Справа № 297/1181/18
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
20.01.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/236/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2018 року.
Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, із середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий і, зокрема, за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на 4 місяці арешту,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, а за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладений на нього передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 715 грн. за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів.
Речові докази осколки скла з-під пляшки коньяка «Карпати» зеленого кольору об`ємом 0,5 л., які знаходяться в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, - ухвалено знищити.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
20 лютого 2018 року приблизно об 11-й годині, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а повторно, діючи умисно, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, із полиці магазину «ЄВА», що розташований за адресою: м. Берегово, вул. Сечені Іштвана, 3, таємно викрав парфум чоловічий, об`ємом 100 мл, марки «Дюпон» тестер, внаслідок чого, спричинив власнику парфума ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на суму 583 грн.
26 квітня 2018 року приблизно о 15 год. 52 хв., ОСОБА_6 зайшов до магазину, який розташований за адресою: м. Берегово, вул. Ференца Ракоці, 2, та маючи намір скоїти крадіжку чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, взяв із стелажу, розташованого в магазині, пляшку алкогольного напою коньяку «Карпати», виробник ТОВ «Ужгородський коньячний завод», вмістом 0,5 л, яку заховав під власний одяг та намагався винести з приміщення магазину не розрахувавшись, однак, довести до кінця свій злочинний умисел не зміг із причин, що не залежали від його волі, оскільки пляшка з-під одягу випала на підлогу та розбилась, після чого до нього підійшли працівники магазину, які повідомили органи Національної поліції по спецлінії 102 про вчинений злочин. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 власнику коньяка ТОВ «Плодоовоч-уж», спричинено матеріальну шкоду, на загальну суму 437 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а також призначене йому покарання та застосування положень ст. 75 КК України, вказує на те, що вирок у частині покладення на обвинуваченого передбачених ст. 76 КК України обов`язків є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що при прийнятті рішення про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції безпідставно не поклав на обвинуваченого певні обов`язки, що передбачені п. 1 ч. 1 та п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 76 КК України. Стверджує, що непокладення на обвинуваченого ОСОБА_6 цих обов`язків не сприятиме його належному виправленню, унеможливлює покладення його на облік та контроль за його поведінкою з боку органів пробації, і в свою чергу нівелює основний кримінально-правовий зміст звільнення від відбування покарання з випробуванням. Просить вирок у частині покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків скасувати частково та ухвалити новий, яким покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1 ч. 1 та п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 76 КК України, а в решті вирок залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги; дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілих та захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги апеляційним судом надіслано на адресу потерпілих та захисника відповідно до вимог кримінального процесуального закону; що даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від потерпілих та захисника не надходило; що обвинувачений не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі захисника.
Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі, доводи апеляційної скарги прокурора, зазначає, що під час розгляду провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 вину в учиненні кримінальних правопорушень визнавав повністю й щиро каявся в скоєному, що, враховуючи наведене, думку прокурора та обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювались. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленні порядку їх дослідження та роз`ясненні, при цьому, прокурору та обвинуваченому прав, судом першої інстанції учасникам судового розгляду роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що при встановленні порядку дослідження доказів, при роз`ясненні учасникам судового розгляду прав та обов`язків вимоги ст. 349 КПК України порушені не були. Тому, беручи до уваги положення ст. 404 КПК України апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, у тому числі, висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, кваліфікації його дій, відповідно, за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, виду та строку призначеного покарання (позбавлення волі на строк два роки ), а також застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України (один рік іспитового строку), не перевіряються, визнаються належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону, і перевіряються лише в межах доводів апеляційної скарги про те, що суд, звільняючи на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком безпідставно не поклав на нього передбачені п. 1 ч. 1 та п. п. 2, 3, 4 ст. 76 цього ж Кодексу обов`язки.
Під час апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що повністю визнає вину в скоєнні злочину, щиро кається у його вчиненні. Не заперечував щодо покладення на нього передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язку.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто має бути ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні також повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції може скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, а відповідно до статті 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо із цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Відповідно до статті 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У частині другій даної статті зазначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки, у тому числі, й попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого.
Системний аналіз указаних вище норм КК України свідчить про те, що, призначивши обвинуваченій особі покарання у виді позбавлення волі, звільняючи її від його відбування з випробуванням з іспитовим строком і застосовуючи щодо неї вимоги ст. 76 КК України, суд зобов`язаний покласти на цю особу передбачені частиною першою цієї норми права обов`язки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, поклавши на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації, вказаних вище вимог закону не дотримався.
Так, у порушення вимог передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, судом не покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосування закону, який підлягає застосуванню.
При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 76 КК України, колегія суддів бере до уваги таке.
Так, відповідно до частини другої ст. 76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки, у тому числі, й попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого.
Вказане свідчить про те, що положення п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 76 КК України не носять імперативний характер, не є обов`язковими для суду першої інстанції при застосуванні положень цієї норми матеріального права. Прокурор в обґрунтування доводів апеляційної скарги не посилався на дані про особу обвинуваченого та інші обставини кримінального провадження, з огляду на які суд апеляційної інстанції дійшов би висновку про необхідність покладення на обвинуваченого й указаних вище обов`язків. Тому доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині відхиляються як такі, що належним чином не обґрунтовані.
Тому, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому скасуванню, зокрема, у частині застосування щодо обвинуваченого положень ст. 76 КК України, з ухваленням у цій частині нового вироку, яким на обвинуваченого ОСОБА_6 слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, що в свою чергу забезпечить контроль за поведінкою ОСОБА_6 з боку органів пробації, а також сприятиме його належному виправленню та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
На підставі наведеного, викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи, як обґрунтовані, підлягають частковому задоволенню, а ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок частковому скасуванню у частині застосування щодо нього положень ст. 76 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування кримінального закону, який підлягає застосуванню, із ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б впливали на законність та обґрунтованість висновків суду про доведеність вини, кваліфікацію дій ОСОБА_6 , вид та строк призначеного йому покарання та звільнення від його відбування зі встановленням іспитового строку, й які є безумовною підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасування неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшення сум, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412- 414, 418, 420 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2018 року скасувати частково у частині застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 76 КК України.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким покласти на обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У решті вирок залишити без зміни.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки і на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненим від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня його проголошення.
Копію вироку невідкладно вручити засудженому ОСОБА_6 та прокурору.
Судді: