Житомирський апеляційний суд
Справа №760/7663/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 376 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції в ході розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 12 листопада 2019 року за ч.1 ст. 376 КК України клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності,

встановила:

Вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 12.11.2019 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого передбаченого ч.1 ст.376 КК України, і йому призначено покарання у виді арешту на строк шість місяців. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1144 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що приблизно о 13.05 год 22.01.2018 року, перебуваючи в приміщенні залу судового засідання № 1104 Апеляційного суду м. Києва по вул. Солом`янській, 2-а у м. Києві, в ході відкритого судового засідання, у якому приймав участь в якості позивача, отримавши відмову колегії суддів Апеляційного суду м. Києва, під головуванням судді ОСОБА_10 , у задоволенні поданого ним клопотання, не погоджуючись з вказаним рішенням Апеляційного суду м. Києва, реалізуючи умисел, направлений на втручання в діяльність головуючої судді ОСОБА_10 з метою перешкодити виконанню нею службових обов`язків, о 13.12 год., підійшов до столу, за яким перебували судді, кинув паперовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, який заздалегідь підготовив і утримував в руці, у головуючу суддю ОСОБА_10 , удар яким прийшовся у ліву частину голови судді ОСОБА_10 , оглушивши останню на деякий час. Від удару пакет розірвався, з нього висипалась порошкоподібна речовина білого кольору, потрапивши на волосся і одяг судді, на стіл зі справою. Вказаними умисними діями ОСОБА_7 порушив звичайний режим роботи суддів, вчинив втручання в діяльність судді з метою перешкодити виконанню нею службових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду щодо ОСОБА_7 , скасувати, а кримінальне провадження, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 в суді і вичерпані можливості їх отримати - закрити. Посилається на те, що вирок районного суду є необгрунтованим, не відповідає фактичним обставинам та не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду. Судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність. Вказує, що будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_12 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і показав, що з 2013 року тривають судові спори про стягнення боргу з ОСОБА_13 . Він був емоційно виснажений тривалим судовим розглядом і безпідставним ухиленням боржника від сплати боргу, тому на судове засідання, призначене на 22.01.2018 р., підготував паперовий пакет 100 гр. борошна, щоб жбурнути в боржника для привернення уваги громадськості до неприпустимих дій ( ОСОБА_14 ), яким є відповідач у цивільній справі. Проте, в судове засідання боржник не з`явився, направив представника. 22.01.2018 року в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_10 , ОСОБА_12 перебуваючи в емоційному ставні, встав з свого місця, взяв у руку заготовлений для боржника пакет з борошном, підійшов до столу за яким сиділи судді, і кинув пакет з борошном на стіл перед суддею ОСОБА_10 . Борошно висипалось з пакету, частина якої потрапила на одяг суддів і справу, кидати пакет в голову головуючої він не мав наміру та не кидав, що підтверджується переглянутим в суді м відеозаписом. ОСОБА_12 стверджує, що не мав на меті перешкоджати виконанню суддею ОСОБА_10 службових обов`язків, що підтверджується переглянутим в суді відеозаписом. Наміру завдати судді фізичного болю або тілесних ушкоджень не мав. Не мав на меті зривати судове засідання аби перешкоджати здійсненню правосуддя іншим чином. Як встановлено під час судового розгляду судді вийшли до приміщення нарадчої кімнати, за деякий час повернулись і продовжили судовий розгляд. Як встановлення в судовому засіданні жодних вимог, прохання тощо, від ОСОБА_10 - головуючий по справі, з метою схилення до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій підзахисний не висказував, та не мав бажання перешкоджати виконанню потерпілою своїх службових обов`язків. Таким чином судом під час прийняття рішення по справі не прийнято до уваги, що показання потерпілої та свідків обвинувачення суперечать долученим стороною обвинувачення доказам- відеозапису, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_15 , обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони. Крім того вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги доводи сторони захисту: протокол огляду місця події від 22.01.2018 року, який є недопустимим доказом та що начебто огляд місця події проводився слідчими ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що відповідає дійсності. (а.п. 12-13 ) Крім того вказує, що під час прийняття рішення судом не були прийняті до уваги та не враховані стан здоров`я та дані характеризуючі його підзахисного ОСОБА_11 , який раніше на судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має сім`ю та перебуває в зареєстрованому шлюбі, постійно проживає та зареєстрований в м. Києві, на спеціальних обліках у лікарів не перебуває.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України. Посилається на те, що вирок суду є необгрунтованим та незаконним, винесений у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, винесений з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та який не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду. Вказує на те, що існують суперечливі докази, які мають значення для справи, а також відеозапис переглянутий в суді спростовує всі покази дані під час судового розгляду потерпілою та свідками, які є працівниками суду та які зацікавлені в обвинувальному вироку і є пов`язаними між собою особами. Так, допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_18 , який до речі не є зацікавленою особою, повідомив суду про важливу обставину, що ОСОБА_12 не кидав пакет з борошном в обличчя потерпілої судді ОСОБА_10 і не мав на меті втручатись у діяльність суду. Дані покази підтверджуються відеозаписом, переглянутим під час судового розгляду, якій до речі суд взагалі проігнорував надавши цьому доказу жодної оцінки у вироку. Під час судового розгляду суд першої інстанції взагалі не досліджував докази зібрані стороною обвинувачення, які до речі є на користь обвинувачення та підтверджують непричетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину. Крім того вказує, що судом під час прийняття рішення по справі не прийнято до уваги, що показання потерпілої та свідків обвинувачення суперечать долученим стороною обвинувачення доказам -відеозапису, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_11 , обов`язкових ознак злочину - об`єктивної та суб`єктивної сторони. Крім того суд безпідставно не прийняв до уваги доводи сторони захисту про те, що протокол огляду місця події від 22.01.2018 року (а.п. 12-13 ) є недопустимим доказом та зазначив, що начебто огляд місця події проводився слідчими ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що не відповідає дійсності. Так як, у вступній частині протоколу (ст. 104 КПК України) відсутні відомості про участь слідчого ОСОБА_17 в проведені огляду. В порушення вимог цієї норми, протокол в заключній частині не засвідчений підписом останньої, що свідчить про те, що дана особа не приймала участь в процесуальній дії. Вказаний протокол огляду місця події складений з порушенням вимог Кримінального процесуального закону України та є недопустимим доказом. Проте не дивлячись на те, що протоколом огляду місця події складений слідчим ОСОБА_16 , фото таблиця до нього в порушення вимог ст. 105 КПК України, виготовлена слідчим ОСОБА_17 , яка не приймала участь в процесуальної дії, суд не надав належної правова оцінки даному порушенню та залишив без уваги клопотання сторони захисту про визнання фото- таблиці недопустимим доказом. (а.п. 14-20). Крім того стверджує, що під час прийняття рішення судом не були прийняті до уваги та не враховані стан здоров`я та його характеризуючі дані, який раніше на судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має сім`ю та перебуває в зареєстрованому шлюбі, постійно проживає та зареєстрований в м. Києві, на спеціальних обліках у лікарів не перебуває.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника потерпіла просить апеляційні скаргу обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок суду - без змін. Вказує, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника повністю спростовується її показаннями як потерпілої і свідків по обставинам кримінального правопорушення, згідно яких на місці події обвинувачений діяв умисно і свідомо, заздалегідь підготувавшись до вчинення злочину і забезпечивши відеозйомку судового засідання, вчинив активні дії по відношенню до неї як головуючої судді шляхом завдання, в тому числі, і фізичного болю, з метою перешкодити виконанню мною службових обов`язків, достовірно знаючи, що головуюча суддя керує судовим розглядом, і, як наслідок, мав на меті зірвати судовий розгляд. Таким чином, вважає доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України, ОСОБА_12 своїми умисними діями вчинив втручання в діяльність судді з мстою перешкодити виконанню нею службових обов`язків.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду провадження заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.

Захисник ОСОБА_8 підтримав заявлене клопотання.

Прокурор зазначене клопотання підтримав частково, вказав, що необхідно звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, однак підстав для скасування вироку суду першої інстанції при цьому немає.

Заслухавши доповідь судді, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до положень ст. 49 КК України в редакції ЗУ зі змінами, внесеними ЗУ № 1183-VII від 08.04.2014, яка повинна застосовуватися в даному випадку відповідно до положень ст. 5 КК України , особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії вчинено 21 січня 2018 року.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.376 КК України, відповідно до ст.12 КК України (зазначені статті в редакції, які діяли на час вчинення даного злочину), відноситься до категорії невеликої тяжкості, за яке санкцією статті передбачено покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

Як вже зазначене вище в даній ухвалі, відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України в редакції ЗУ № 1183-VII від 08.04.2014 особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Станом на 13 жовтня 2020 року сплинуло більше ніж два роки з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за вказаний період він іншого кримінального правопорушення не вчинив, від досудового розслідування чи суду не ухилявся, а тому строки давності, передбачені п.1 ч.1 ст. 49 КК України закінчилися. І обвинувачений наполягає на задоволенні його клопотання та звільненні його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 376 КК України з вказаної підстави, та на закритті кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України .
При цьому відповідно до положень ст. 285 КПК України апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 розуміє суть обвинувачення та наслідки задоволення його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з підстави закінчення строків давності, яка є нереабілітуючою, а також встановлено те, що він наполягає на такому звільненню від кримінальної відповідальності та закриттю кримінального провадження з цієї підстави.
Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч.6 ст.22 КПК України.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані. Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Оскільки обвинувачений наполягає на звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, та разом із захисником наполягає на негайному вирішенні даного клопотання, то відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п.24 ст.3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційних скарг.
Проведення розгляду апеляційних скарг, відповідно до яких суд має встановити чи винуватий обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає покаранню за його вчинення не відповідатиме вимогам законності.
Згідно з вимогами ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені п.1 ч.2 ст.284 цього Кодексу, скасовує вирок суду щодо ОСОБА_7 і закриває кримінальне провадження.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.
При цьому доводи прокурора, який не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, однак вважав безпідставним вимоги про скасування вироку суду першої інстанції, не відповідають вимогам ст. 417 КПК України та не можуть бути покладені апеляційним судом в основу рішення.
У зв`язку із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави. Доля речових доказів вирішується відповідно до положень ст. 100 КПК України
Керуючись ст. ст. 404, 407, 417, п.1 ч.2 с. 284 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 12.11.2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 376 КК України скасувати.

В порядку ст. 49 КК України в редакції зі змінами, внесеними ЗУ № 1183-VII від 08.04.2014, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 376 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.376 КК України закрити у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

Речові докази:

-порошкоподібну речовину білого кольору знищити;

-диски - залишити в матеріалах провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: