судді ОСОБА_1
до постанови колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду
від 15 грудня 2020 року
у справі № 640/8978/14-к (провадження № 51-2140км20)
1. Верховний Суд підтримав засудження ОСОБА_2 за активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувалось захопленням будівель(частина 1 статті 294 Кримінального кодексу України). Я не можу погодитися з таким рішенням.
2. Ця справа стосується подій 7-8 квітня 2014 року, які завершилися захопленням Харківської обласної держаної адміністрації.
3. Як встановлено судом першої інстанції, вдень та увечері 7 квітня 2014 року на площі біля Харківської обласної держаної адміністрації відбувався мітинг.
4. Близько 22:00 група невстановлених осіб розпочали штурм будівлі адміністрації, а саме:
(а) узгоджено наносили удари палицями та кидали у двері і вікна будівлі ХОДА каміння, дошки та інші предмети;
(б) кидали каміння, дошки, світло-шумові гранати, вибухові пакети та стріляли з травматичної зброї у бік співробітників правоохоронних органів, які охороняли цю будівлю;
(в) запалили перед входом до цієї будівлі автомобільні покришки та, кинувши пляшки із запальною сумішшю, підпалили розміщені у вказаному будинку чотири кабінети;
(г) увірвались до будівлі та, захопивши її, розмістились групами на всіх поверхах.
5. Суд виправдав ОСОБА_3 за обвинуваченням у діях, зазначених у пунктах (а)-(в), однак визнав його винуватим у діях, описаних у пункті (г).
6. В мене немає жодних підстав ставити під сумнів висновки суду щодо характеру дій невстановлених осіб. У той же час вирок не містить жодних доказів того, що ОСОБА_3 знаходився серед них.
7. Засуджений не заперечував, що перебував у будівлі, але стверджував, що потрапив до неї після захоплення і залишився переночувати, оскільки вночі не працював громадський транспорт і він не міг добратися додому. Ці його показання нічим не спростовані.
8. Я вважаю, що текст статті 294 КК не можна тлумачити так, щоб поширити її дію на будь-яку особу, яка лише перебувала у захопленій будівлі, однак не вчиняла активних дій, спрямованих на отримання та/або подальше утримання контролю над цією будівлею. Наприклад, під час подій в Києві взимку 2013-2014 року тисячі людей знаходили прихисток у захоплених будівлях, але, на мій погляд, це не дає підстав вважати їх злочинцями в термінах статті 294 КК.
9. Однак суд визнав ОСОБА_3 винуватим у захопленні будівлі, оскільки вважав доведеним, що він був серед тих «невстановлених» агресивно налаштованих осіб, які увірвались приміщення будівлі та, захопивши його, розмістились групами на всіх поверхах.
10. Суд обґрунтовує свій висновок про участь ОСОБА_3 , спираючись на підхід, сформульований наступним чином:
«Той факт, що свідки та потерпілі не впізнали [обвинуваченого], не є очевидним доказом [його] невинуватості».
11. Керуючись цим підходом, суд робить висновок: «Вина в участі у масових заворушеннях знайшла своє підтвердження та не спростовується наявними доказами».
12. Я вважаю, цей Суд не вправі підтримувати судові рішення, що ґрунтуються на максимі «відсутність доказів винуватості не є доказом невинуватості», яка є повним і відвертим запереченням фундаментальних принципів кримінального процесу. Ця максима занадто нагадує вираз, що приписується Феліксу Дзержинському: «Те, що ви не засуджені, є не вашою заслугою, а нашим недопрацюванням», щоб залишатися частиною нашої судової практики.
13. Тому я не підтримую рішення більшості і вважаю, що провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 має бути закрите, оскільки суди попередніх інстанцій фактично визнали відсутність доказів винуватості, однак вважали, що цього недостатньо для визнання невинуватості.
Суддя ОСОБА_1