490/4500/20 28.01.2021
н/п 1-кс/490/427/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4500/20
У Х В А Л А

28 січня 2021 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002450 від 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2020 року слідчий СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва із погодженим з прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 клопотанням про накладення арешту на рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою використання для відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, або забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна або цивільного позову, а саме: автомобіль марки «Lexus ES 350», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження зазначеного майна.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання слідчого заперечували та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що в квітні 2020 року було укладено договір дарування щодо даного транспортного засобу, однак його не було вчасно переоформлено у зв`язку з запровадженням в країні карантинних заходів. Крім того, на даний транспортний засіб вже накладено арешт по іншій судові справі №483/1459/20, яка перебуває на розгляді в Очаківському міськрайонному суді Миколаївської області. Разом з цим, станом на теперішній час по кримінальному провадженню №0002450 оголошено про закінчення досудового розслідування і виконують вимоги ст.290 КПК України.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим відділом Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002450 від 25.07.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.

26.07.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.

Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Звертаюсь з зазначеним клопотанням, слідчий в обґрунтування необхідності накладення арешту на вказаний транспортний засіб, посилався на те, що арешт необхідний з метою використання для відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, або забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна або цивільного позову. Разом з тим, на підтвердження необхідності накладення арешту на зазначене майно слідчим не було надано жодного доказу на підтвердження існування ризику того, що власник вказаного майна буде здійснювати спроби щодо його відчуження.

Вислухавши доводи учасників процесу та дослідивши матеріали, додані до клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого обґрунтовано формально та задоволенню не підлягає, оскільки прокурором в судовому засіданні не було доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, що може призвести до необґрунтованого порушення конституційних прав власника майна.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.170-173, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002450 від 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1