Справа № 638/3124/20
Провадження № 1-кс/638/1549/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000835 від 28.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

встановив:

В провадження суду надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , в якому просить скасувати захід забезпечення у вигляді накладеного арешту на майно, яке було накладено ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року.
В обґрунтування клопотання зазначає, що СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000835 від 28.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. 18.03.2020 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова розглянув клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, наклав арешт на майно, а саме: - транспортний засіб автомобіль марки ВМW 435і державний номер НОМЕР_1 , VIN (номер кузова) НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВМW 435і д. н. НОМЕР_1 за номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; - посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_4 ; - ключ від транспортного засобу ВМW 435і д. н. НОМЕР_1 .
Майно, на яке накладено арешт зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Після проведення необхідних слідчих дій арештоване майно передати його власнику на відповідальне зберігання до вирішення питання про скасування арешту, попередивши власника майна про необхідність надання вказаного майна слідчому, прокурору або суду на першу вимогу у разі необхідності його огляду в якості речового доказу по кримінальному провадженню, та про кримінальну відповідальність у разі невиконання рішення суду. Вище вказаний автомобіль на праві власності належить ОСОБА_3 .
У зв`язку з тим, що у застосуванні арешту майна відпала потреба з підстав закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, просить скасувати відповідний арешт на вказане майно по кримінальному провадженню № 0000835 від 28.02.2020 року.
В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися вчасно та належним чином.
Представник заявника надав до суду заяву, якою підтримав клопотання з підстав, зазначених у ньому та просив слухати справу за його відсутності.
Слідчий Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області та прокурор Харківської місцевої прокуратури № 1 у судове засідання не з`явилися, слідчий надав до суду заяву, в якій просив слухати клопотання за його відсутності та просив задовільнити клопотання в повному обсязі
Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.
Cуд звертає увагу на непорушність права власності, а також на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який не може існувати після закриття кримінального провадження.
У даній справі оспорюване майно, а саме: - транспортний засіб автомобіль марки ВМW 435і державний номер НОМЕР_1 , VIN (номер кузова) НОМЕР_2 ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 і д. н. НОМЕР_1 за номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; - посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_4 ; - ключ від транспортного засобу ВМW 435і д. н. НОМЕР_1 , арештоване ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року, в межах кримінального провадження № 0000835 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Метою накладення арешту на дане майно, відповідно до змісту рішення слідчого судді, стало збереження речових доказів.
Постановою слідчого від 27.05.2020 року кримінальне провадження № 0000835 закрито, підозри жодній особі не пред`явлено.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а тому у разі закриття кримінального провадження у такий спосіб, захід забезпечення кримінального провадження не може продовжувати діяти (досягнена мета його застосування).
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною першою статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо зазначені особи не були присутні при розгляді питання про арешт майна, вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Встановлено, що Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000835 від 28.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року накладено арешт на майно, вилучене 12.03.2020 року під час проведення обшуку, а саме: - транспортний засіб автомобіль марки ВМW 435і державний номер НОМЕР_1 , VIN (номер кузова) НОМЕР_2 ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВМW 435і д. н. НОМЕР_1 за номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_4 ; - ключ від транспортного засобу ВМW 435і д. н. НОМЕР_1 (Справа № 638/3124/20, Номер провадження 1-кс/638/887/20).
Слідчий суддя зауважує, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги наслідки арешту майна для його власника та володільця, розумність та співрозмірність обмеження права власності (володіння) завданням кримінального провадження, а також з огляду на викладене, арешт на майно, яке накладено ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року, в межах кримінального провадження № 0000835 від 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, підлягає скасуванню, а тому клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 170-174, 309, 370-372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000835 від 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України задовольнити.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року (Справа № 638/3124/20, Номер провадження 1-кс/638/887/20), в межах кримінального провадження № 0000835 від 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1