Справа № 357/8294/15-к
У Х В А Л А

24.09.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000901, від 06.03.2015 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України,
та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Молдови, смт. Теленешти, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:
В провадженні Білоцерківсьукого міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід - тримання під вартою на 30 днів, тобто до 3 жовтня 2020 року.

В судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_11 , участь якого є обов`язковою. Надіслав суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває у відпустці та не може прибути в дане судове засідання.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 52 КПК України, передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, тому судове засідання слід відкласти на іншу дату для виклику в захисника.

Також, до початку розгляду кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Захисником ОСОБА_8 подане письмове клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 терміном на 60 днів, вмотивоване тим, що ризики, які були підставою для обрання і продовження запобіжних заходів обвинуваченим не зменшились та продовжують існувати. А саме щодо ОСОБА_5 ризик переховування від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене та ризик вчинення нового злочину. Зокрема прокурор посилається на тяжкість вчинених злочинів, відсутність визначеного місця проживання у м. Білій Церкві, а також те, ОСОБА_5 раніше тричі судимий за вчинення умисних корисливих злочинів.
Щодо ОСОБА_6 тяжкість вчиненого злочину та відсутність визначеного місця проживання у м. Білій Церкві ризик переховування від суду. Наголошує, що не змінилися і інші обставини, які бралися до уваги судом при обранні та продовженні строків тримання під вартою.
Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а тому просив продовжити відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_10 , призначена в порядку ст. ст. 49, 53 КПК України, та обвинувачений ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора і змінити запобіжний захід ОСОБА_5 з тримання під вартою на більш м`який.

Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 зазначили, що їм не вручене письмове клопотання прокурора, а вони не можуть висловити свої думки з приводу заявленого клопотання. Також, підтримали клопотання захисника ОСОБА_8 просили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Просили змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні. Вважають, що застосування запобіжного заходу щодо підзахисного у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Вказували, що справа довгий час знаходиться на розгляді в суді, неодноразово відбувалася зміна головуючого і колегії суддів, судовий розгляд фактично не відбувається. Посилаються на рішення Європейського суду з прав людини, які на його думку підтверджують недоцільність подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 .

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частина 2 статті 331 КПК України передбачає вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім цього частина 3 статті 331 КПК України зазначає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи главу 18 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, керується саме вимогами, зазначеними в статті 183 КПК України.

Відносно вимог ч. 1 ст. 184 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

З наведеного вбачається, що ч. 1 ст. 184 КПК України стосується стадії досудового слідства, в той час, як кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуває на стадії судового розгляду, а також вимоги до клопотання, викладені в статті 184 КПК України стосуються питання застосування запобіжного заходу, а не питання продовження строків тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З матеріалів судового провадження вбачається, під час судового розгляду, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 вересня 2020 року запобіжний тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено на 30 днів, тобто до 3 жовтня 2020 року.

Враховуючи, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закінчується 3 жовтня 2020 року, тому враховуючи вимоги ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про їх особи, те, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд дійшов висновку, що ризики та обставини відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Зокрема, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за вчинене, у разі доведення їх винуватості, конкретні обставини вчинення умисного корисливого злочину, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в якому вони обвинувачуються, а ОСОБА_5 також інкримінується вчинення ще одного умисного корисливого злочину, та особи обвинувачених і вважає, що застосовані запобіжні заходи відповідають характеру та тяжкості вчиненого, зокрема, не надають можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду, та ризик вчинення ОСОБА_5 нового злочину.
Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає задоволенню оскільки на даний час ризики та обставини, які були підставою для обрання і продовження запобіжних заходів обвинуваченим не зменшились та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, а тому твердження захисників, які підтримані обвинуваченими, про зміну запобіжних заходів з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, не підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначене, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що прокурор не довів існування ризиків щодо ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки, як убачається з наявних у суді матеріалів, питання щодо продовження строків тримання під вартою неодноразово розглядалось судом порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження убачається, що при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строків тримання під вартою, суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання під вартою ОСОБА_6 .

Також, доводи захисника ОСОБА_8 про тривалість перебування ОСОБА_6 під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Посилання сторони захисту на те, що продовження строку тримання під вартою прийняте без письмового клопотання прокурора, яке не вручене обвинуваченому та захисникам, є голослівними та не ґрунтуються на вимогах закону та суперечить вимогам ст. 331 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, а тому твердження захисників, які підтримані обвинуваченими, про зміну запобіжних заходів з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, не підлягають задоволенню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 слід відмовити.

При цьому, суд також звертає увагу на те, що клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_6 , запобіжного заходу подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу,без зазначення в ньому нових обставин, які не розглядалися судом при постановленні попередньої ухвали.
Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 199, 318, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_6 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 12 год. 30 хв. 18 листопада 2020 року.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілих, захисників, доставити обвинувачених.

Клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 22 листопада2020 року включно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 22 листопада 2020 року включно.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена обвинуваченими, захисниками до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3