КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/9904/18 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/79/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія КК: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях

судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження №0005554 за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_10 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року,щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізька обаласть, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, працюючого на підприємстві «Київ-Промальп», альпіністом висотником, маючого на утриманні сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 23.04.2018 року Комінтернівським районним судом м. Харків за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік.
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано ОСОБА_10 невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 рок та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту залишено без зміни, до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 30.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч,2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - змінити в частині призначеного покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого, без ізоляції його від суспільства, або застосувати примусові заходи медичного характеру.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що при призначенні покарання суд неналежним чином врахував особу винного його молодий вік, те, що ОСОБА_10 має на утриманні сім`ю та малолітнього сина, 18.04.2016 року, що він працює, відсутність скарг за місцем його проживання, відношення ОСОБА_10 до скоєного, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання. А також не врахував вартість викраденого, те, що викрадене майно не вийшло з володіння магазину та потерпілій юридичній особі не було заподіяно матеріальної шкоди.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначає, що після ухвалення вироку, що оскаржується та відкриття апеляційного провадження, захиснику обвинуваченого ОСОБА_9 стали відомі фактичні дані, які свідчать про наявність обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а саме - те, що ОСОБА_10 08 червня 2018 року під час вчинення кримінального правопорушення, в якому його визнано винним вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30 липня 2018 року, міг перебувати в неосудному чи обмежено осудному стані, тобто не міг усвідомлювати, або не міг повною мірою усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, або іншого хворобливого стану психіки, з урахуванням таких фактів.
Під час спілкування захисника із підзахисним, ОСОБА_10 повідомив, що, він, вчиняючи 08.06.2018 року крадіжку, не міг стриматися від потягу таємно викрасти з магазину будь-які речі, які не були йому потрібні. Такий потяг відчував через стресову ситуацію, пов`язану із розривом стосунків із жінкою, з якою перебував у фактичних шлюбних стосунках, і хоча розумів, що не мав брати чужого, але не міг себе стримати, відчуваючи потребу заспокоїтися. Не розуміє такого свого стану, соромиться його, проте такий стан відчуває не вперше. За медичною допомогою з цього приводу не звертався.
При цьому під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_10 повідомив, що під час вчинення крадіжки перебував в стані душевного хвилювання через те, що від нього пішла дружина, за скоєне йому дуже соромно та він кається у вчиненому, дав визнавальні показання (а.с.87-88).
Зазначене може свідчити, що ОСОБА_10 08.06.2018 року, вчиняючи крадіжку, не міг (або не міг повного мірою) регулювати свою поведінку власною волею, що є ознакою неосудності чи обмеженої осудності.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_10 ,задоволенню не підлягає.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_10 , 08 червня 2018 року, приблизно о 10 год. 40 хв., перебуваючи у приміщенні супермаркету «АТБ», який розташований за адресою: м. Київ, пр. Павла Тичини, 15, взяв з стелажа пляшку коньяку «Shado Grande Reserve», та направився в бік каси, підійшовши до каси та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, поклав пляшку коняку «Shado Grande Reserve», об`ємом 0,5 л. до правої внутрішньої кишені куртки в яку був одягнений. В подальшому, приблизно о 10 год. 48 хв. знову направився до стелажу зі спиртними напоями, звідки взяв пляшку коньяку «Louis Contevsop», об`ємом 0,5 л., та направився в бік каси, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, поклав зазначену пляшку коньяку до лівої внутрішньої кишені куртки у яку був одягнений та направився до виходу з магазину. Загальна вартість двох пляшок коньяку складає 287 грн. 82 коп. В подальшому ОСОБА_10 , пройшовши повз зону каси, при цьому не сплативши за вищевказаний товар грошові кошти, з місця вчинення злочину намагався зникнути, проте при виході із торгового залу супермаркету «АТБ», був затриманий працівниками охорони вказаного магазину.

Таким чином, ОСОБА_10 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст 15, ч. 2 ст.185 КК України, а саме: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 , за ч. 2 ст 15, ч. 2 ст.185 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст 15, ч. 2 ст.185 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини справи, особу обвинуваченого, а саме те, що він під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, вину визнав повністю.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому.

Обставину, що обтяжує покарання відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнав повторність вчинення злочину.

Судом встановлено та враховано, що ОСОБА_10 , вчинив злочин в період відбування покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року, за яким від був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі на іспитовий строк на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднав ОСОБА_10 невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 рок та остаточно призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційної скарги в частині призначення суворої міри покрання є необґрунтованими.

Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Крім того, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував належним чином, особу винного його молодий вік, те, що ОСОБА_10 має на утриманні сім`ю, малолітнього сина, 18.04.2016 року, що він працює, відсутність скарг за місцем його проживання, відношення ОСОБА_10 до скоєного, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, не спростовують висновки суду, оскільки ОСОБА_10 засуджений за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, розумів наслідки його вчинення.

Також під час апеляційного розгляду перевірено доводи апеляційної скарги в частині, того що ОСОБА_10 під час вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується та в період його вчинення міг перебувати в неосудному чи обмежено осудному стані, тобто не міг усвідомлювати, або не міг повного мірою усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, або іншого хворобливого стану психіки.
За клопотанням захисника було призначено ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року амбулаторно судово-психіатричну експертизу у даному кримінальному провадженні, за результати проведення якої відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 250 /а.с. 164-166/, встановлено, що ОСОБА_10 потребує призначення йому стаціонарної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2019 було призначено відносно ОСОБА_10 , стаціонарну судову комплексну психолого-психіатричну експертизу, у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 15 /а.с. 217г-218а/, вбачається, що ОСОБА_10 , в період часу до якого відноситься діяння, в скоєнні, якого він на даний час обвинувачується на будь-який психічний розлад не страждав. За своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_10 , на будь-який психічний розлад, а саме хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності та інший хворобливий стан психіки не страждав та не страждає. ОСОБА_10 , на даний час на будь-який психічний розгляд не страждає. За своїм психічним станом на даний час він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_10 , за своїм психічним станом, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. До психологічних особливосте ОСОБА_10 , відносяться: достатній темп психічних процесів, збереження уваги, пам`яті, мислення, нормальний рівень інтелектуального розвитку; у сфері особистості: стенічність, активність поведінки, екстравертованість, комунікабельність, достатня адаптаційні можливість, слабкість вольового радикалу, нестійка самооцінка, емотивність, схильність до коливання настрою. Психологічні особливості ОСОБА_10 , не вплинули суттєво на його поведінку у період правопорушення, в якому він підозрюється.

Таким чином колегією суддів перевірені доводи апеляційної скарги в частині неосудності чи обмеження осудного стану обвинуваченого ОСОБА_10 , на момент вчинення ним кримінального правопорушення, про які зазначалось захисником в доповненнях до апеляційної скарги, та які не знайшли свого підтвердження за результатом проведення експертних досліджень.

Також не знайшли підтвердження доводи захисника, щодо не встановлення належної суми викраденого товару, оскільки на а.с. 35-36 міститься довідка закупівельної вартості за підписом заступника керуючого ОСОБА_14 , та прибуткова накладна № 26769 від 08.06.2018, які підтверджують вартість викраденого товару ОСОБА_10 у приміщенні супермаркету «АТБ», який розташований за адресою: м. Київ, пр. Павла Тичини, 15.
Посилання апелянта на те, що викрадене майно не вийшло з володіння магазину та потерпілій юридичній особі не було заподіяно матеріальної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними в даному випадку, оскільки викрадений товар не вийшов з володіння магазину у зв`язку з виявленням крадіжки, після здійснення ОСОБА_10 , всіх дій, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тому слідством так як і судом вірно кваліфіковано дії ОСОБА_10 як закінчений замах на вчинення злочину.

Таким чином, інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
За таких обставин, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для скасування чи зміни, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями до неї захисника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3