ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 661/2062/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/828/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А
іменем України
13 липня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 червня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Таврійськ Херсонської області, громадянина України, який без зареєстрованого місця проживання мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 03.09.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.187 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 30.07.2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу йому було вручено лише після судового засідання, чим порушено його право на захист. Всупереч волі обвинуваченого судове засідання було проведено в режимі відеоконференції, що позбавило його можливості для належного захисту.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його з-під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема про те, що тяжкість вчиненого злочину не підтверджує наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Зазначає, що не враховано наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, дружини та малолітньої дитини. Вважає, що вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину не доведена. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених на строк 60 днів до 30.07.2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом першої інстанції в повному обсязі було дотримано вимоги ст.331 КПК України, а тому доводи обвинуваченого про те, що йому завчасно не було вручено клопотання про продовження запобіжного заходу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом імперативно не визначено такий порядок, обставини невручення особі клопотання про продовження запобіжного заходу не перешкоджають суду першої інстанції вирішувати питання про продовження строку запобіжного заходу.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились. Судом зазначено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 триває, в якому не допитані всіх свідки, не досліджені письмові та речові докази, а тому наявні ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків, ухилення від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а отже більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із утриманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, поєднаного з застосуванням насильства, за попередньою змовою групою осіб, який раніше вчиняв розбій, поєднаний з проникненням у житло, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, одружений, має неповнолітню дитину, однак не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела прибутку.
Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він є особою раніше судимою за вчинення аналогічного злочину, не має зареєстрованого місця проживання, не має постійного джерела доходу для існування, та джерелом прибутку обрав злочинну діяльність, яка носить стійкий характер, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії, спрямовані на переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, та негативну репутацію ОСОБА_8 , і це жодним чином не свідчить про його належну процесуальну поведінку на сьогодні та не спростовує відомості про його негативну репутацію.

Тому твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , негативну репутацію його особу, які у своїй сукупності, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказівки апелянта про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри та недоведеність його вини, є неприйнятними, оскільки таке питання на цій стадії судового розгляду не вирішується.

Сам факт наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, дружини та дитини, про що зазначає сторона захисту, не спростовує висновки суду про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились, і такі обставини беззаперечно не свідчить про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які, на їхню думку, дають підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, спростовуються вищевикладеними матеріалами кримінального провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ..

Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Твердження обвинуваченого про те, що проведення судового розгляду в режимі відеоконференції позбавило його можливості для здійснення захисту є безпідставними, оскільки участь особи в судовому засіданні була забезпечена, що жодним чином не впливає на хід судового розгляду та прийняте судове рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про застосування більш м`якого запобіжного заходу та звільнення ОСОБА_8 з-під варти, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 червня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4