ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2128/20 Справа № 199/2168/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000114 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим за ч.1 ст.119 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він у невстановлений час та місці, при невстановлених обставинах, у малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_10 , придбав у невстановленій кількості, але не менше 8 одиниць піротехнічних виробів - петард з маркуванням «К05 Р2000» та не менше 3 одиниць з маркуванням «ТС5В» відповідно, які згідно з висновком судової вибухово-технічної експертизи № 19/104-8/514 від 14.02.2020 до вибухових речовин не відносяться, однак в своєму складі містять речовини, котрі являються компонентами сумішевих вибухових речовин, а саме: перхлорат калію, карбонат стронцію, карбонат кальцію, сірка, залізо, цинк, мідь, марганець та алюміній. Після цього, ОСОБА_9 , у невстановлений час та спосіб перемістив придбані ним піротехнічні вироби - петарди до орендованої ним спальної кімнати у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , де почав зберігати до 21.01.2020. Далі, 21.01.2020, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_9 перебуваючи в орендованій квартирі, за вищевказаною адресою, разом з неповнолітньою ОСОБА_12 , вирішив за допомогою піротехнічних виробів - петард з маркуванням «К05 Р2000» у кількості не менше 8 одиниць та «ТС5В» не менше 3 одиниць, металевої циліндричної труби діаметром приблизно 4 см довжиною близько 20 см, а також гніту - виготовити саморобний вибуховий пристрій. З цією метою, у вказаний час, ОСОБА_9 , знаходячись за столом, використовуючи канцелярський ніж, розрізав паперову обгортку зазначених вище піротехнічних виробів та їх вміст, тобто речовини, котрі являються компонентами сумішевих вибухових речовин, а саме: перхлорат калію, карбонат стронцію, карбонат кальцію, сірка, залізо, цинк, мідь, марганець, алюміній, пересипав до металевої циліндричної труби діаметром приблизно 4 см і довжиною близько 20 см затуливши один з її кінців невстановленим предметом. Потім, ОСОБА_9 , ігноруючи той факт, що поряд з ним в кімнаті знаходиться неповнолітня ОСОБА_12 , не передбачаючи настання смерті останньої, хоча повинен був і міг її перебачити, діючи з більшою обачністю, продовжуючи виготовляти саморобний вибуховий пристрій, помістив до іншого кінця металевої труби, в якій знаходились компоненти сумішевих вибухових речовин, гніт довжиною приблизно 5 см та запаливши свічку намагався воском залити зазначений край труби. В цей час, внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_9 , який допустив контакт гарячого воску з легкозаймистими компонентами сумішевих вибухових речовин, а саме: перхлорату калію, карбонату стронцію, карбонату кальцію, сірки, заліза, цинку, міді, марганцю та алюмінію, стався вибух. В результаті вказаного вибуху ОСОБА_12 , яка знаходилась у безпосередній близькості до його епіцентру, отримала тілесні ушкодження у вигляді: вибухової травми - рани у тім`яній ділянці посередині, 2 рани у правих тім`яній та завушній ділянках голови з переломами кісток склепіння та основи черепу відповідно до них, також з руйнуванням оболонок головного мозку та масивними руйнуваннями мозкової речовини, де виявлено 2 сторонніх тіла з металу, масивні крововиливи під м`якою м`язовою оболонкою головного мозку та у м`яких покривних тканинах голови, крововиливи у мозкову речовину, набряк головного мозку, синець на повіках лівого ока, чисельні садна на голові та шиї праворуч, кінцівках та передній поверхні грудної клітини, після чого з зазначеними тілесними ушкодженнями ОСОБА_12 доставлено до приміщення КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарні ім. І.І. Мечникова», де остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 167/87-Е від 12.02.2020 ушкодження у ОСОБА_12 у вигляді саден мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, ушкодження на голові мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як небезпечні для життя та привели до настання смерті, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Обвинувачений ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року змінити. Призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим та підлягає зміні в частині призначеного покарання.
Зазначає, що з часу вчинення правопорушення шкодує за тим, що скоїв, щиро кається, жодним чином не оскаржує обставини вчинення злочину і визнає, що має нести відповідне покарання.
Разом з цим звертає увагу на те, що потерпілий не має до нього претензій майнового характеру, цивільний позов останній не заявляв та відмовився від грошових коштів в якості компенсації.

На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурором були подані заперечення, в яких він просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2020 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
На дану апеляційну скаргу були подані заперечення і потерпілим ОСОБА_7 , який також просить залишити вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.05.2020 року щодо ОСОБА_9 без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення даної апеляції та просив вирок суду залишити без змін.
Потерпілий та його представник, кожен окремо, просили відмовити у задоволенні апеляції обвинуваченого.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Доведеність вини ОСОБА_9 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 119 КК України в апеляційній скарзі також не оспорюється.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, вчинив злочин середньої тяжкості з необережності, на обліку у лікаря-нарколога і психіатра не перебуває, характеризується позитивно, щире каяття, повне визнання провини, активне сприяння розкриттю злочину і встановленню істини у кримінальному провадженні, а також отримання самим від вибуху тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим ОСОБА_9 лікується і оформлює групу інвалідності, які визнав обставинами, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого. Крім того, при вирішенні питання щодо призначення покарання обвинуваченому судом було враховано й думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні останнього.
Таким чином, всі доводи, зазначені апелянтом у своїй скарзі, вже були враховані судом при винесенні вироку та призначенні покарання.
Що ж стосується посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на намагання відшкодувати завдану шкоду, вказані доводи не знайшли свого підтвердження ані протягом судового розгляду, ані під час апеляційного перегляду, оскільки потерпілий ОСОБА_7 повідомив суду про те, що жодних грошових коштів від обвинуваченого та його сім`ї він не отримував.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 119 КК України, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування відносно останнього приписів норм ст. 69, 75 КК України, є цілком законним та обгрунтованим, і апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині даний висновок суду не спростовують, а тому і задоволенню не підлягають.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_9 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4