Справа № 953/2237/20
н/п 1-кп/953/656/20
"17" серпня 2020 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід не обирався,
у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -
Згідно обвинувального акту,10 травня 2017 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_4 керував технічно справним особистим автомобілем марки «Фольксваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 та рухався по вул. Героїв Праці в м. Харкові зі сторони вул. Академіка Барабашова в напрямку вул. Академіка Павлова зі швидкістю 70 км./год., чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
П.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»
Під час руху по вул. Героїв Праці, напроти будинку №11 Б, ОСОБА_4 , діючи необережно, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
П.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
та приблизно посередині проїжджої частини вул. Героїв Праці, на якій була відсутня дорожня розмітка щодо кількості смуг на проїжджій частині, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який в порушення вимог п. 4.7 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних та надземних, а у разі відсутності на перехрестях по лінії тротуарів та узбіч», перетинав проїжджу частину вул. Героїв Праці справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, перебуваючи лівою стороною відносно тіла до транспортного засобу.
У обвинувальному акті визначено, що порушення вимог п.4.7 Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 не перебувають у причинному зв`язку з подією та її наслідками.
Внаслідок дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_6 , згідно з висновком повторної судово-медичної експертизи №676-Ая/18 від 22.03.2018 року спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді закритої черепно мозкової травми у формі забою головного мозку з розвитком окорухових порушень у вигляді паралітичної косоокості, що сходиться, парезу відвідного нерву лівого ока, закритого перелому кісток тазу у вигляді перелому лівої лобкової та лівої сідничної кісток, закритих багато уламкових переломів великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки.
У обвинувальному акті визначено, що порушення ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією та її наслідками.
Зазначені дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого проголосила клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження. Заявлене клопотання обвинувачений підтримав. При цьому обвинувачений зазначив, що розуміє правові наслідки такого звільнення і що вказана підстава для звільнення не є реабілітуючою обставиною.
Положеннями ч.4 ст.286 КПК визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за обвинуваченням за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.
Прокурор з приводу заявленого клопотання не заперечував.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника та обвинуваченого.
Суд, вислухавши клопотання, думку сторін кримінального провадження, вивчивши надані прокурором матеріали, становив наступне.
Відповідно до ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Статтею 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цих Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).
Згідно ч. 2 ст. 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на трок не більше двох років.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, тому особи, які їх вчинили, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільняються від кримінальної відповідальності по закінченню трьох років з моменту їх вчинення.
Так, згідно обвинувального акту злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 був вчинений 10.05.2017 року, тобто на час розгляду кримінального провадження у суді минуло більше ніж три роки.
Судом під час вирішення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, а також того, що ОСОБА_4 вчинив інше кримінальне правопорушення за період з 10 травня 2017 року по 17 серпня 2020 року, переховувався від слідства та суду, не встановлені у справі і інші перешкоди для застосування положень ст. 49 КК України.
За таких обставин вбачається, що клопотання захисника та обвинуваченого підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 1 ст. 286 КК України, що є нетяжким злочином, як те встановлено ст. 12 КК України, а ст. 49 КК України передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею нетяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки. В даному разі з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України минуло більше трьох років, а передбачених ст. 49 КК України обставин, перешкоджаючих застосуванню давності, в судовому засіданні не встановлено, обвинувачуваний в судовому засіданні заявив, що він не заперечує проти закриття стосовно нього кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, що і обумовлює висновок суду про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності.
Враховуючи, що процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку (ст. 124 КПК України), витрати на залучення експерта в загальній сумі 1186,44 грн. слід віднести на рахунок держави.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року № 3(зі змінами, внесеними постановами від 25 грудня 1992 року № 13 та 3 грудня 1997 року № 12), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Зважаючи на вищевикладене, цивільний позов ОСОБА_8 підлягає залишенню без розгляду.
Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з автомобілю, який належить обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2017 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова накладено арешт на автомобіль «Фольксваген-Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
В зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно.
Запобіжний захід не обирався.
Речових доказів по справі немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 371, 372 КПК України, ст.49 КК України, суд,-
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Арешт, накладений на автомобіль «Фольксваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 , який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2017 року після набрання ухвалою законної сили - скасувати.
Судові витрати за проведення судової авто-технічної експертизи №461/17 в сумі 1186 грн. 44 коп. віднести на рахунок держави.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.
Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1