УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 303-304 КПК України за скаргою ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР 20.08.2020 за № 0004799, установив :

до даного місцевого суду 08.09.2020 надійшла указана скарга.

Відповідно до ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено слідчу суддю ОСОБА_1 та передано їй матеріали 08.09.2020.

Слідча суддя, вивчивши скаргу, а саме письмові доводи особи, що її подала та інші долучені до неї матеріали, через призму виконання вимог ст.ст. 303-304 КПК України приходить до наступного.

Дану скаргу подано ОСОБА_4 як захисником підозрюваного ОСОБА_5 .

Разом з тим, згідно ст. 50 КПК повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17 (провадження № 51- 9792 кмо 18) у ч. 1 ст. 50 КПК законодавець закріпив дві групи документів, наявність яких підтверджує повноваження захисника на участь у конкретному кримінальному провадженні та які обов`язково надаються суду: документ, що підтверджує право особи на заняття адвокатською діяльністю (оскільки захисником може бути тільки адвокат) та документи, що підтверджують право цієї особи бути захисником (здійснювати захист у конкретному кримінальному провадженні).

При цьому законодавець у ч. 1 ст. 50 КПК імперативно закріпив надання адвокатом свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (п. 1 ч. 1 ст. 50 КПК) та документа з передбаченого в п. 2 ч. 1 цієї статті альтернативного переліку документів.

Тобто зобов`язав адвоката надати суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та надав право альтернативного вибору щодо документів, передбачених у п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, якими може бути підтверджено повноваження захисника у кримінальному провадженні.

При цьому, таке свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю має бути належним чином оформлене (див. з даного питання ухвалу ККС ВС від 03.04.2020 у справі № 487/2256/17), а саме засвідчено, як копія.
Разом з тим, слід відмітити, що особа, яка підписала дану скаргу на підтвердження своїх повноважень надала копію свідоцтва, яка жодним чином не завірена, узагалі.

ККС ВС в ухвалі від 26.09.2019 у справі № 243/3624/15-к аналізуючи питання дотримання касатором вимог ст. 50 КПК констатував порушення указавши, що в супереч положенням зазначених норм КПК захисник надав Суду копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, яку не завірено у встановленому законом порядку.

Також, Верховний суд в ухвалах від 05.01.2018 у справі К/9901/224/18, від 01.03.2018 у справі № 812/1121/17 зазначив, якщо світлокопія довіреності представника не засвідчена, вона не є документом, що посвідчує повноваження представника у суді. Таким чином, копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження на представництво, позаяк таким документом є або оригінал довіреності або засвідчена в установленому порядку її копія.
Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Відповідно, у цій ситуації, ураховуючи окреслені Верховним Судом у наведених судових рішеннях орієнтири щодо правозастосування у питанні порядку та способу підтвердження повноважень захисником згідно ст. 50 КПК, на думку слідчого судді, копія свідоцтва, яка не завірена, указує на те, що воно не є документом, що посвідчує повноваження захисника у суді, а тому не можливо говорити про дотримання та надання документів визначених п. 1 ч. 1 ст. 50 КПК.
Тим самим, ОСОБА_4 не підтвердив повноваження захисника у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 50 КПК.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права її подавати.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, оскільки вона подана особою, яка не має права її подавати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 369-372, 376, 395, КПК України, Суд постановив :
скаргу ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР 20.08.2020 за № 0004799, повернути особі, які її подала.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та доданими до неї документами.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідча суддя Оксана БІРСА