печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання виконувача обов`язків начальника першого відділу Управління розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

07.07.2020 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 надійшло клопотання виконувача обов`язків начальника першого відділу Управління розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене із начальником другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у сфері нагляду за кримінальними правопорушеннями про військові злочини та у сфері оборонно-промислового комплексу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000488 від 26.05.2020,про накладення арешту на автомобіль NISSAN Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представники підозрюваного адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення вказаного клопотання про арешт, оскільки вилучене майно не має відношення до кримінально правопорушення та не містить на собі слідів вчинення кримінального правопорушення.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши пояснення прокурора, заперечення адвокатів, приходжу до наступних висновків.
Обґрунтовуючи внесене клопотання сторона кримінального провадження вказує, що у провадженні Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження № 0000488 від 26.05.2020 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу голови Служби безпеки України ОСОБА_9 призначено на посаду заступника начальника Головного відділу захисту національної державності управління Служби безпеки України в Одеській області.

Так, на початку березня-квітня 2020 року заступнику начальника ГВ ЗНД управління СБ України в Одеській області ОСОБА_9 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у зв`язку із службовою діяльністю стало відомо про наявність у приватного підприємця ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , великої кількості земельних ділянок на території України та грошових коштів за результатами здійснення останнім підприємницької діяльності.

У той же час, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел направлений на вимагання та подальше отримання у потерпілого ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 250 000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на травень 2020, становить 6 702 500 грн.) з погрозою розголошення відомостей, які ОСОБА_10 , на думку ОСОБА_9 , бажає зберегти в таємниці та погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами.

Для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_9 розробив план, який полягав у вимаганні та заволодінні грошовими коштами потерпілого, та мав бути виконаний шляхом збирання конфіденційної інформації стосовно потерпілого ОСОБА_10 , у тому числі щодо місць перебування, розпорядку дня останнього, підшукування осіб з числа не знайомих потерпілому для висловлення йому погрози та висунення вимоги про передачу грошових коштів у розмірі 250 000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на травень 2020, становить 6 702 500 грн.) і подальше їх отримання, а також створення підстав та умов для висловлення вказаної погрози і вимоги.

Встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, 02.07.2020 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вимаганні, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, вчинене організованою групою, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час досудового розслідування 02.07.2020 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, у зв`язку із врятування речей, що мають значення для досудового розслідування, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчого судді проведено обшук автомобіля NISSAN Qashqai д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , за результатами якого вказаний автомобіль вилучений.

При цьому, ОСОБА_9 підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Так, санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Слідчий вказує, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладається на майно підозрюваного згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України за наявності підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначати покарання у виді конфіскації майна.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Разом з тим, матеріалами клопотання не підтверджено та слідчим не доведено, що дане майно містить відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та необхідності у застосуванні заходу забезпечення як арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання виконувача обов`язків начальника першого відділу Управління розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1