Справа № 308/8973/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2020 року м. Ужгород
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге, Іршавського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському, Хустському районах та м. Берегове Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
Із клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_7 , погодженим прокурором, вбачається, що ОСОБА_5 , працюючи на посаді начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському, Хустському районах та м. Берегове Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, тобто являючись службовою особою державного органу, - яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи згідно ст. 6 Закону України «Про державну службу» державним службовцем, посада якої віднесена до категорії «Б», яка відповідно до ст.8 даного Закону зобов`язана: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; маючи, відповідно до підписаної ним посадової інструкції, затвердженої в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській 01.12.2016 року, право користування відповідними інформаційними базами Держгеокадастру, а також володіючи інформацією про особливості проведення земельних аукціонів з продажу права оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, на початку липня 2020 року знаходячись в с. Довге, Іршавського району під час зустрічі із ОСОБА_8 , дізнавшись про намір останнього займатись сільським господарством, для чого йому необхідно земельну ділянку, запропонував ОСОБА_8 свої послуги у сприянні йому в безперешкодному оформленні земельних ділянок сільськогосподарського призначення, шляхом використання своєї посади та зв`язків в органах місцевого самоврядування, при цьому переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, діючи умисно, з корисливим мотивом, в ході розмови висловив ОСОБА_8 вимогу передачі йому неправомірної вигоди з розрахунку одна тисяча доларів США за виділенні та передачі земельної ділянки площею 2 гектара.
В подальшому, ОСОБА_5 , реалізуючи свої корупційні наміри, направлені на отримання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам державної служби, в період з 14.07.2020 по 03.09.2020 систематично здійснював телефонні дзвінки останньому та пропонував йому різні варіанти виділення земельних ділянок в обхід вимог діючого законодавства.
Після цього, 03.09.2020 приблизно о 10 годині, ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, із свого мобільного телефону зателефонував ОСОБА_8 та повідомив його про домовленість з приводу перемоги останнього на аукціоні з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 36 га, розташованої за межами населеного пункту с.Галоч Ужгородського району, при цьому висловив вимогу ОСОБА_8 щодо передачі йому неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, нібито за сприяння у виділенні та передачі в оренду вказаної земельної ділянки.
За таких обставин, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.368 КК України, кваліфікуючими ознаками якого одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
03.09.2020 року о 17 год. 18 хв. громадянина ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.
04.09.2020 року стороною обвинувачення, відповідно до ст. 278 КПК України повідомлено про підозру: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Довге, Іршавського району, Закарпатської області, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , працюючому на посаді начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському, Хустському районах та м. Берегове Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, раніше не судимому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди
Слідчий у клопотанні зазначає, що наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_5 підтверджується зокрема протоколами допиту свідка; протоколами огляду місця події; протоколами ідентифікації грошових коштів; протоколом затримання ОСОБА_5 .
Також слідчий вказує, що злочин передбачений ч. 3 ст. 368 КК України є умисним тяжким кваліфікованим злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна та зі спеціальною конфіскацією.
На думку слідчого, на даний час є необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого, згідно ч. 3 ст. 368 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років позбавлення волі, тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним.
Крім того, ОСОБА_5 як зазначено у клопотанні підозрюється у вчиненні корупційного, умисного тяжкого злочину, тому існують ризики і в тому, що він особисто чи шляхом використання зв`язків у органах державної влади, зможе незаконно впливати на свідків, шляхом залякування, умовлянням чи іншим способом з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань, а тому, враховуючи викладене, слідчий у клопотання просить застосувати відносно ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 подане клопотання підтримали, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор зазначив, що дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та наявністю ризиків зазначених у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, клопотання слід задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив щодо обрання відносно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту. Захисник зазначив, що до ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_8 , який хотів займатися фермерським господарством, з проханням знайти йому у відповідних інформаційних базах Держгеокадастру, земельну ділянку та надати її фото в електронному виді. Крім того, захисник вказує, що до повноважень ОСОБА_5 не входить можливість виділяти особам земельні ділянки, інформацію про них ОСОБА_5 знаходив на офіційному сайті Держгеокадастру, яка є в публічному доступі. Що стосується отриманих ОСОБА_5 коштів від ОСОБА_8 , захисник пояснив, що це гроші за понесені ОСОБА_5 особисті затрати, зокрема, за виїзд на територію та огляд земельних ділянок. Разом з тим, захисник просив врахувати вік підозрюваного, стан здоров`я, зокрема те, що ОСОБА_5 хворіє та потребує лікування, має на утриманні матір похилого віку 1936 року народження та на даний час не відсторонений від свої обовязків.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні клопотання, а у разі , якщо суд прийде до переконання у необхідності обрання запобіжного заходу то обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Пояснив, що до нього звернувся гр.. ОСОБА_8 та просив надати йому інформацію з інформаційних базах Держгеокадастру про можливі та вільні земельні ділянки площею 8-10га для здійснення ним фермерського господарства. В свою чергу, ОСОБА_5 у вільний від роботи час виїздив на місце та надсилав ОСОБА_8 фото земельних ділянок на яких , на його думку, можна вести фермерське господарство. Думав, що ОСОБА_8 дасть йому за це якусь винагороду, суму якої не обговорювали заздалегідь. Коли ж знайшов одну ділянку, на яку було у визначеному законом порядку оголошено торги, підготував інформацію доступну на офіційному сайті про неї, розмір внесків, порядок реєстрації тощо. Також ОСОБА_5 зазначив, що знайшов інформацію приблизно про двадцять земельних ділянок, які пропонував ОСОБА_8 , на що ним було затрачено близько 500 доларів США.
Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , пояснення слідчого ОСОБА_4 про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 03.09.2020 року о 17 год. 18 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
04.09.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням свого службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження, а саме: письмовими доказами: протоколами допиту свідка; протоколами огляду місця події; протоколами ідентифікації грошових коштів; протоколом затримання ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
В силу ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчим суддею при розгляді даного клопотання враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, тому з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Виконуючи вимоги законодавства, з врахуванням обставин, наведених у ст.178 КПК України, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Разом з цим, обґрунтованість підозри не констатує беззаперечного факту доведеності винуватості особи, а лише вказує на достатність інформації для її існування.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Наявність ризику, передбаченого п. 3 та п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, про який зазначає слідчий в клопотанні, слідчий суддя вважає доведеними з підстав, наведених ним, в клопотанні та в судовому засіданні, зокрема, враховуючи рід занять та характер підозри існує на високому рівні ризик перешкоджати кримінальному провадженню, та, враховуючи, соціальний статус підозрюваного його та рід занять, стадію кримінального провадження, та ту обставину, що існує ризик неправомірного впливу на свідків в даному провадженні, зокрема ОСОБА_8 , з метою зміни його показів на користь підозрюваного, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КК України cуд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Також при обранні конкретного виду запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчим суддею враховуються й положення п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , а також Практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання. ЇЇ треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Тому, посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за яке, передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, не може безумовно свідчити про те, що підозрюваний у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового слідства або суду. Більш того, прокурор не вказав риси особистості або поведінки підозрюваного, які б виправдали його висновок про наявність небезпеки, що ОСОБА_5 має намір переховуватись від органів досудового слідства або суду.
Слідчим суддею встановлено, що громадянин ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має дітей, проживає з матір`ю похилого віку, 1936 року народження, якій потрібен постійний догляд, має міцні соціальні звязки.
В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки № 35 Амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Довге КЗ «ІЦППМСД» Іршавського району Закарпатської області ОСОБА_5 дійсно хворіє, знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом хронічний обструктивний бронхіт, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, УХС кардіосклероз атеросклероз СН ІІ ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., остеохондроз хребта з вторинним полірадикулярним синдромом, і за станом здоров`я потребує постійного лікування та догляду. Такі дані про особу підозрюваної свідчать про стійкість соціальних зв`язків за місцем проживання та про відсутність підстав стверджувати, що ОСОБА_5 може переховуватись від слідства чи суду.
При цьому, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_5 продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через існування встановлених ризиків, наявність інших ризиків не доведено, та, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, ОСОБА_5 , міцність його соціальних зв`язків, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено ту обставину, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що сама лише обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під варту.
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 , за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину, та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя доходить висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.
При цьому, беручи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є обґрунтовані підстави вважати, що останній може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, впливати на свідків та інших осіб у даному провадженні, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши останньому цілодобово залишати місце свого проживання оскільки, необхідним та достатнім буде саме такий запобіжний захід, та такий на даному етапі кримінального провадження зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України. В силу ч. 5 ст. 194 КПК України, та зважаючи на встановлені ризики в судовому засіданні, на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені п. 1, п. 2, п. 3, п. 8 зазначеної норми.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст. ст.177,178,182,183,186,193,194,196,197,205,309,369,372,376 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге, Іршавського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському, Хустському районах та м. Берегове Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- заборонити цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під цілодобовим домашнім арештом до 30 жовтня 2020 року включно.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 09.09.2020 року о 16 год. 25 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1