Справа № 645/1431/20
Провадження № 1-кп/645/571/20

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2020 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальное провадження № 0000946 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 , 13.02.2020 у вечірню годину, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебував за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 , де вони розпивали спиртні напої. В цей час ОСОБА_5 заснув, при цьому з кишені брюк, які були одягнені на ньому, випав на землю його мобільний телефон Xiaomi Мі8 Lite 64 Gb. Впевнившись, що ОСОБА_5 спить, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_5 та підняв з землі мобільний телефон, тим самим таємно викрав мобільний телефон Xiaomi Мі8 Lite 64 Gb, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №64 від 19.02.2020 року - 3 223 гривні. Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3 223 гривні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину згідно обвинувального акту визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро покаявся, обставини вчиненого злочину, викладені у вироку вище, та розмір заподіяної шкоди не заперечував. Пояснив, що заволодів мобільним телефоном потерпілого при обставинах, викладених у вироку вище, скориставшись тим, що потерпілий спить. Після цього здав телефон потерпілого у ломбард, виручивши за це гроші, якими розпорядився на власний розсуд. На питання потерпілого про телефон повідомив, що телефону в нього не має. У вчиненому щиро кається, в подальшому бажає відшкодувати завдану потерпілому шкоду.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні обставини справи, викладені в обвинувальному акті не оспорював, дослідження доказів вважав не доцільним.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою усіх учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорювалися, докази у судовому засіданні не досліджувалися згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України, та суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Так, за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 23.06.2020 року по справі № 128/984/17, провадження № 51-1305км20, заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Зі змісту обставин, викладених в обвинувальному акті, які не оспорювалися ОСОБА_4 , під час судового розгляду даного кримінального провадження, встановлено, що мобільний телефон потерпілого випав з кишені його брюк, коли той спав, а отже і про обізнаність ОСОБА_4 про те, хто є власником телефону, про можливість подальшого пошуку свого телефону потерпілим. Разом з цим, обвинувачений того ж дню, заволодівши телефоном ОСОБА_5 з метою отримати грошові кошти здав телефон у ломбард, наміру повертати його потерпілому не мав, на питання потерпілого з приводу зниклого телефону навмисно повідомляв неправдиву інформацію, що йому нічого не відомо. Таким чином, привласнивши телефон з корисливих мотивів, ОСОБА_4 отримав реальну можливість розпорядитися ним.

З огляду на зазначені обставини, судом зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Вивченням в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є особою, яка раніш не судима в силу ст.89 КК України, на наркологічному і психіатричному обліку не перебуває, його офіційних джерел існування не встановлено, він має постійне місце проживання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в силу ст. 66 КК України, суд визнає щире розкаяння у вчиненому.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції кримінального закону, яким передбачена відповідальність за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані, що характеризують його особу, наявність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, досудову доповідь Центру пробації. Так, відповідно до редакції ч.2 ст.12 КК України, викладеної на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, що набрав чинності з 01.07.2020 року, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком. Обвинувачений хоча в минулому і притягався до кримінальної відповідальності, проте в силу ст.89 КК України визнається особою, раніш не судимою, щиро кається у вчиненому, має намір відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, при цьому потерпілий, який до подій злочину перебував у приятельських відносинах з обвинуваченим на призначенні останньому покарання з реальним його відбуттям не наполягає. Крім того, з досудової доповіді філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області на підставі інформації, що характеризує особистисть ОСОБА_4 , історію правопорушень, середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення, викладено висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі . На думку органу пробації , виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобіганння вчиненню повторних кримінальних правопорушень, визнано доцільним покладення на обвинуваченого обов`язку відповідно до ст.76 КК України. З урахуванням наведеного вище суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі без фактичної ізоляції від суспільства, звільнивши засудженого від відбування призначеного покаранняз іспитовим строком в порядку ст.75 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю в один рік.

Згідно п.1), п.2) ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Після набрання вироком законної сили визнаний по справі в якості речового доказу закупівельний акт залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суд роз`яснює обвинуваченому, потерпілому, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий - суддя