ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7297/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/809/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Копані, Цюрупинського району, Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 15.12.2010 року Апеляційний судом Херсонської області за п.10, ч.2 ст.115, ч.4 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд зазначив, що відомості про особу засудженого та його поведінку за час відбування покарання не є достатніми для висновку про успішність процесу його виправлення і можливість ефективного продовження його (виправлення) за умови застосування більш м`якого виду покарання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Вказує, що рішення суду першої інстанції суперечить вимогам КВК та КК України, інститутам гуманного відношення зі сторони держави, нормам Конституції України.

Посилається на те, що під час перебування в умовах установи попереднього ув`язнення він двічі заохочувався адміністрацією установи, відбуваючи покарання, адміністрацією установи виконання покарання 13 разів заохочувався, що свідчить про наявність процесу позитивних змін, які проходять у його особистості.

Вказує, що своєю поведінкою, ставленням до праці, дотриманням режиму відбування покарання він довів, що став на шлях виправлення та готовий до правового життя у суспільстві.

Вказує, що не відшкодував визначені вироком суду суми, оскільки до установи виконання покарання не надходили виконавчі листи про стягнення з нього цих сум.

Під час відбування покарання, надійшли 2 виконавчих листа за якими він сплатив кошти, так як, на той момент був працевлаштований.

Та обставина, що він не сплатив інші позови за вироком суду, у зв`язку з відсутністю виконавчих листів, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні його клопотання.

Посилається на те, що застосування відносно нього заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке, не звільняє його від покарання, а тому буде дотримана мета покарання, в ході відбування якого він в подальшому буде доводити своє виправлення і повну адаптацію до суспільства.

Вважає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено матеріали провадження, та не надано належну оцінку доказам в їх сукупності, а висновок суду суперечить фактичним обставинам справи.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог засудженого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі і які стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 15 років позбавлення волі, призначеного йому вироком Апеляційного суду Херсонської області зап.10, ч.2 ст.115, ч.4 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 29.01.2016 року засудженому зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 25.08.2009 року по 07.02.2012 року, а саме 5 років 5 місяців 12 днів, згідно ч.5 ст. 72 КК України.
Початок строку відбування покарання 25.08.2009 року, кінець строку 13.03.2022 року.
Адміністрацією установи виконання покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно.
За період відбування покарання до засудженого 18 разів застосовувалися заходи заохочення.

Втім, за час відбування покарання та в період утримання в установах попереднього ув`язнення до ОСОБА_7 10 разів застосовувалися дисциплінарні стягнення у формі попередження, догани, суворої догани та позачергового чергування.

Накладені стягнення у встановленому законом порядку погашені, однак ці відомості вказують на те, що поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не була сумлінною.
Матеріали кримінального провадження підтверджують, що ОСОБА_7 був працевлаштований протягом травня-вересня 2013 року, потім у квітні-травні 2015 року, надалі з серпня 2016 року по жовтень 2016 року, також працював у січні 2017 року березні 2018 року, помісячно у червні, липні 2018 року, вересні, жовні 2019 року, та на протязі січня-квітня 2020 року, що в цілому свідчить про несистематичний характер трудової діяльності засудженого.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, наразі відбуває покарання за скоєння сукупності злочинів, більшість з яких є особливо тяжкими злочинами, скоєними зі спливом незначного проміжку часу, після відбуття покарання за попереднім вироком суду, що вказує на схильність ОСОБА_7 до скоєння кримінально-караних діянь та підвищену суспільну небезпечність особи засудженого, його неготовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відбуття визначеної законом частини покарання, наявність певної кількості заохочень та працевлаштування засудженого не можуть бути визнані безумовною підставою для задоволення клопотання засудженого.
Ці відомості підлягають врахуванню поряд із даними про особу засудженого в цілому, і не переконують у тому, що процес виправлення засудженого, який відбуває покарання, зокрема за скоєння особливо тяжкого злочину проти життя людини, досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Стягнення з нарахованої засудженому заробітної плати певних сум за виконавчими листами, жодним чином не доводить факт виправлення засудженого.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження та не надав цим доказам оцінку в їх сукупності, є безпідставним.
Суд у повному обсязі дослідив наявні у справі відомості, в тому числі, що характеризують особу засудженого, та належним чином мотивував прийняте рішення.
Ретельно проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, яка ґрунтується на правильному застосуванні вимог ст. 82 КК України.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.
Апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 404, 407, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2020 року, якою відмовлено у заміні засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4