Провадження № 11-кп/4820/386/20
Справа № 676/668/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 рокуКолегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000590 від 28.12.2019 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, інваліда 3-ї групи, пенсіонера, неодруженого, раніше судимого:
- 18 січня 2000 року Кам`янець-Подільським міським судом Хмельницької області за ч.3 ст.81, ст.17 ч.3 ст.81, ст.44, ст.42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна з відстрочкою виконання вироку на підставі ст.46-1 КК України 1960 року на строк один рік без стягнення штрафу на підставі ст.44 КК України;
- 5 грудня 2000 року Кам`янець-Подільським міським судом Хмельницької області за ч.2 ст.140, ст.43 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна, звільненого з місця позбавлення волі 03 червня 2002 року на підставі ст.53 КК України 1960 року умовно-достроково на невідбутий строк два роки два місяці п`ятнадцять днів;
- 11 червня 2003 року Кам`янець-Подільським районним судом Хмельницької області за ч.1 ст.115, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років, звільненого з місця відбування покарання 19 березня 2014 року по відбуттю строку покарання;
- 04 серпня 2016 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області за ст.360, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку на два роки,
- 18 травня 2017 року Кам`янець-Подільський міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.194, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і один місяць, звільненого з місця відбування покарання 30 серпня 2019 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку у виконання, який виконувати у порядку, передбаченому ч.2 ст.57 КВК України, а саме направити ОСОБА_7 до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
Цивільний позов не заявлявся. Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1884 (одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.
За вироком суду першої інстанції, 28 грудня 2019 року близько 13 год. 45 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля належного на праві спільної часткової власності потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 домоволодінні АДРЕСА_2 , та пересвідчившись, що на його території відсутні власники, прийняв рішення про незаконне проникнення до приміщення житлового будинку, що розташований на території зазначеного домоволодіння.
Тоді ж, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_7 переліз через огорожу на територію зазначеного домоволодіння, де підійшов до вікна житлового будинку, після чого, в порушення ст. 30 «Конституції України» (Кожному гарантується недоторканність житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду), норми ст. 12 «Загальної декларації прав людини» (Нiхто не може зазнавати безпiдставного втручання у його особисте i сiмейне життя, безпiдставного посягання на недоторканнiсть його житла, тайну його кореспонденцiї або на його честь i репутацiю. Кожна людина має право на захист закону вiд такого втручання або таких посягань), норми ст. 17 «Міжнародного пакту про громадянські та політичні права» (Ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань), норми ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції), усвідомлюючи факт, що вказаний будинок йому не належить, не будучи зареєстрованим у ньому, не отримавши на це згоди власників, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та суспільно-небезпечних наслідків, умисно, за відсутності законних підстав, порушуючи конституційне право недоторканості житла, шляхом розбиття віконної шибки, умисно незаконно проник у середину вказаного будинку, чим порушив недоторканість житла потерпілих.
Зазначеними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч.1 ст.162 КК України.
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, в частині призначеного покарання, та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є несправедливим внаслідок суворості. Суд першої інстанції не врахував всіх пом`якшуючих обставин, таких, як активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 не працевлаштований, має постійне місце проживання, на утриманні у нього двоє батьків інвалідів похилого віку, у батька ампутована нога, а пристаріла мати не може сама за ним доглядати. Відбуваючи покарання у виді обмеження волі, обвинувачений не зможе піклуватися про свої батьків, має бажання працювати, але не в змозі самостійно, через свій психологічний стан знайти роботу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 , у незаконному проникненні до житла особи, правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.162 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому вирок суду, в цій частині, в апеляційному порядку не переглядається. Колегія суддів враховує фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання вимогам закону внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на певний строк, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість та спосіб вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу, а також пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини.
Зокрема, враховані такі пом`якшуючі покарання обставини, як повне визнання вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що він є інвалідом дитинства 3-ї групи, на момент вчинення кримінального правопорушення виявляв легку розумову відсталість з поведінковими розладами, яку виявляє і в даний час, наявність у нього батьків інвалідів (батько інвалід 2-ї групи, мати інвалід з дитинства 3-ї групи).
Обставиною, що обтяжує призначене покарання є рецидив злочинів.
Також, судом враховано, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в лікаря - нарколога не перебуває, але перебуває на обліку в лікаря психіатра з приводу виявлення легкої розумової відсталості з поведінковими розладами, ніде офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних особливо тяжкого, тяжких та середньої тяжкості злочинів проти життя особи, в тому числі чотири рази проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, та після звільнення з місця позбавлення волі через незначний проміжок часу, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії невеликої тяжкості. Вказані обставини дають підстави вважати, обвинуваченого як особу, схильну до протиправних проявів, та який перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність.
Таким чином, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, у виді обмеження волі, в межах санкції ч.1 ст. 162 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 цього Кодексу.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, наявність на його утриманні батьків-інвалідів похилого віку, не є підставою для зміни вироку та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки при його призначенні ці обставини судом першої інстанції були враховані.

Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4