Справа № 211/5381/20
Провадження № 1-кп/211/766/20
У х в а л а

про продовження строку дії запобіжного заходу

10 листопада 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 18.06.2020, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 307 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_5 , -

встановив:

у провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000127 від 18.06.2020 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду від 17.09.2020 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду.

Прокурором ОСОБА_4 було подано письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , оскільки дія запобіжного заходу спливає 15.11.2020, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо, існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували щодо продовження строку тримання під вартою.
При вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачений, обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуту наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Обвинувачений ОСОБА_3 має місце реєстрації в Кривому Розі, проте не має постійного джерела доходу, не працює та не навчається, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, доводи прокурора про відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого стороною захисту та обвинуваченим не спростовані, а отже вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів. Суд вважає, що залишаючись на свободі та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі, він може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, незважаючи на презумпцію невинуватості, яка превалює над принципом поваги до свободи особистості та незаконно впливати на свідків.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Отже, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи також положення статті 178 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 08 січня 2021 року включно. Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_3 розмір застави в межах, передбачених ст. 182 ч. 5 п. 2 КПК України, з покладенням на нього у разі внесення застави обов`язку повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 183, 197, 182, 183, 331, 369 КПК України, суд -
постановив:

продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу - тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 08 січня 2021 року включно.
Визначити заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 (сорок дві тисячі сорок) гривень, в разі сплати якої вважати обраним ОСОБА_3 запобіжний захід - заставу.
У разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_3 обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з моменту оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1 .