ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2566/20 Справа № 206/1920/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000236 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним в тому, що він 06 березня 2020 року, приблизно о 20 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 320D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18 січня 2020 року належить йому на праві власності, рухався зі швидкістю не менше ніж 79,96 км/год. в темний час доби по сухому покриттю проїзної частини в крайній лівій смузі проїжджої частини вулиці Маршала Малиновського в Самарському районі м. Дніпро, що має по три смуги для руху у кожному напрямку, з боку Самарського мосту в напрямку Мосту №2.
Під час руху по вищевказаній вулиці Маршала Малиновського у м.Дніпро в зазначений час, а саме 06 березня 2020 року, приблизно о 20 годині 15 хвилин, ОСОБА_9 , проявляючи злочинну самовпевненість, маючи можливість передбачити настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, рухаючись з перевищенням швидкості руху дозволеної встановленим дорожнім знаком 3.29 (50 км/год), грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1., 5.35.2. Правил дорожнього руху України та дорожньою розміткою 1.14.1. Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода на смузі свого руху, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля, аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «BMW 320D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого в районі перехрестя з Океанським провулком допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля «BMW 320D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_10 .
Своїми діями водій ОСОБА_9 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3 б) та 18.1. та дорожнього знаку 3.29. «50» Правил дорожнього руху України. Порушення п. 18.1. та дорожнього знаку 3.29. «50» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді ділянки осаднення: на спині справа від проекції лопатки до сідниць, в потиличній ділянці справа, в правій лобній ділянці, в правій скроневій ділянці, на лобі зліва на 5 см вліво від середньої лінії тіла та на 6 см вище лівої брови, забита рана в тім`яній ділянці справа в області тім`яного горба з розмізженням тканин в ній, крововиливи в м`які тканини голови в правій тім`яно-потиличній ділянці та в правій лобно-скроневій та лівій лобній ділянках, крововилив в проекції рани та осаднення, крововилив в м`які тканин спини у поперековій ділянці, крововилив та відшарування підшкірно-жирової клітковини на зовнішній поверхні правої гомілки, повні переломи обох кісток правої гомілки, крововилив на внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині, крововилив у підшкірно-жирову клітковину та м`язи на зовнішній поверхні лівої гомілки, руйнування верхнього краю лівої малогомілкової кістки з утворенням великої кількості уламків, переломи обох гілок лобкових кісток зліва, перелом сідничної кістки зліва; масивний крововилив в позачеревному просторі малого тазу. Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 21 годині 00 хвилин в автомобілі швидкої медичної допомоги бригади АДРЕСА_3 , від тупої травми тіла, з переломами кісток нижніх кінцівок, тазу, що ускладнилась розвитком шоку.

В апеляційних скаргах:
- потерпілий ОСОБА_8 просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2020 року відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КПК України. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєному злочині та не оскаржуючи фактичні обставини місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, вважає, що вирок суду першої інстанції у цьому провадженні підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що призначаючи основне покарання, пов`язане із позбавленням волі, суд першої інстанції взагалі не врахував думку потерпілого та прохання прокурора про застосування покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні, вибачився перед потерпілим та добровільно повністю відшкодував спричинені збитки.

-обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2020 року відносно нього змінити, призначивши покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 7 5 КПК У країни та не застосовуючи додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не заперечує вину у скоєному злочині та не оскаржує фактичні обставини, місце, час, спосіб його вчинення, разом з тим вважає, що вирок суду першої інстанції у цьому провадженні підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.
Вказує, що призначаючи основне покарання, пов`язане з позбавленням волі на певний строк, судом не повною мірою було враховано, що злочин він вчинив з необережності, у зв`язку із виникненням сукупності несприятливих умов. Так, під час руху у темну пору доби на дорозі у нього виникла перешкода у вигляді собак, що перетинали дорогу, на яких він відволікся та намагаючись уникнути удару із собаками, повернувши руль ліворуч, допустив наїзд на потерпілого ОСОБА_10 , якого через стресову ситуацію та його темного вбрання не помітив у темряві. Потерпілий перетинав трьохрядну дорогу у неосвітленій частині руху, ліхтар не працював, та останній згідно Правил дорожнього руху п.4.4. не мав на зовнішньому одязі світлоповертальні предмети для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Апелянт зазначає, що повністю визнавав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті злочину, повністю усвідомив протиправність вчиненого ним діяння, примирився з потерпілим, попросив в нього вибачення, а також добровільно повністю відшкодував спричинені збитки. Потерпілий ОСОБА_8 не має до нього жодних претензій та також просить звільнити від відбування покарання з випробуванням, що підтверджується його заявою, долученою до справи, до того ж, в судовому засіданні прокурор просив про застосування йому покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, що не було враховано судом першої інстанції.
Звертає увагу, що має постійне місце проживання, одружений, характеризується виключно з позитивної сторони, є єдиним годувальником своєї сім`ї та бабусі, що мешкає разом з ними. Допомагає матері, яка за останні роки перенесла три серйозні операції, оскільки батько помер у 2012 році після тривалої хвороби. Тому вважає, що покарання у вигляді реального позбавлення волі поставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище.
Крім того, на думку апелянта, приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, судом також не було враховано, що він зареєстрований як фізична особа підприємець та займається підприємницькою діяльністю, пов`язаною з вантажними перевозками, що, в свою чергу, призведе до втрати ним роботи та законного заробітку.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений, його захисник та потерпілий, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого, просили їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор не заперечував проти задоволення даних апеляцій.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, і іншими сторонами і учасниками кримінального провадження апеляційних скарг не надано, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів як обвинуваченого, так і потерпілого про призначення ОСОБА_9 занадто суворого покарання, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.
За змістом ст. ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції також може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із вироку вбачається, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, те, що ОСОБА_9 вчинив злочин з необережності, яке згідно зі ст..12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, щире каяття та відшкодування завданого збитку, які визнав обставинами, що пом`якшують покарання, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Враховуючи ту обставину, що вчинення вказаного злочину призвело до загибелі потерпілого ОСОБА_10 , а також ту обставину, що вказаним подіям передувало здійснення руху обвинуваченим ОСОБА_9 зі швидкістю 80 км/год, яка перевищувала максимально дозволену швидкість 50 км/год, невідповідності вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», а при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу останній мав надати дорогу пішоходу ОСОБА_10 - тобто діяти у відповідності до вимог п.18.1 та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з наїздом на пішохода ОСОБА_10 , суд дійшов висновку, що виправлення засудженого не можливе без реального відбування покарання з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а тому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, за відсутності підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.
З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки судом було не в повній мірі досліджено та надано оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_9 під час призначення останньому покарання.
Обговорюючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого норми ст.. 75 КК України, апеляційний суд звертає увагу на вимоги даного закону, відповідно до якого, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та дав оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_9 .
Під час апеляційного розгляду колегія суддів дослідила матеріали кримінального провадження в частині характеристики особи обвинуваченого, стану його здоров`я, а також докази, що були надані суду апеляційної інстанції, враховуючи його молодий вік, дані про те, що останній раніше не судимий, працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, характеризується виключно з позитивної сторони, є єдиним годувальником своєї сім`ї та бабусі, що мешкає разом з ними, допомагає хворій матері, оскільки батько помер у 2012 році після тривалої хвороби,
Також апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_9 повністю визнавав свою вину, щиро розкаявся, цілком усвідомив протиправність вчиненого ним діяння, попросив у потерпілого вибачення, а також добровільно повністю відшкодував останньому спричинені збитки. Потерпілий ОСОБА_8 не має до обвинуваченого жодних претензій й теж просив як у своїй апеляції, так і під час апеляційного розгляду звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого в цій частині обґрунтованими та вважає, що виправлення останнього і попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без реального відбування ним призначеного основного покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Разом з цим, підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування й додаткового покарання, на що є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню, апеляційна скарга обвинуваченого - частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні за результатами апеляційного розгляду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання - змінити.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 ( два) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4