Дата документу 12.10.2020 Справа № 335/7957/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7957/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1121/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 24.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ЗУ «Про амністію» від 8.07.2009 року звільнений від відбування покарання;
2) 16.01.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
3) 19.12.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 та 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;
4) 13.02.2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. 25.09.2018 року Апеляційним судом Запорізької області вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя змінено та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
5) 08.07.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 2 місяці позбавлення волі, зі слів підозрюваного звільнений у квітні 2020 року по відбуттю строку покарання

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 листопада 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 42040 гривень, а також з роз`ясненням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без внесення застави.

За матеріалами провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

18 вересня 2020 року о 11 год. 15 хв., ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, неподалік від буд. 58 помітив припаркований автомобіль «Рено Мастер», державний номерний знак НОМЕР_1 , в кузові білого кольору. Далі, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та залишаються не поміченими, підійшов до передньої лівої (пасажирської) двері автомобілю «Рено Мастер», державний номерний знак НОМЕР_1 та відчинив її. Після чого, шляхом вільного доступу проник до автомобілю та протягнув руку до салону, де з передньої панелі таємно викрав мобільний телефон «Motorola XT1585», в корпусі чорного кольору, вартістю 2500 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_11 . Для досягнення вказаної мети направленого на таємне викрадення чужого майна, та утримуючи при собі раніше викрадений мобільний телефон «Motorola XT1585», в корпусі чорного кольору, ОСОБА_8 почав залишати місця скоєння злочину, але його дії були помічені потерпілим ОСОБА_11 , який в цей час почав кричати ОСОБА_8 , щоб він зупинився.
Однак, ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадений мобільний телефон «Motorola XT1585» в корпусі чорного кольору, усвідомивши, що його дії викрити потерпілим ОСОБА_11 та усвідомлюючи той факт, що його дії носять відкритий характер, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, продовжив дії щодо утримання викраденого майна, побіг з місця скоєння кримінального правопорушення, але невдовзі, біля буд. 58 по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя був затриманий потерпілим ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється в відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

18 вересня 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002163 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

18 вересня 2020 року о 16 год. 26 хв. ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19 вересня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у його вчиненні, особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та погодився з доводами слідчого про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв. ранку за його фактичним місцем проживання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, має неповнолітню дитину, постійне місце проживання, офіційно працевлаштований вантажником на ринку, що є джерелом прибутку. Крім того, захисник вважає, що оскільки підозрюваний добровільно повернув телефон, нікуди не убігав та був побитий потерпілим біля місця події, а для визначення тяжкості тілесних ушкоджень стороною захисту заявлено клопотання про призначення судово-медичної експертизи, підозра, яку пред`явлено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованою.
Вважає, що слідчий суддя належним чином не перевірив клопотання слідчого про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не звернув уваги на недотримання ініціатором клопотання вимог ст.ст. 132, 184 КПК України щодо обов`язку доведення доводів клопотання шляхом подачі певних доказів.
Таким чином, в апеляційній скарзі захисник зазначає, що до підозрюваного ОСОБА_8 можливо застосувати домашній арешт, оскільки обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом.
У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду рішення слідчого судді вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який законом віднесено до категорії тяжких умисних злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 6 років позбавлення волі.
Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
Твердження захисника про те, що підозрюваний добровільно повернув телефон потерпілому та нікуди не втікав, а тому пред`явлена підозра ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованою спростовуються матеріалами справи, зокрема, поясненнями потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 .
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення.
З такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.
Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.
Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, враховуючи факти неодноразових судимостей за вчинення корисливих злочинів, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
На думку колегії суддів, матеріальне становище підозрюваного ОСОБА_8 , підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Крім того, не виключається можливість незаконного впливу на потерпілого, оскільки він в судовому засіданні допитаний не був, а підозрюваному може бути відома адреса його проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на потерпілого певний вплив з метою зміни ним показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт його допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки потерпілий повинен бути допитаний безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.
Також колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, та маючи не зняту та не погашену судимість, звільнившись з місць позбавлення волі лише у квітні 2020 року знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину 18 вересня 2020 року, що вказує відповідно на наявність вкрай високого ризику вчинення інших умисних злочинів.
Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має неповнолітню дитину висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків. Доводи апелянта, що підозрюваний має постійне місце проживання також не свідчить про запобігання ОСОБА_8 ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для ОСОБА_8 є занадто суворим запобіжним заходом, оскільки апеляційний суд враховує дані про особу підозрюваного та тяжкість інкримінованого йому вчиненого кримінального правопорушення, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є більш прийнятним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2020 року, якою у відношенні ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4