Справа № 520/5831/19
Провадження № 1-кп/947/486/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020 року колегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі у режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002888 від 26.07.2014 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні колегії суддів Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор на підставі ст. 331 ч.3 КПК України, просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 днів місяці, посилаючись на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, у обвинуваченого ОСОБА_7 наявний закордонний паспорт, що дає йому можливість покинути територію України. Крім того, обвинувачений може незаконного впливати на свідків та потерпілих з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з обвинуваченим. Також, обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 . Прокурор також звертає увагу, що в провадженні іншого суду, розглядається кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 якому інкримінуються аналогічні злочини.

Також для забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних обов`язків, враховуючи суму завданої майнової шкоди в особливо великих розмірах, є необхідність у визначенні застави у максимальній межі, так як менша сума застави відносно ОСОБА_7 не забезпечить запобіганню вищенаведених ризиків, які можуть виникнути під час судового розслідування.

У зв`язку із чим, при визначені розміру застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 , обов`язків, передбачених КПК України, є доцільним визначити суму не менше 15 000 000 грн.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що ризики прокурором не доведені, грунтуються на припущеннях, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому не може бути підставою для обрання найсуворійшого виду запобіжного заходу, та відносно обвинуваченого, який раніше не судимий, можливо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що доцільно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , з наступних підстав.

Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри є підставою для позбавлення свободи, і прокурор має навести всі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів при вирішенні питання щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_7 винним. Того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, ухилятися від суду та чинити тиск на потерпілих та свідків, знищити, сховати речі та документи, підтверджуючі її злочину діяльність, грошові кошти які здобути злочинним шляхом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України та вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти, передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому суд вважає за необхідне продовжити дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Колегія суддів, також приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого свідки та потерпілі на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Все вищевикладене у сукупності свідчить, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та обмеження його прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та яке завдало особливо великої майнової шкоди потерпілим, наявності вищезазначених ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе визначити розмір застави у межах, який перевищує вісімдесят та триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки застава у менших розмірах не здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Думку захисника щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, залишити без задоволення, у зв`язку з його необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31,177-178,183,184,194,196,197,331,350,369-372 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , з відповідним визначеним судом розміром застави у розмірі 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень та покладеними обов`язками, на 60 днів, тобто до 08.11.2020 року включно, з утриманням в Одеському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3