Справа № 565/1575/19 Провадження №11-кп/802/565/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000146 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Кузнецовськ Рівненської області, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, розлучений, від шлюбу має неповнолітню дитину, непрацюючий, раніше судимий:
1) вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2014 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;
2) вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 травня 2015 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від покарання з випробуванням та встановленням однорічного іспитового строку;
3) вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року за ч.1 ст. 317, ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2017 року покарання заміненого більш м`яким, у виді громадських робіт на строк 240 годин;
засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 357 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 21.08.2019.

Продовжено обраний щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання даним вироком суду законної сили.
Зараховано у строк покарання призначеного ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день з 21.08.2019 по 13.11.2019.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.
ОСОБА_9 визнаний винний та засуджений за те, що він, 04.03.2019 приблизно о 14 годині 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку належного ОСОБА_7 телевізора марки «LG» (модель «32LH510U-ZС», серійний номер 610МААК97984) в комплекті з пультом марки «LG» (серійний номер АКВ73715679) та блоком живлення марки «LG» (модель «LСАРІбВ-Е», серійний номер ЕG8JS38) вартістю 3 933 грн. 33 коп., внаслідок чого заподіяв останньому майнову шкоду на вказану суму.
Також, 23.04.2019 близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні квартири за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, діючи повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «NOКІА 1280» ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 208 грн. 50 коп., з поміщеною до нього СІМ картою з абонентським номером телефону НОМЕР_2 (вартість якої не встановлена), належні потерпілому ОСОБА_7 , заподіявши останньому майнову шкоду на вищевказану суму.
Окрім цього, 23.04.2019 близько 15 год. 35 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні квартири за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою заволодіння майном свого батька- потерпілого ОСОБА_7 , а саме грошовими коштами з його банківської карти Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав з гаманця ОСОБА_7 банківську платіжну карту ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , належну останньому, яка згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.
Після цього, 23.04.2019 близько 16 год. 10 хв. ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за допомогою банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований в буд. 11 по м-ну Вараш, в м. Вараш Рівненської області, шляхом проведення фінансової операції (зняття грошових коштів), таємно викрав з банківської карти № НОМЕР_3 ПАТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти в сумі 1 000 грн., належні потерпілому ОСОБА_7 , заподіявши останньому майнову шкоду на вказану суму.
Також, 23.04.2019 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за допомогою банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований в буд. 11 по м-ну Вараш, в м. Вараш Рівненської області, шляхом проведення фінансової операції (зняття грошових коштів), таємно викрав з банківської карти № НОМЕР_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 400 грн., належні потерпілому ОСОБА_7 , заподіявши останньому майнову шкоду на вказану суму.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_9 , 23.04.2019 близько 18 год. 00 хв., діючи умисно, повторно, за допомогою банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований поблизу відділення цього банку, за адресою м. Вараш Рівненської області, м-н Вараш, буд. 5а, та викраденого ним раніше мобільного телефону марки «NOКІА 1280» ІМЕІ НОМЕР_1 з поміщеною до нього СІМ картою з абонентським номером телефону НОМЕР_2 , належних ОСОБА_7 , шляхом проведення фінансової операції (зняття грошових коштів без банківської карти), таємно викрав з банківської карти № НОМЕР_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 1 500 грн., належні ОСОБА_7 , заподіявши останньому майнову шкоду на вказану суму.
Окрім цього, 23.04.2019 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за допомогою банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований поблизу приміщення Автовокзалу м. Вараш, що за адресою: м. Вараш Рівненської області, вул. Енергетиків буд. 1, та викраденого ним раніше мобільного телефону марки «NOКІА 1280» ІМЕІ НОМЕР_1 з поміщеною до нього СІМ картою з абонентським номером телефону НОМЕР_2 , належних ОСОБА_7 , шляхом проведення фінансової операції (зняття грошових коштів без банківської карти), викрав з банківської карти № НОМЕР_3 ПАТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти в сумі 800 грн., належні ОСОБА_7 , заподіявши останньому майнову шкоду на вказану суму.
Також, 24.04.2019 близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у квартирі за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що діє в присутності потерпілого ОСОБА_7 , який розуміє протиправний характер його дій та нехтуючи цією обставиною, шляхом вільного доступу, всупереч волі власника, відкрито викрав телевізор марки «LG» моделі «32LН510U-ZС», вартістю 5 101 грн. 48 коп., належний ОСОБА_7 , чим заподіяв майнову шкоду останньому на вказану суму.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Посилається на те, що обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв встановленню істини, збитки йому відшкодував повністю, під час судового розгляду він просив призначити ОСОБА_9 покарання не пов`язане з позбавленням волі. Просить вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, із встановленням трьох річного іспитового строку.
В поданій апеляційній захисник ОСОБА_8 , також не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 надто суворим. Посилається на те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, збитки потерпілому відшкодував, який в свою чергу претензій до ОСОБА_9 немає та в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із ізоляцією від суспільства. Просить вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, із встановленням трьох річного іспитового строку.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , які підтримували подані апеляційні скарги та просили змінити вирок суду, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
За змістом положень ч. 1, ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинах, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Так, в поданих апеляційних скаргах потерпілий та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 прохають звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, про звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У роз`ясненнях, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
А положеннями ст. 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону місцевий суд дотримався в повному обсязі, оскільки належним чином перевірив можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
А до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 рецидив злочинів.
Також судом враховано і позицію потерпілого щодо виду та розміру призначеного покарання, висловлену ним в суді першої та апеляційної інстанцій.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Урахувавши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
На думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_9 покарання, яке слід відбувати реально, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 враховані, тому доводи апеляційних скарг про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеними обставинами, у зв`язку з чим апеляційний суд не знаходить законних підстав для задоволення апеляційних скарг, з мотивів, викладених в них.
Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: