Справа № 484/3784/20
Провадження: № 1-кп/484/509/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.11.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001093, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайська Миколаївської області, громадянки України, розлученої, яка має малолітню дитину ОСОБА_4 , 06.05.2013р., середню спеціальну освіту, працює у ПАТ «Укртелеком», інвалідності не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 190 КК України,
за участю учасників судового провадження

прокурора - ОСОБА_5
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілого - ОСОБА_9
обвинуваченої - ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:

Восени 2019 року ОСОБА_3 перебувала на навчанні та підготовці до виконання обов`язків з подальшим працевлаштуванням у ФОП « ОСОБА_6 ». В грудні місяці 2019 року, точна дата та час не встановлені, ОСОБА_10 вирішив закупити для працівників компанії, сувенірну продукцію. В цей час у ОСОБА_3 виник корисливий умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою. Так, обвинувачена, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, шляхом зловживання довірою, запропонувала ОСОБА_6 закупити нею сувенірну продукцію для компанії, чого в дійсності робити не збиралась. ОСОБА_6 зацікавився даною пропозицією, будучи впевненим в добросовісності дій ОСОБА_3 , погодився та 23.12.2019 о 11:52год. перерахував на карту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_11 для ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7537, 69 грн. В подальшому ОСОБА_3 сувенірну продукцію не придбала, а грошові кошти витратила на власні потреби.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в березні місяці 2020 року, точна дата та час не встановлені, у ОСОБА_3 , повторно виник злочинний умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою. Реалізовуючи задумане, шляхом зловживання довірою, діючи умисно з корисливих мотивів, обвинувачена запропонувала ОСОБА_6 закупити для працівників компанії дві пари навушників, для роботи дистанційно, так як в Україні був введений карантин, хоча в дійсності купувати навушники не збиралась. ОСОБА_6 зацікавився даною пропозицією, будучи впевненим у добросовісності дій ОСОБА_3 , домовився з нею про придбання таких навушників, та в період часу 02.03.2020р. по 09.03.2020р. перерахував на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 грошові кошти двома платежами у розмірі 3283,5 грн. та 2874,30 грн. для ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_3 навушники не придбала, а отриманні грошові кошти витратила на власні потреби.

В лютому місяці, точна дата та час не встановлені, обвинувачена, перебуваючи у ФОП « ОСОБА_6 », познайомилась із ОСОБА_7 , під час розмови з яким у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння грошовими дами шляхом обману та зловживання довірою. Реалізовуючи задумане, шляхом зловживання довірою, діючи умисно з корисливих мотивів під час розмови, ввійшовши у довіру, обвинувачена домовилась з ОСОБА_7 про придбання нею сувенірної продукції для працівників компанії ОСОБА_7 , хоча насправді робити цього не збиралась. ОСОБА_7 , будучи впевненим у добросовісності ОСОБА_12 , повірив їй та передав грошові кошти у сумі 1800 грн. В подальшому обвинувачена сувенірну продукцію не придбала, а отриманні грошові кошти витратила на власні треби.

25 березня 2020 року, вдень, ОСОБА_3 дізналась про необхідність закупити партію медичних масок для працівників ФОП ОСОБА_6 та у неї виник умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою. Реалізовуючи задумане, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, вона звернулася до свого знайомого ОСОБА_8 , який являється фізичною особою підприємцем, з проханням надати їй строком до вечора 25.03.2020р. медичні маски в кількості 1000 (одна тисяча) шт., зобов`язавшись повернувши інші медичні маски у вказаний строк, хоча в дійсності повертати їх не збиралась. ОСОБА_8 , повіривши в добросовісність дій обвинуваченої, передав їй свої медичні маски в кількості 1000 шт. Отже, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою отримала медичні маски, що належали ОСОБА_8 , та, не маючи наміру на їх повернення, продала їх ФОП ОСОБА_6 , отримавши грошові кошти у розмірі 5000 грн., які витратила на власний розсуд.

Зізнаючись у вчиненому обвинувачена пояснила, що вона оформила кредит, однак не змогла його вчасно погасити та їй стали погрожувати. Коштів на повернення кредиту у неї не було, отже вона вирішила заволодіти грошовими коштами потерпілих. Так, вона отримала від потерпілого ОСОБА_6 гроші на придбання сувенірної продукції, навушників, від потерпілого ОСОБА_7 - гроші на придбання сувенірної продукції, від потерпілого ОСОБА_8 медичні маски, які продала ОСОБА_6 , отримавши 5000грн. Отримані кошти вона передала на погашення кредиту. Свою винуватість визнала у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що дійсно обвинувачена стажувалась на підприємстві. В цей час вона запропонувала придбати для підприємства сувенірну продукцію та навушники. Довіряючи їй, він перерахував їй гроші на загальну суму 13695,49грн.: частину на ім`я ОСОБА_11 , частину на ім`я обвинуваченої. Однак товар він не отримав, тому був змушений звернутись до поліції. Цивільний позов він зменшив, вказав, що обвинувачена добровільно відшкодувала йому 3000грн., отже він просив стягнути з неї 10695,49грн.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що обвинувачена також йому запропонувала придбати сувенірну продукцію. Довіряючи їй він передав грошові кошти, спочатку у розмірі 1800грн., а пізніше він передав їй також ще 1000грн. Товар він не отримав, отже звернувся до поліції. Заявлений ним цивільний позов на відшкодування майнової шкоди в сумі 2800грн. та моральної шкоди на суму 10000грн. підтримав повністю.

Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що обвинувачена звернулась до нього з проханням передати їй медичні маски в кількості 1000грн. та зобов`язалась поверну такі ж медичні маски. Довіряючи їй він передав маски, але інші маски у обумовлений термін обвинувачена не повернула. Він погодився, що вартість масок складала 5000грн., однак, враховуючи, у нього був намір реалізувати вказані маски інші особі за 11000грн., вважає що обвинувачена також зобов`язана йому відшкодувати упущену вигоду в сумі 6000грн., отже він заявив позов на суму у 11000грн., який підтримав. Також він просив стягнути з обвинуваченої завдану йому моральну шкоду, які він оцінив у 10 000грн.

Потерпілі просили призначити покарання обвинуваченій на розсуд суду
Обвинувачена цивільний позов, заявлені потерпілими в частині відшкодування завданої майнової шкоди та упущеної вигоди потерпілому ОСОБА_8 визнала в повному обсязі. Позовні вимоги в частині стягнення з неї моральної шкоди визнала частково на суму по 1000грн. на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

З доказів, наданих потерпілим, вбачається, що на підставі заяв потерпілий до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості щодо заволодіння обвинуваченою грошовими коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також заволодіння медичними масками, які належали потерпілому ОСОБА_8 .

Враховуючи те, що обвинувачена визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, інкримінованих їй органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.
На підставі викладеного, суд вважає, що дії обвинуваченої правильно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство) та за ч.2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно..
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачена вчинила проступок та нетяжкі злочини, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, негативна характеристика на неї відсутня, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, працює.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному, те, що вона добровільно частково відшкодувала завдану шкоду потерпілому ОСОБА_6 .
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлені.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують її покарання, дані про її особу, обставини вчинення правопорушень, дають підстави для призначення їй покарання в межа санкцій статей, що визначають відповідальність за вчинення правопорушень, що їй інкримінують, в редакції на час вчинення правопорушень, у виді штрафів із застосуванням положень ст.. 70 КК України. На думку суду таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1, п.1, 2 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, суд вважає, що позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 належить задовольнити в повному обсязі.

Позови, заявлені потерпілим ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченої завданих збитків в сумі 2800грн., потерпілим ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченої завданих збитків та упущеної вигоди на суму 11000грн. також належать повному задоволенню, оскільки обвинувачена повністю визнала їх в цій частині.

Крім того, потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були заявлений позовні вимоги про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в сумі по 10000грн. кожному.
Обвинувачена визнала ці позовні вимоги частково та просила стягнути з неї на користь потерпілих в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди по 1000грн. кожному
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, які її завдала, за наявності її вини.
Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вважає, що внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання, отже вважає доведеною наявність моральної шкоди, спричиненою потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 даними кримінальними правопорушеннями, які змушені були систематично з`являтися до правоохоронних органі та суду, що потягло вимушені зміни їх звичайному способі життя.
Враховуючи викладене, а також вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню в сумі по 1 000грн. на користь кожного з потерплих.
Представник потерплого ОСОБА_7 та потерплий ОСОБА_8 просили стягнути з обвинуваченої на їх користь судові витрати по сплаті судового збору.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові 187/291/17 від 23 січня 2019р. дійшла висновку, що під час вирішення в межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом. Отже, у стягнення із обвинуваченої на користь потерпілих витрати по сплаті судового збору слід відмовити.

Речові докази та судові витрати відсутні. Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України (в редакції, чинній на час вчинення кримінальних правопорушень) та призначити їй покарання за:
-ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімум громадян в сумі 510грн.;
-ч.2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімум громадян в сумі 850грн.;
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді штрафу в сумі 1300 (одна тисяча триста) грн..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 10695 (десять тисяч шістсот дев`яносто п`ять)грн. 49 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 2 800 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, всього 3 800 (три тисячі вісімсот) грн.

В задоволенні позову ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди в іншій частині та витрат по сплаті судового збору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 11 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, всього 12 000(дванадцять тисячь) грн.

В задоволенні позову ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди в іншій частині та витрат по сплаті судового збору відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити, що обвинувачена, захисник, потерпілі, їх представник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1