Справа № 589/1102/19
Провадження № 1-кп/589/213/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0000271 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час вчинення злочину не судимий, засуджений: 07.03.2019р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік та 6 місяців,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2019р. близько 16:00 год. ОСОБА_5 , діючи повторно, перебуваючи біля буд. 25 по вул. Шевченка в м. Шостка, побачив раніше невідому йому жінку з пакетом в руках, за якою почав слідувати. Дочекавшись коли жінка зайшла до під`їзду № 2 в буд. 2-Б по вул. Свемовська в м. Шостка, ОСОБА_5 зайшов слідом за нею та маючи умисел на відкрите з корисливих мотивів викрадення чужого майна (грабіж), з метою незаконного збагачення, діючи відкрито та усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілою ОСОБА_6 , шляхом ривка вихопив з її рук пакет, таким чином відкрито заволодівши майном, а саме: грошима в сумі 300 грн.; пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 ; гаманцем жіночим; очними краплями «Сікапротект»; очними краплями «Медексол»; футляром з ключами; окулярами в футлярі; перчаткою в`язаною; рукавицями жіночими; чохлом для мобільного телефону, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, що належать потерпілій ОСОБА_6 , завдавши останній матеріальної шкоди на суму 300 грн.

Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину, в скоєному щиро розкаявся, дав детальні покази, які узгоджуються з обставинами скоєння злочину, наведеними у обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_5 суду показав, що близько року тому (більш точної дати обвинувачений не пам`ятає) він, будучи на підпитку, вийшов в магазин «Магнолія» аби придбати цигарок. Біля магазину побачив потерпілу, яка йшла з пакетом, та пішов за нею слідом. Вона прямувала до будинку АДРЕСА_2 . Потерпіла зайшла в один з під`їздів будинку, а обвинувачений прослідував за нею. Перебуваючи в під`їзді він наздогнав потерпілу та ривком вихопив з її рук пакет, після чого пішов до себе додому. Обвинувачений зазначає, що в пакеті були гроші близько 300 грн., документи, окуляри, рукавиці, спрей тощо. Додатково зазначив, що повернув потерпілій 200 грн. Десь через 3-4 дня його знайшли працівники поліції і всі речі, окрім грошей, забрали. Обвинувачений не оспорював вартості викраденого майна, не заперечував вірність кваліфікації своїх дій органами досудового слідства.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , 1953р.н., суду пояснила, що вона є інвалідом 2 групи, незадовго до події їй зробили операцію і вона була ще слабка. 04.03.2019р. близько 16:00 год. вона поверталась додому від матері, якій відносила молоко. По дорозі зайшла в магазин «Магнолія» і потім прямувала додому. В якийсь момент вона помітила, що за нею прямує чоловік обвинувачений. Коли потерпіла зайшла до під`їзду свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , то обвинувачений попрямував за нею та вихопив пакет, який вона несла у лівій руці, після чого втік. Від жаху їй стало зле і лише наступного дня потерпіла змогла повідомити про подію до поліції, а приблизно через чотири дні частину викраденого майно було їй повернуто, крім того обвинувачений повернув їй частину викрадених грошей в сумі 200 грн. Потерпіла підтвердила, що в пакеті були, зокрема гроші, пенсійне посвідчення, окуляри, інгалятор, рукавиці.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за клопотанням прокурора, за згодою обвинуваченого та потерпілої і її представника, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитавши у судовому засіданні потерпілу та обвинуваченого, суд вважає, що вина останнього у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким. Також суд враховує дані про особу винного, який є особою середнього віку, має професійно-технічну освіту, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується формально скарг на нього не надходило. Обвинувачений не одружений, утриманців не має, наразі проживає з матір`ю, офіційно не працює, з його слів підробляє сантехніком, на час вчинення злочину не судимий.

В судовому засіданні обвинувачений визнав вину у вчиненому злочині, висловив жаль з приводу вчиненого, частково відшкодував шкоду повернув потерпілій кошти в розмірі 200 грн. Крім того, обвинувачений сприяв здійсненню досудового розслідування, що підтверджено стороною обвинувачення.

Тому, на підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, частково відшкодування шкоди.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд не встановив.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України наближене до мінімальної межі санкції ч.2 ст. 186 КК України, а саме у виді позбавленні волі строком на 4 роки.

Не зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, підстав для застосування ст. 69 КК України судом не вбачається, оскільки обставини справи свідчать про недостатність факторів знижуючих ступінь тяжкості злочину, що б давало суду підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні підсудному покарання.

Остаточно призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд враховує таке.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2019р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Вказаний вирок набрав законної сили 09.04.2019р.

На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України враховуючи, що злочин за ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 вчинив до постановлення вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019р., приймаючи до уваги кількість злочинів, які утворюють реальну сукупність, разом з тим відсутність тяжких наслідків, суд вважає необхідним шляхом поглинання покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019р., покаранням, призначеним за даним вироком, визначити підсудному за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На думку суду, саме такий вид і розмір покарання є співмірним діянню і характеристиці особи та буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, суд не враховує доводи прокурора про необхідність самостійного виконання попереднього вироку, які не узгоджуються із правозастосовною практикою Верховного Суду, викладеною у постановах № 51-2631кмо19 від 23.09.2019р., № 51-658км19 від 10.12.2019р. та ін.

Так, у вказаних постановах Верховний Суд наголошував, що норми, передбачені статтями 70, 72, 75-78 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або засуджується до покарання, від відбування якого звільняється з іспитовим строком.

Тому у випадку, коли суд призначив остаточне покарання за сукупністю всіх вчинених особою злочинів згідно вимог ст. 70 КК України, він має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст. 75 КК України.

Самостійне ж виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Логіка закону про кримінальну відповідальність полягає в тому, що призначення покарання особі, яка вчинила більше одного злочину, за жоден із яких вона не була притягнута до відповідальності до ухвалення вироку, має передбачати оцінку всієї сукупності злочинів, вчинених до ухвалення вироку, оскільки така сукупність визначальною мірою характеризує ступінь суспільної небезпечності як винуватої особи, так і вчинених нею злочинів, належна оцінка чого є передумовою обрання як форми реалізації кримінальної відповідальності, так і належного заходу кримінально-правового впливу.

У свою чергу, штучний розрив такої сукупної оцінки злочинів, наслідком якого є ізольована їх оцінка за різними вироками, якщо про один із них стало відомо після ухвалення першого вироку, яким винуватого засуджено до покарання від відбування якого звільнено з іспитовим строком, вочевидь, не узгоджується із логікою закону про кримінальну відповідальність щодо кримінально-правової оцінки злочинних діянь та винуватої особи в контексті положень статей 50, 65, 75 КК України.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Суд доходить такого висновку на підставі тих відомостей, які оцінює на момент ухвалення вироку, зокрема, відомостей про вчинений особою злочин (злочини). Разом із тим, вчинення особою не одного, а двох і більше злочинів, може мати визначальний вплив на зміст висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, вид і розмір призначеного покарання.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.

Кримінально-правові норми, що визначають підстави, межі та порядок призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України), недвозначно вимагають від суду вирішити питання про призначення остаточного покарання і, в цій частині, дослідити питання, раніше вирішене судовим рішенням з урахуванням встановлених на той час обставин, щодо призначеного особі виду та розміру покарання зважаючи на виявлення злочинів, про вчинення яких раніше не було відомо. Суд, таким чином, не здійснює вторгнення в раніше прийняте судове рішення, не переглядає і не змінює його, а з урахуванням такого рішення та його правових наслідків, ухвалює власне, на підставі і в порядку визначеному нормами матеріального та процесуального права, передбачених статтями 70, 72, 75 КК України, Розділів IV та V КПК України.

В свою чергу обставини справи та дані про особу обвинуваченого, який хоча не був судимий на час вчинення даного злочину, але вчинив його, коли вже судом розглядалося інше кримінальне провадження щодо нього за вчинення іншого тяжкого злочину, однозначно вказують на те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_6 за цивільним позовом просить стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 300 грн., заявлену нею як суму фактично викрадених коштів, якими заволодів обвинувачений внаслідок вчинення цього злочину, а також моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

У судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав частково, вказуючи на те, що матеріальну шкоду потерпілій він частково відшкодував, а саме в розмірі 200 грн. При цьому не оспорював розміру заявленої до стягнення моральної шкоди.

Тож, суд, заслухавши думку цивільного позивача, її представника, цивільного відповідача, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 умисно відкрито викрав майно, зокрема грошові кошти в розмірі 300 грн., що належать цивільному позивачу.

При цьому, як зазначив в судовому засіданні обвинувачений він частково відшкодував потерпілій завдану шкоду, а саме повернув кошти в розмірі 200 грн. Вказані обставини підтвердила також й потерпіла.

З огляду на викладене, враховуючи наявність правових підстав, передбачених наведеними вище вимогами ЦК України для покладання відповідальності за завдану шкоду саме на обвинуваченого, беручи до уваги часткове відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди в розмірі 200 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 щодо відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити частково в розмірі 100 грн.

Щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне.

В обґрунтування вимог щодо моральної шкоди позивач зазначила, що у зв`язку з незаконним заволодінням ОСОБА_5 її майном, вона отримала значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям страху за своє життя, побоюваннями з приводу застосування з боку обвинуваченого фізичної сили. Вказані обставини призвели до появи негативних психоемоційних змін у вигляді порушення сну, зниженого настрою, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги. Крім того, ці обставини потягли за собою нераціональне витрачання часу, необхідного, зокрема для неодноразового з`явлення до правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає, що неправомірне заволодінням ОСОБА_5 майном потерпілої призвело до моральних страждань останньої, її переживань з приводу вчиненого по відношенню до неї злочину та втрати свого майна, тобто потерпілій заподіяно моральну шкоду.

Між вказаними протиправними діяннями відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілій мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілої, характер її душевних страждань, пов`язаний з майновими втратами, позицію цивільного відповідача, який позов в цій частині визнав. З врахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в заявленому розмірі 2000 грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019р. у справі № 589/944/19 (провадження № 1-кс/589/517/19), підлягає скасуванню.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019р., більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_5 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 100 (сто) грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019р. у справі № 589/944/19 (провадження № 1-кс/589/517/19) на полімерний пакет різнокольоровий, в якому знаходяться: гаманець жіночий коричневого кольору з застібкою зверху; футляр овальної форми з ключами всередині; окуляри в пластиковій оправі в футлярі чорно-білого кольору на кнопці; перчатка в`язана темно-червоного кольору; рукавиці в`язані чорного кольору; чохол для мобільного телефону, чорного кольору на блискавці; краплі очні «Сікапротект»; краплі очні «Медексол»; квитанція за спожиту електроенергію на ім`я ОСОБА_6 ; пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , 1953 р.н., які залишити у власника ОСОБА_6 .

Оптичний диск із відеозаписом з камери відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1