Справа № 755/6069/13
У Х В А Л А
про призначення судового розгляду

"22" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва колегіально судом в складі трьох суддів: ОСОБА_1 (головуючий суддя), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 ,захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2013 за № 0000165 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, установив:

у провадження суду надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні з огляду на, що, у ньому, було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_5 вважала за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, про що власне указують ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29.10.2013 та від 18.12.2017в цій справі, у той час, як підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Зокрема прокурор вказує, що на стадії підготовчого судового засідання суд наділений повноваженнями перевірити його відповідність лише положенням ст. 291 КПК України, а не надавати оцінку відомостям, отриманим під час досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні висловив позицію, про те, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як не містить належний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, адже слідством так і не було установлено час, місце та спосіб учинення шахрайства.
Обвинувальний акт не містить точний розмір шкоди, а реєстр матеріалів інформовацію про усі процесуальні рішення та весь рух справи.
Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні висловив позицію, про те, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як не містить належний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, адже слідством так і не було установлено час, місце та спосіб учинення шахрайства, про що власне указує ухвала АСК від 14.01.2013.
Не відповідає обвинувальний акт, на думку обвинуваченого, і п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК, так як містить у собі тільки дані про місце реєєстрації потерпілих, а не проживання.
У супереч вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК акт не містить точний розмір шкоди.
На переконання обвинуваченого, в цій ситуації, прокурором також порушено вимоги ч. 4 ст. 291 КПК, а саме не вручено усі цивільні позови ОСОБА_9 , а ті, що вручено, на його переконання, не відповідають вимогам ст. 119 ЦПК.

Реєстр матеріалів не містить інформовацію про усі процесуальні рішення та весь рух справи.
Указав захист і на те, що, на його переконання, обвинувальний акт складено після закінчення граничного 12 місячного строку досудового розслідування, а тому він не відповідає вимогам ст.ст. 9, 28, п. 3 ч. 2 ст. 219, п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК.
Інші учасники провадженння зі сторони захисту підтримали позицію ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що, згідно ст.ст. 315, 316 КПК України, справа, підлягає призначенню до судового розгляду, з огляду на таке.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Щодо доводів сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК, то слід зауважити, що вони не є дійнисними, а тому Суд їх відхиляє, у розрізі такого.

Ухвалою АСК від 29.10.2013 (а.п. 153-158 том № 22) констатовано, що як убачається із матеріалів кримінального провадження № 0000165, обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підписано слідчим та прокурором прокуратури міста Києва та затверджено 19 серпня 2013 року та в ньому містяться всі необхідні та передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості та реквізити.
До обвинувального акту долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільні позови та відповідні розписки підозрюваних про їх отримання.
Із тексту обвинувального акта вбачається, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Також, майже за всіма епізодами обвинувачення зазначено точне місце та час передачі коштів потерпілими ОСОБА_8 , а за окремими епізодами вказано орієнтовний час, оскільки більш точно його встановити не вдалося.
В обвинувальному акті, затвердженому 19 серпня 2013 року вказано на спосіб шахрайського заволодіння обвинуваченими майном шляхом зловживання довірою та зазначено в чому полягав цей спосіб.
В ухвалі від 18.12.2013 АСК відмітив, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт, що був направлений до Дніпровського районного суду м. Києва 22 серпня 2013 року, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільні позови та відповідні розписки підозрюваних про їх отримання.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.10.2013 (а.п. 197-200 том № 29) було скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09.09.2013, якою також обвинувальний акт в кримінальному провадженні №000165 повертався прокурору з підготовчого судового засідання, та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
При цьому колегія суддів зазначила про те, що органом досудового розслідування дотримано вимог кримінального процесуального законодавства України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких судом апеляційної інстанції скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Таким чином, слід погодитися з доводами прокурора щодо необґрунтованості підстав, у зв`язку з якими суд першої інстанції повернув прокурору обвинувальний акт.
Відповідно, Суд в цьому складі, з огляду на положення ст. 415 КПК, надходить тотожних висновків що АСК в ухвалах від 29.10.2013 (а.п. 153-158 том № 22) та від 29.10.2013 (а.п. 197-200 том № 29) щодо того, що, у цій ситуації, дотримано вимог кримінального процесуального законодавства України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
В ньому містяться всі необхідні та передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості та реквізити.
До обвинувального акту долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільні позови та відповідні розписки підозрюваних про їх отримання.
Із тексту обвинувального акта вбачається, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Також, майже за всіма епізодами обвинувачення зазначено точне місце та час передачі коштів потерпілими ОСОБА_8 , а за окремими епізодами вказано орієнтовний час, оскільки більш точно його встановити не вдалося.
В обвинувальному акті, затвердженому 19 серпня 2013 року вказано на спосіб шахрайського заволодіння обвинуваченими майном шляхом зловживання довірою та зазначено в чому полягав цей спосіб.
Адже, як вбачається зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК, зокрема ст. 291 КПК України, та чи не містить він положення, що суперечать одне одному, водночас обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

Підстава для повернення обвинувального акта прокурору визначена в п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Таким чином, вказаною нормою закону визначено виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акту вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статтю закону про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Таким чином, обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України всі необхідні реквізити обвинувального акту, направленого до суду у цьому кримінальному провадженні, зазначені у його тексті прокурором, який затверджував зазначений акт, включаючи, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення за нормами КК України та формулювання самого обвинувачення.

До того ж, як прямо передбачено законом, фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються в такій формі і в такому об`ємі, в тому числі щодо способу вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими за результатами проведеного досудового розслідування.

Посилання сторони захисту на неконкретність обвинувачення, Суд відкидає, оскільки в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як їх було встановлено під час досудового розслідування, при цьому Суд позбавлений процесуальної можливості вимагати від сторони обвинувачення вказувати ті обставини, які не були нею встановлені. На думку суду формулювання обвинувачення викладено в обвинувальному акті так, як це вважав за необхідне прокурор, при цьому Суд не може вийти за межі підготовчого судового засідання, під час якого фактичні обставини справи не досліджуються.

У той час, як питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, Суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті. За змістом кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання Суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішенням.

У цьому випадку, виходячи з конкретних обставин справи, ступінь "детальності" інформування обвинувачених на переконання суду є достатнім для повного розуміння ними суті висунутого проти них обвинувачення, який у свою чергу є достатнім для підготовки адекватного захисту, тобто у цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченим інформації цілком і повністю кореспондується з п. "b" ч. 3 ст. 6 КЗПЛ.
Наявність певних недоліків у реєстрі не самостійною підставою для повернення обвинувального акта.

Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.

Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено, а від сторін звернення про закриття кримінального провадження з певних підстав не надходили.

Тим самим, під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

У світлі чого судом проведено підготовку до судового розгляду у ході якої, відповідно до ст. 315 КПК України, вирішено питання, пов`язані власне з такою підготовкою визначені п.п. 1-5 ч. 2 указаної статті зазначеного Кодексу.
Так, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов"язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільнити у використанні своїх процесуальних прав.
Серед іншого, визначено, що зазначене судове засідання, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 КПК України, відсутні.

Щодо питання цивільних позовів, то слід зауважити таке.
У провадження наявні цивільні позови від цивільних позивачів подані ними у період дії КПК у редакції 1960 року.
Відповідно до ст. 122 КПК України (у редакції 1960 року), у випадках, коли злочином завдана майнова шкода громадянинові, підприємству, установі чи організації, слідчий роз`яснює потерпілому і його представникові право заявляти цивільний позов, про що відмічає в протоколі допиту або направляє потерпілому письмове повідомлення, копію якого приєднує до справи.
При цьому, згідно ст. 123 КПК України (у редакції 1960 року) , якщо в справі заявлено цивільний позов, слідчий зобов`язаний скласти мотивовану постанову про визнання потерпілого цивільним позивачем або про відмову в цьому.
Тобто, цими особами було набуто статус позивачів та відповідно їх позови прийнято до розгляду з моменту прийняття слідчим постанови у порядку ст. 123 вказаного Кодексу.
Як наслідок, Суд сприймає такі заяви/позовні заяви/цивільні позови, які подані потерпілими та які набули статус цивільних позивачів, у порядку ст. 123 КПК (у редакції 1960 року), як такі, що уже прийняті та перевірені на дотримання норм ЦПК та КПК у порядку ст. 123 КПК (у редакції 1960 року) компетентиним на те субєктом, а тому вони безалтернатвино підялгаютьрозгляду в рамках даного кримінального провадження постфактум.

Щодо клопотань даних цивільних позивачів про забезпечення їх позів шляхом арешту майна обвинувачених, які міститься у рамках їх звернень, то Суд звертає увагу на той факт, що вони були подані у порядку КПК України (у редакції 1960 року), а останній у своїй статті 125 передбачав, що саме слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову, а справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову, тобто саме слідчий мав розглядати їх звернення з часу коли виніс постанову про визнання потерпілим у порядку ст. 123 того ж Кодексу.
Тим самим, підготовка до судового розгляду є завершеною.

Згідно ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

При визначенні строку проведення судового розгляду суд враховує положення ст.ст. 28, 316 КПК України.

З цих підстав, керуючись ст. ст. 314-318, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

у задоволенні клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2013 за № 0000165 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, каб. 24 на 03.08.2020 о 16:00 год.
У судове засідання викликати учасників кримінального провадження (ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 08:00 год. 24.07.2020.

С у д д і

ОСОБА_10