№707/1355/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000539 від 03.06.2020, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанки Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого:
02 жовтня 2020 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції Закону № 270-17 від 15.04.2008) до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 1700 грн;

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 02 червня 2020 року близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи на березі річки Рудка в с. Степанки Черкаського району Черкаської області, де відпочивав у компанії знайомих осіб, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у конфлікт з ОСОБА_7 , 1977 року народження, в ході якого наніс декілька ударів останньому, внаслідок чого той впав на землю, а з його кишені випав мобільний телефон. Помітивши це, у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна та у момент, коли інші особи за ним не спостерігали, тобто вважаючи, що його дії є непомітними для оточуючих, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmі 7А», що належить ОСОБА_7 , вартість якого, станом на момент вчинення крадіжки, згідно висновку експерта № 8/615 від 23.06.2020 становила 1826,67 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вище вказану суму.
Указані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Він же 02 червня 2020 року близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи на березі річки Рудка в с. Степанки Черкаського району Черкаської області, де відпочивав у компанії знайомих осіб, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у конфлікт з ОСОБА_7 , 1977 року народження, в ході якого наніс декілька ударів останньому, внаслідок чого той впав на землю, а з його кишені випали банківські карти. Помітивши це, у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення вказаних банківських карток, які згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційними документами. Тоді ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на рахунку, викрав офіційні документи, а саме банківські картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «Акцент - БАНК» № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Указані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.
Крім того, ОСОБА_5 02 червня 2020 року близько 20 години 05 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_3 , повторно, маючи умисел на викрадення грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_7 , 1977 року народження, використовуючи попередньо викрадені в останнього мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmі 7А», а також банківську карту АТ «Акцент-БАНК» № НОМЕР_2 , здійснив транзакцію з переказу грошових коштів у сумі 400 гривень на абонентський номер оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_3 , що перебував у користуванні ОСОБА_8 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вище вказану суму.
Указані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати, від дачі показів відмовився.
Потерпілий ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що претензій до обвинуваченого не має, у вирішенні питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_5 поклався на розсуд суду.
Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілого.
За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаної особи.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_5 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінальних правопорушень, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та визначені обвинуваченням обставини їхнього вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_5 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано, зокрема: по епізоду викрадення мобільного телефону - за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); по епізоду викрадення банківських карток - за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів; та по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілого - за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив суд призначити обвинуваченому остаточну міру покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк 2 роки; обвинувачений та захисник просили суд призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, застосувати статтю 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);
- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином (ч. 2 ст. 185 КК України) та кримінальними проступками (ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України);
- особливості й обставини вчинення кримінальних правопорушень: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливий мотив, мета збагачення за рахунок чужого майна та чужих грошових коштів), стадію вчинення (закінчені кримінальні правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілому);
- особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на момент вчинення інкримінованих діянь в силу статті 89 КК України вважався раніше не судимим; визнав свою вину; щиро розкаявся; має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; є непрацюючим, живе за рахунок тимчасових підробітків, влаштуватись офіційно не має змоги у зв`язку з втратою паспорта; є неодруженим, однак проживає у цивільному шлюбі; має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; є боржником, щодо якого відкрито 7 виконавчих проваджень про стягнення коштів, з яких 5 про стягнення коштів на користь держави.
Водночас, суд враховує, що на час вчинення інкримінованих діянь ОСОБА_5 , тобто станом на 02 червня 2020 року, ч. 1 ст. 185 КК України була викладена у наступній редакції: «Таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років».
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, згідно якого у статті 185 КК України, в абзаці другому частини першої слова "від п`ятдесяти до ста" замінено словами "від однієї тисячі до трьох тисяч", а слова "або позбавленням волі на строк до трьох років" - словами "або обмеженням волі на строк до п`яти років".
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
За приписами ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
У зв`язку з викладеним, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 5 КК України, при розгляді даного кримінального провадження підлягає застосуванню редакція ч. 1 ст. 185 КК України, що діяла на час вчинення діяння ОСОБА_5 , однак на неї поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, але лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини.
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Водночас, суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшує їхню суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Частинами першою третьою статті 70 КК України встановлено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.
Враховуючи наведені обставини по справі, суд вважає необхідним керуватися вимогами ст. 70 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши його за кожне кримінальне правопорушення окремо, після чого визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді позбавлення волі.
При цьому, суд зважає на те, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції Закону № 270-17 від 15.04.2008) до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 1700 грн.
Станом на час розгляду справи вказаний штраф не сплачено, вирок суду не виконано, що підтверджено обвинуваченим у судовому засіданні.
Кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 02 червня 2020 року, тобто до постановлення попереднього вироку.
Частиною четвертою статті 70 КК України встановлено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно з вимогами частини третьої статті 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Відтак, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2020 року слід виконувати самостійно.
Водночас, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи думку потерпілого, який у вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства, рівень ризику шкоди життю та здоров`ю оцінено як низький, суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Майнова шкода, завдана кримінальними правопорушеннями, становить 2226 грн 67 коп., та відшкодована частково шляхом повернення викраденого майна.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Строк дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_9 від 05 червня 2020 року у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, закінчився 05 серпня 2020 року.
У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 653 грн 80 коп.
Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою ОСОБА_5 покласти на Черкаський районний відділ філії Державної установи Центр пробації в Черкаській області.
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції Закону № 270-17 від 15.04.2008) до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 1700 грн., виконувати самостійно.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- банківські картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «Акцент-БАНК» № НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmі 7А»;
що передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , - залишити останньому за належністю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя: ОСОБА_1