ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1146/20 Номер провадження 11-сс/814/591/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за клопотанням по кримінальному провадженню №0000482 від 18.06.2020 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.06.2020,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Миргородського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_9 від 19.06.2020 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Застосовано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянину, громадянину України, уродженцю с. Зелений Гай Стародубського р-ну Брянської обл., з середньо технічною освітою, пенсіонеру, інваліду 3 групи, одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.1, 5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України запобіжний захід тримання під вартою терміном на 60 днів з 18.45 год. 18.06.2020 до 18. 45 год. 16.08.2020.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував наявність: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.1, 5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: те, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, стан здоров`я.
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати більш м`який запобіжний захід.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: ризики передбачені ст. 177 КПК України та можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів слідчим не доведені, підозрюваний ОСОБА_7 має: міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, похилий вік і стан здоров`я, пенсійний вік, інвалідність 3 групи, позитивну репутацію та відсутність судимостей.
Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, думку прокурора, який, посилаючись на законність оскаржуваного рішення слідчого судді просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 колегія суддів дійшла наступного висновку.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0000482 від 18.06.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.1, 5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України (а.п. 4).

Органом досудового розслідування встановлено, що 18.06.2020 приблизно опівдня, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 перебував на території власного домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим у ОСОБА_7 та його сусідами, на ґрунті постійних конфліктів, через земельну ділянку, виник злочинний умисел на вбивство двох або більше осіб, у спосіб, небезпечний для життя подружжя ОСОБА_10 та їхнього сина ОСОБА_11 , з огляду на що ОСОБА_7 заздалегідь приготував вибуховий пристрій у вигляді гранати, вичікуючи для себе слушний момент, з метою реалізації свого злочинного наміру.

Незабаром, ОСОБА_12 та його син ОСОБА_11 , які проживають з ним по сусідству, повернулись до дому, що за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, ОСОБА_7 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, на вбивство двох або більше осіб у спосіб, небезпечний для життя сім`ї ОСОБА_10 , передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їхнього сина ОСОБА_11 та бажаючи їх настання ,взяв зі свого помешкання заздалегідь приготовлений вибуховий пристрій у вигляді гранати,яку незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу, а також одну скляну банку, після чого підійшовши до паркану, який розділяє його домогосподарство та сімї ОСОБА_10 .

Далі, аби привернути увагу подружжя ОСОБА_10 та їхнього сина, кинув скляну банку на подвір`я останніх. На шум від розбитої склянки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх син ОСОБА_11 вибігли на подвір`я, за таких обставин ОСОБА_7 , тримаючи в своїх руках вибуховий пристрій у вигляді гранати, висмикнув з неї запобіжне кільце (чеку) та кинув її на подвір`я сімейства ОСОБА_10 , де саме в той час перебували подружжя - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також їхній син - ОСОБА_11 .

Внаслідок вибуху, що відбувся, останні отримали чисельні осколкові поранення в області тіла, тим самим ОСОБА_7 повністю виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їхнього сина ОСОБА_11 доставлено до лікарні, де останнім надано невідкладну медичну допомогу.

Відповідно до дослідження комп`ютерної томографії від 18.06.2020 у: ОСОБА_11 встановлені множинні, не менше десяти сторонніх тіл в м`яких тканинах правої половини тулуба, переважне знаходження в підшкірній клітковині, один в м`язовому шарі; ОСОБА_13 , виявлені сколкові порання обох стегон; ОСОБА_12 , виявлено не менше чотирьох сторонніх тіл металевої щільності до 8 мм в м`яких тканинах спини.

В той же час, в момент після вибуху, що відбувся, ОСОБА_7 , обернувся спиною, аби покинути місце події, втім отримав осколкове не проникаюче поранення спини.

За результатами місця огляду біля паркану, де знаходився ОСОБА_7 , в момент здійснення замаху на вбивство сім`ї ОСОБА_10 ,виявлено та вилучено чеку від вибухового пристрою гранати, що застосована останнім.

19.06.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п. 1, п. 5 ч.2 ст.115,ч.1 ст. 263 КК України, а саме в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , незаконне носіння, зберігання придбання, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу (а.п. 27-29).
19.06.2020 слідчий слідчого відділу Миргодського відділу ГУНП ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що підозрюваний під загрозою покарання може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 на думку ініціатора клопотання з таких причин:
особисте зобов`язання - у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, таким чином, зважаючи на антисоціальну поведінку у конкретному випадку, усвідомлюючи, що судом може бути засуджений до покарання у виді позбавленні волі, є підстави вважати, що підозрюваний буде переховуватись від слідства та суду, незважаючи на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання;

особиста порука - на адресу слідчого відділу та прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_7 ;

застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного, його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при зверненні слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу;

домашній арешт у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 може продовжити вчинення злочину у якому підозрюється і довести свій злочинний умисел на заподіяння смерті.
Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, вказав, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце, підтверджуються достатніми, на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Згідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32, SeriesA, № 182).
Розглядаючи клопотання про застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а також обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України - це можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється.
Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного особливо тяжкого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема даними: дослідженнями комп`ютерної томографії потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 18.06.2020, відповідно до яких у останніх виявленні тілесні ушкодження; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 18.06.2020, відповідно до яких останній підтвердив наявність цивільного спору між підозрюваним ОСОБА_7 та родиною потерпілих; вироків Миргородського районного суду Полтавської області від 23.12.2015, 30.09.2019, які підтверджують неприязні відносини та постійні конфлікти між підозрюваним ОСОБА_7 та потерпілими ( сусідами останнього ) подружжям ОСОБА_10 .

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку та зазначено вище.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Так, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні та доведені прокурором та слідчим в судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, що у свою чергу дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.
На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів враховує те, що підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки ( сина, дружину, онуків), постійне місце проживання, похилий вік і стан здоров`я, пенсійний вік, інвалідність 3 групи, позитивну репутацію та відсутність судимостей, але ці дані не спростовують висновків слідчого судді про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу і на правильність прийнятого рішення це не впливає.

Тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.
З огляду на вказане підстав для скасування ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_7 як про це вказується в апеляційній скарзі захисника, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.376,405,407,422 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.06.2020 щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4