Дата документу 26.01.2021
У Х В А Л А

21 січня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області клопотання прокурора про звільнення особи від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000271, яке внесено в ЄРДР 19 березня 2015 року за підозрою:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Іллічівського міського суду Одеської області надійшло вказане клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 про звільнення підозрюваного ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
Своє клопотання прокурор обґрунтовує наступним.
В провадженні СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000271 від 19 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, за правовою кваліфікацією - неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.
Прокурор зазначає, що в даному кримінальному провадженні 06 липня 2018 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення за наступними обставина.
01.07.2013 до пологового будинку Державний заклад «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України») поступила вагітна ОСОБА_7 .
Відповідно до наказу ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України» №223-Л від 29.06.2006, ОСОБА_9 призначений на посаду завідуючого акушерським відділенням ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України» з 29.06.2006.
Відповідно до посадової інструкції завідуючого акушерським відділенням ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України», затвердженої 11.09.2012 головним лікарем ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України» ОСОБА_10 та узгодженої 11.09.2012 заступником головного лікаря з дитинства та пологової допомоги ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України» ОСОБА_11 медичний працівник ОСОБА_9 зобов`язаний:
п. 1.1. організувати в акушерському відділенні якісну акушерську допомогу в достатньому обсязі;
п.1.2. забезпечити своєчасне обстеження і надання у відділенні кваліфікованої допомоги госпіталізованим жінкам на рівні досягнень медичної науки та практики;
п.1.4. здійснити безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованого йому медичного персоналу і нести відповідальність за якість та культуру медичного обслуговування вагітних, роділь, породіль у відділенні;
п.3.1. забезпечити організацію обстеження і лікування вагітних, роділь, породіль на сучасному рівні досягнень медичної науки та техніки;
п.3.5. організувати надання консультативно-діагностичної та лікувальної допомоги вагітним, роділлям, породіллям підпорядкованого йому відділення із залученням спеціалістів інших відділень (інших лікувально-профілактичних закладів), при необхідності із заступником головного лікаря по медичній частині;
п.3.9. організувати раціональне використання наявної діагностичної та лікувальної апаратури, інструментарію та іншого медичного обладнання, та інше. Таким чином, ОСОБА_9 обіймаючи посаду завідуючого акушерським відділенням ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України» є медичним працівником, що наділений професійними обов`язками.
Так, медичний працівник ОСОБА_9 , неналежно виконуючи професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, порушуючи п.п. 1.1., 1.2., 3.1., а також всупереч п.2.1., п.3.1. клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України №901 від 27.12.2006 (далі - протокол №901), на момент початку пологів 05.07.2013, приблизно о 15 годині 30 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, невірно визначив діагноз вагітній ОСОБА_7 в частині терміну вагітності, що відповідав 42 тижням (295 днів), що є переношеною вагітністю, та, як наслідок, не своєчасно та не в повному обсязі провів обстеження та лікування вагітної ОСОБА_7 під час перебування її в стаціонарі, а також не направив вагітну до стаціонару III рівня надання акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги.
Крім того, ОСОБА_9 , внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх службових обов`язків, порушуючи п.п. 3.1., 3.9. посадової інструкції, п.3.1., п.3.2.2. Протоколу №901, не провів відповідну оцінку внутрішньоутробного стану плода, не визначив біофізичного профілю плода, не провів ультразвукового обстеження з доплером та кардіотокографічне дослідження для діагностики дистресу плода, а також не здійснив підготовку родових шляхів до пологів.
Поряд з цим, ОСОБА_9 , під час ведення першого періоду пологів у ОСОБА_7 , в порушення п.п.3.1., 3.9. посадової інструкції, вимог клінічного протоколу «Дистрес плода при вагітності та під час пологів», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27.12.2006 №900 (далі - Протокол №900) не провів кардіотокографічне дослідження та амніоскопію, що не дало змоги виявити меконіальні води та, як наслідок вчасно змінити тактику ведення пологів.
Також, ОСОБА_9 під час ведення другого періоду пологів у ОСОБА_7 після вилиття меконіальних вод о 23 годині 40 хвилин 05.07.2013, в порушення п.п.3.1, 3.9. посадової інструкції, вимог клінічного Протоколу №900, не провів кардіотокогрофічне дослідження з метою виявлення патологічних змін стану плода, що, як наслідок, не дало змоги зареєструвати довготривале страждання плода внутрішньоутробно та змінити тактику ведення пологів на термінове розродження шляхом кесарева розтину і призвело до народження дитини у стані тяжкої гіпоксії.
Внаслідок непрофесійних та неналежних дій ОСОБА_9 у ОСОБА_7 , яка перебувала в акушерському відділенні пологового будинку ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України» ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02 годині 36 хвилин народився хлопчик у тяжкому стані з діагнозом: «Синдром меконіальної аспірації. Аспіраційна пневмонія. Дихальна недостатність 3 ступеню. Гіпоксично-ішемічне ураження центральної нервової системи. Синдром пригнічення». Під час народження у дитини встановлено однократне туге обвиття шиї пуповиною та діагностовано асфіксію.
В подальшому, ОСОБА_9 внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх функціональних обов`язків, в порушення п.3.5. посадової інструкції, п.1.1. уніфікованого клінічного протоколу «Початкова, реанімаційна і після реанімаційна допомога новонародженим в Україні», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2014 №225 (далі - Протокол №225), не вжив будь-яких заходів для усунення ризиків в пологах у вагітної ОСОБА_7 , а саме вчасно не залучив додатковий персонал, який володіє усіма навичками реанімації і використання за потреби додаткового обладнання, у тому числі не залучив лікаря неонатолога на час проведення пологів, та як наслідок, новонароджений ОСОБА_12 перебував на протязі однієї години після народження без кваліфікованої допомоги.
Тяжкий стан дитини ОСОБА_7 безпосередньо пов`язаний з розвитком, на тлі переношеної вагітності (42 тижні), під час пологів тяжкої внутрішньоутробної гіпоксії плода, що призвело до розвитку гипоксично-ішемичного ураження ділянок центральної нервової системи, з виникненням синдрому меконіальної аспірації. Аспірація мезонієм стала причиною розвитку тяжкої меконіальної пневмонії.
Враховуючи вищевикладене встановлено, що під час перебування ОСОБА_7 в стаціонарі акушерського відділення пологового будинку ДЗ «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті МОЗ України», лікарем ОСОБА_9 обстеження та лікування ОСОБА_7 проведено не своєчасно та не в повному обсязі.
Завідуючим акушерським відділенням ОСОБА_9 неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, допустив дефекти надання медичної допомоги, а саме не правильно встановив термін вагітності; не виконав дій, спрямованих на моніторинг стану плода 1 та 2 періодів пологів, вчасно не змінив тактику ведення пологів, що призвело до тяжкої внутрішньоутробної гіпоксії плоду та як наслідок, народження дитини з гіпоксично-ішемічним ураженням мозку.
Між вказаними дефектами в наданні неналежної та неповної медичної допомоги та наслідками у вигляді народження дитини у тяжкому стані з синдромом меконіальної аспірації, аспіраційною пневмонією, дихальною недостатністю 3 ступеню, гіпоксично-ішемічним ураженням центральної нервової системи, синдром пригнічення існує причино-наслідковий зв`язок.
Дані дефекти, які стали причиною вищевказаної патології у ОСОБА_12 відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Крім того, в клопотанні прокурора зазначено, що вчинене ОСОБА_13 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.140 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, строк давності за яким не зупинявся та не переривався, у зв`язку із чим строк давності за вчинене ним кримінальне правопорушення минув у 2018 року.
Також в клопотанні прокурора зазначено, що 14 червня 2020 року від підозрюваного ОСОБА_9 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_9 , та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання, законний представник потерпілого ОСОБА_7 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 повідомив, що приблизно з 2015 року проживає та працює в Німеччині. Про наявність кримінального провадження йому не було відомо, жодного разу до органів досудового розслідування його не викликали. На початку 2020 року він дізнався від своїх знайомих, що відносно нього нібито є кримінальна справа. З врахуванням карантинних обмежень він тільки в червні 2020 року в змозі був прибути на територію України та одразу звернувся до слідчих органів де йому вручили повідомлення про підозру та він подав клопотання про закриття провадження. Батько, якому у 2018 році вручали це повідомлення про підозру та виклики до слідчого, не повідомляв його про такі події. З батьком він вже на той час не підтримував відносини багато років та з ним не спілкується. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, як безпідставну. Йому зрозуміло, що має право на подальше досудове розслідування та доведення своєї невинуватості в суді, але бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Розуміє, що це закриття провадження не виправдовує його та у майбутньому до нього можуть бути пред`явлені вимоги щодо відшкодування шкоди у порядку цивільного судочинства.
Вивчивши клопотання з доданими до нього матеріали, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності з наступних підстав.
Судом встановлено, що СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000271 від 19 березня 2015 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.
30 липня 2018 року постановою слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ОСОБА_14 досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено та ОСОБА_9 оголошено в розшук.
Згідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_9 з 02 червня 2015 року до 09 серпня 2017 року та з 15 серпня 2017 року до 05 січня 2018 року не перебував на території України. Протягом 2018 року неодноразово приїжджав в України строком на декілька днів та останній раз до 2020 року перебував на її території з 13 до 19 липня 2018 року.
14 червня 2020 року ОСОБА_9 подав до слідчого Суворовського ВП в м. Одесі клопотання про закриття кримінального провадження.
Доказів того, що ОСОБА_9 умисно ухилявся від слідства так і доказів фактичних дії щодо його розшуку компетентними органами, суду не надано.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.140 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину (до 01 липня 2020 року, дати набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальної правопорушень» від 22 листопада 2018 року відноситься до злочину середньої тяжкості).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину минули п`ять років.
Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Колегією суддів Третьої судової палати ККС ВС у постанові від 24 липня 2019 року (справа № 725/2356/16-к, провадження № 51-2780км18) зауважено, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ч. 2 ст. 49 КК), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення досудового слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.
У постанові від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16-к, провадження № 51-6463км19) колегією суддів ККС ВС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Суд вважає, що з наданих суду матеріалів досудового розслідування не вбачається, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення 05 06 липня 2013 року до закінчення строку, передбаченого п.3 ч.1 ст.49 п`ять років, тобто 05 липня 2018 року ОСОБА_9 ухилявся від досудового розслідування та не вчинив іншого злочину, тобто перебіг строків давності інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення не зупинявся та не переривався.
Відповідно до ч.3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин суд вважає, що суд має всі підстави для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, та також закриття кримінального провадження № 0000271 від 19 березня 2015 року відносно нього.
При цьому суд зауважує, що зволікання як суду так і сторони обвинувачення із звільненням від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_9 після його згоди на таке звільнення може призвести до порушення його прав щодо тривалої правової невизначеності та кримінального переслідування на території України.
Також суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілим в даному кримінальному провадженні, що їх доводи про можливість продовження досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не є слушними, оскільки спливли строки, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України, тобто продовження досудового розслідування є неможливим, оскільки буде порушувати права підозрюваного ОСОБА_9 у зв`язку із обставинами які зазначені далі.
Разом з тим, суд звертає увагу на наступні обставини.
Статтею п.14 ч.1 ст.3 КПК України визначено термін «притягнення до кримінальної відповідальності», який вживається під час кримінального провадження, а саме притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, які не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до ч.2 ст.28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції).
Відповідно до ч.5 ст.28 КПК України кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Суд вважає, що у зв`язку із встановленими вище судом обставинами, а саме врученням повідомлення про підозру ОСОБА_9 , через його батька ОСОБА_15 , який в свою чергу відмовився отримувати її 06 липня 2018 року, так і фактичного отримання її самостійно ОСОБА_9 14 червня 2020 року, дана підозра вручена ОСОБА_9 з порушенням строків, передбачених ст.49 КК України, а саме, як визначено для кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України п`ять років, та фактично має ознаки незаконної, оскільки орган досудового розслідування повинен був вручити повідомлення про підозру ОСОБА_9 до 06 липня 2018 року, тобто в межах дії строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Суд також приймає до уваги, що можливість оскарження повідомлення про підозру в порядку ст.303 КПК України виникла лише відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, та дія даного Закону не може бути застосована для даного кримінального провадження, та й підозрюваний ОСОБА_9 , на оскарженні строків та самої підозри не наполягає, тому суд позбавлений скасувати дане повідомлення про підозру для вчинення слідчим або прокурором дій, передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
Крім того, суд зазначає, що стороною обвинувачення взагалі не надано суду жодних доказів, які б підтверджували необхідність органу досудового розслідування додаткових строків для проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, та вважає, що таке тривале встановлення особи, причетної до вчинення даного кримінального правопорушення, є сумнівним, оскільки, як вважає суд дане кримінальне провадження фактично з самого початку здійснювалося відносно ОСОБА_9 .
За таких обставин суд вважає за необхідне повідомити Прокуратуру Одеської області про встановлені під час судового розгляду обставини для реагування.
Керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284, 285, 372 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження № 0000271, яке внесено в ЄРДР 19 березня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України закрити.
Направити ухвалу до Прокуратури Одеської області для реагування з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвала підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом семі днів з дня її оголошення.

Суддя