій зафіксовано наявність у останнього алергічних реакцій станом на 11 червня 2019 року.
Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент розгляду справи відсутні підстави, які б вказували на необхідність обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,314,315,369-372 КПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 відмовити.
Повернути прокурору Лозівської місцевої прокуратури Харківської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000124, внесеному до ЄРДР 15 січня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 342, ч. 1 ст. 186 КК України, для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвалу суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1