ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/347/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2109/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до цього вироку
ОСОБА_7 , 1986 року народження, уродженка м. Харкова, громадянка України, не заміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрованого місця проживання не має, мешканка АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року за ч.2 ст. 190 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, -

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покарання призначеного за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_7 4 роки 10 місяців позбавлення волі.
Зараховано в строк покарання частково відбуте покарання, призначене за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року.
Відповідно до ч. 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту її затримання, тобто з 01 лютого 2019 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 01 лютого 2019 року по 04 лютого 2020 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року по справі з єдиним унікальним № 638/17644/13 к.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Вироком встановлено, що 01 лютого 2019 року близько 11 години 49 хвилин ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, отже діючи повторно, знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Венера», розташованого за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Привокзальна, будинок 24, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, підійшла до потерпілого ОСОБА_9 , який в той час, стояв по центру вказаного магазину обпершись нижньою частиною спини та руками об морозильну камеру з напівфабрикатами, та діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, з лівої кишені дублянки ОСОБА_9 , витягнула грошові кошти в сумі 510 гривень, а саме одну купюру номіналом 500 гривень та дві купюри номіналом по 5 гривень.
У цей час дії ОСОБА_7 були помічені потерпілим ОСОБА_9 , який намагався затримати її, схопивши за праву руку, в якій були затиснуті вказані купюри грошових коштів, однак йому не вдалося це зробити. У відповідь на це, ОСОБА_7 почала бігти до виходу з магазину, а потерпілий ОСОБА_9 побіг за нею. На порозі вказаного магазину, а саме на сходах, ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_7 та вона кинула йому під ноги дві купюри номіналом по 5 гривень та з місця скоєння кримінального правопорушення зникла залишивши у себе купюру номіналом у 500 гривень, незважаючи на подальші намагання потерпілого ОСОБА_9 затримати її.
Тобто, ОСОБА_7 відкрито викрала чуже майно, а саме грошові кошти ОСОБА_9 , обернувши їх на свою користь, спричинивши останньому матеріальну шкоду у розмірі 500 гривень.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 просила вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити, у зв`язку із відсутністю доказів її винуватості вчинення кримінального правопорушення, а також вважала, що суд призначив занадто суворе покарання.

Захисник ОСОБА_8 просив вирок скасувати і закрити кримінальне провадження, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, посилаючись на те, що вирок базується виключно на показаннях потерпілого, який на момент настання події перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що показання свідків не містять прямих доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину.

Також, апеляційну скаргу подав прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , однак до початку апеляційного розгляду, відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України, вонавідмовилася від своєї апеляційної скарги, про що подала відповідну заяву.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів та вимог обвинуваченої та її захисника і враховуючи те, що в судовому засіданні при апеляційному розгляді апелянти підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, колегія суддів бере до уваги наступні відомості та обставини, що встановлені при апеляційному перегляді.
Зокрема, в своїй апеляційній скарзі обвинувачена посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуваний вирок за відсутністю доказів, які б підтверджували її винуватість.
Поряд з цим, апеляційна скарга захисника ґрунтується на доводах про те, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення лише показання потерпілого, а також свої припущення.
При цьому, належить врахувати, що такі доводи обвинуваченої та захисника в повному обсязі спростовуються висновками суду, які зазначені ним в мотивувальній частині вироку (арк. 4-15, т.2). Тобто, суд навів у вироку низку доказів на підтвердження кваліфікації дій та винуватості обвинуваченої і ці відомості походять з різних джерел, але не суперечать один одному та чітко узгоджуються між собою, що свідчить про їх об`єктивність.
Зокрема, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України підтверджуються сукупністю доказів, яким була надана належна процесуальна оцінка судом першої інстанції, а саме:
-потерпілий ОСОБА_9 при безпосередньому допиті в суді показав, що у лютому 2019 року, більш точної дати він не пам`ятає, він зайшов до кафе «Забава», яке знаходилось поблизу залізничного вокзалу в с.м.т. Нова Водолага, Нововодолазького району Харківської області, де побачив обвинувачену, яку раніше він не знав. Через деякий час вони разом пішли до магазину «Венера», що також розташований поблизу залізничного вокзалу селища міського типу Нова Водолага Харківської області, де він вирішив купити пиріжок та 50 грамів горілки. Хто запропонував зробити покупку потерпілий не пам`ятає. Вказав, що у нього в наявності було чи то 520 гривень чи то 510 гривень, при цьому 500 гривень однією купюрою, інші дрібними купюрами, але потерпілий точно пам`ятає, що було дві купюри номіналом по 5 гривень. Як зазначив потерпілий 500 гривень він не хотів розмінювати, а на дрібні гроші вирішив зробити покупку. В цей час обвинувачена побачила, що у нього є гроші, які на той момент, як пояснив ОСОБА_9 , він поклав до лівої кишені куртки. Зі слів потерпілого, обвинувачена прихилилась до нього ніби хотіла глянути за прилавок, який був розташований за його спиною, та в цей час витягла гроші з кишені його куртки та стала тікати з магазину. Потерпілий вказав, що намагався її зупинити, став звати, на що обвинувачена викинула дві купюри по 5 гривень, а купюру номіналом 500 гривень залишила собі. Після цього потерпілий одразу викликав працівників поліції, які через деякий час знайшли обвинувачену біля залізничного вокзалу, проте зі слів потерпілого, вона вже була у іншому одязі.
-свідок ОСОБА_11 , яка працює у кафе «Забава» в с.м.т. Нова Водолага Харківської області пояснювала в суді, що 01 лютого 2019 року вона була на своєму робочому місці у кафе. Близько 11 години 00 хвилин зайшла обвинувачена ОСОБА_12 та присіла за стіл. Згодом зайшов ОСОБА_9 та присів за стіл, де була ОСОБА_12 . Потім вони разом підійшли до неї та потерпілий замовив дві чарки горілки та котлету. Під час розрахунку за придбані продукти, ОСОБА_9 витягнув з кишені своєї куртки гроші у сумі 550 гривень. При цьому, свідок побачила, що у потерпілого була одна купюра номіналом 500 гривень та одна 50 гривень, якою він розрахувався. Отримавши від неї решту за покупку це, як пояснила ОСОБА_11 , було 10 гривень двома купюрами номіналом по 5 гривень, свідок побачила як потерпілий поклав їх до лівого карману своєї куртки та пішов до столику, де сиділа ОСОБА_7 . Через деякий час свідок попросила їх покинути приміщення, оскільки їй потрібно було піти, та обвинувачена з потерпілим вийшли разом. Також в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок зазначила, що попереджала потерпілого, щоб той не зв`язувався з обвинуваченою, бо «буде горе».
Крім того, свідок ОСОБА_13 зазначила, що у лютому 2019 року, більш точної дати свідок не пам`ятає, у першій половині дня до магазину «Венера», де свідок працює продавцем, зайшли раніше їй знайомий ОСОБА_9 з жінкою циганської національності, яку свідок у судовому засіданні впізнала як обвинувачену. Потерпілий разом із обвинуваченою стояли посеред торговельного залу та про щось розмовляли, потім вона побачила як ОСОБА_7 нібито обняла ОСОБА_9 , після цього швидко побігла до виходу з магазину, а в цей час ОСОБА_9 почав кричати, що ОСОБА_7 викрала у нього гроші, просив повернути їх та намагався її наздогнати. Згідно показань цього свідка, повернувшись до магазину, ОСОБА_9 повідомив, що жінка, яка викрала у нього з кишені куртки 500 гривень, кудись зникла.
Також, свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомив, що 01 лютого 2019 року в районі обіду, точного часу свідок не пам`ятає, він пив каву у кафе «Забава», що знаходиться на вулиці Привокзальній в смт Нова Водолага та бачив як за сусіднім столиком сиділи обвинувачена та ОСОБА_9 та щось випивали. Через деякий час, вийшовши на вулицю, та побачив як з магазину «Венера» вибігає жінка, з якою ОСОБА_9 був у кафе, та останній намагається її догнати та кричав у слід, щоб вона зупинилась та повернула йому гроші. Як повідомив свідок, потерпілий так й не зміг наздогнати обвинувачену, яка втекла та після цього приїхали працівники поліції. Також в судовому засіданні в суді першої інстанції на запитання обвинуваченої, чому свідок не допоміг потерпілому, ОСОБА_14 , відповів, що спочатку не зрозумів, що взагалі сталося та зазначив, що це його не стосувалось.
Поряд з цим, в судовому засіданні в суді першої інстанції був досліджений відеозапис, який знятий з камери відеоспостереження, що знаходиться у приміщенні магазину «Венера», розташованому у смт. Нова Водолага Харківської області по вул.. Привокзальній, 24, в якому відбулась подія за участю обвинуваченої та потерпілого.
Відповідно до відомостей, які містяться на цьому відеозаписі вбачається, що до магазину зайшли ОСОБА_7 разом із потерпілим ОСОБА_9 . Обвинувачена підійшла до прилавку та розмовляла з продавцем, а потерпілий ходив по магазину. Потім, ОСОБА_9 підійшов до морозильних камер, які розташовані посередині торгового залу магазину та став спиною до них, опершись на обидві руки. В цей час до нього підійшла обвинувачена, стала напроти (обличчя до обличчя) та почала притулятись до нього. В цей час з відеозапису вбачається, як ОСОБА_7 своєю правою рукою витягує з лівого боку куртки потерпілого щось, швидко кладе собі у кишеню та різко направляється до виходу з магазину, а за нею слідом йде потерпілий, а обвинувачена не зупиняється.
Аналізуючи вищенаведені докази, колегія суддів дійшла висновку, що показання потерпілого є об`єктивними, відповідають дійсності, оскільки повністю узгоджуються з показаннями свідків, які були безпосередніми очевидцями події.
Крім того, відомості відеозапису спростовують твердження обвинуваченої та об`єктивно підтверджують показання потерпілого про те, що обвинувачена у приміщенні магазину витягла гроші саме з лівого карману куртки потерпілого. Також відомості цього відеозапису підтверджують показань потерпілого та свідків про те, що обвинувачена після того, як витягла з кишені гроші намагалась покинути місце вчинення злочину та не реагувала на прохання потерпілого віддати гроші.

Поряд з цим, обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник не посилалися на будь-які об`єктивно встановлені відомості щодо спростування зазначених доказів сторони обвинувачення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні доводи обвинуваченої та її захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 370 КПК України, тобто обґрунтовано та вмотивовано, послався на докази, що переконливо доводять винуватість ОСОБА_7 , які безпосередньо досліджувались судом першої інстанції в судовому засіданні за клопотанням прокурора та за участю сторони захисту, тобто обвинувачена та її захисник мали можливість задавати питання свідкам, а також заявляти певні клопотання з метою перевірки належності та допустимості або дослідження нових доказів, але відповідні клопотання стороною захисту не заявлялися.

Також, сторона захисту під час судового розгляду не заявляла будь-яких клопотань щодо визнання доказів неналежними чи недопустимими, та не була обмежена в наданні пояснень, заперечень щодо причетності до вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину. Отже твердження сторони захисту не мають посилань на фактичні обставини, а тому не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Поряд з цим належить взяти до уваги, що твердження та версія про непричетність до вчинення цього злочину та доводи сторони захиступро незгоду з вироком суду першої інстанції, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченої у інкримінованому їй злочину - мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника.

Зміст висновків суду щодо оцінки доказів ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст. 94 КПК України. При цьому належить врахувати, що критичне ставлення суду до змісту показань обвинуваченої також є належною оцінкою доказів, оскільки суд обґрунтував такі свої висновки саме наявністю решти доказів, які узгоджуються між собою, але при цьому спростовують суб`єктивне твердження обвинуваченої щодо її незгоди з обвинуваченням.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченої, а саме те, що остання раніше неодноразово судима за корисливі злочини проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не заміжня, місця реєстрації не має. Вказані обставини чітко, логічно та вмотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченій і це об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного вироку ( арк. 13, том 2).

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, а також з урахуванням вимог ст. 70 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також уважно дослідивши відомості про особу обвинуваченої, яка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, а саме: 21 листопада 2006 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ст.. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 16 червня 2007 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 25 вересня 2009 року вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 18 червня 2010 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.ч. 1 та 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 22 серпня 2013 року вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ч.2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України із звільненням від відбуття покарання та встановлення іспитового строку 2 роки 6 місяців; 14 лютого 2019 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 190, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, та яка на цей час відбуває покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни чи скасування вироку за апеляційними доводами колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Нововодолазького районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 01 лютого 2019 року по 10 листопада 2020 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4