У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року про звільнення від відбування покарання за хворобою у відношенні засудженого ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

засуджений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року заяву засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із тяжкою хворобою - задоволено.

Звільнено ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2017 року у зв`язку із тяжкою хворобою, що перешкоджає відбуванню покарання, строком на 3 роки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на те, що дане клопотання повинен розглядати суд за місцем територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. Однак, Центральний районний суд м. Миколаєва не з`ясував фактичних обставин відбування покарання засудженим та самостійно визначив підсудність за собою. При цьому звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не почав відбувати покарання.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції звільнив ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, незважаючи не те, що вирок від 11.12.2017 р. у відношенні ОСОБА_6 не виконано.

Вважає, що суд першої інстанції звільнив ОСОБА_6 від подальшого відбування за хворобою із порушенням вимог закону.

Просить врахувати, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/575 від 15.08.2014 р. «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою вирішується на стадії виконання вироків на підставі акта огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

Узагальнений виклад заперечень захисника ОСОБА_8 на апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що доводи апелянта є безпідставними, а оскаржувана ухвала є законною та постановлена відповідно до ст. 84 КК України. Просить врахувати, що звільнення від відбування покарання, пов`язаного з позбавленням волі особи, можливе після постановлення вироку, коли засуджений ще не відбуває покарання безпосередньо в місяцях позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2017 р. ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць з конфіскацією частини належного йому майна, та відповідно до ст. 54 КК України з позбавленням спеціального звання лейтенанта поліції.

25 квітня 2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі у зв`язку з тим, що він хворіє на тяжку хворобу.

В обґрунтування заяви засуджений послався на те, що з дитинства хворіє на бронхіт та останнім часом його фізичний стан лише погіршувався, у зв`язку з чим він був вимушений регулярно звертатись за медичною допомогою. Його перебування в СІЗО перешкоджало йому проходити необхідне обстеження та лікування, у зв`язку з чим його хвороби постійно прогресували та він змушений був неодноразово проходити курс лікування, але повністю вилікуватись не виявилось можливим, оскільки хвороби дуже тяжкі та потребують довготривалого перебування на стаціонарному лікуванні. На підтвердження своїх доводів надав суду копію виписки Миколаївської обласної клінічної лікарні №1987/160 від 27.02.2018 р. про стан здоров`я, відповідно до якої він знаходився на стаціонарному лікуванні, йому встановлений діагноз: «бронхіальна астма 3 ст. середньої тяжкості в стадії загострення, легенева недостатність 2-3 ст.».

Звільняючи ОСОБА_6 від покарання за хворобою, суд першої інстанції зазначив, що засуджений у період з 09.02.2018 р. до 23.02.2018 р. перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній клінічній лікарні. У ОСОБА_6 відповідно до виписки №1987/160 від 27.02.2018 р. виявлено тяжке захворювання, яке є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання. Йому встановлений діагноз: «бронхіальна астма 3 ст. середньої тяжкості в стадії загострення; легенева недостатність 2-3 ст.; симптоматичний еротроцитоз; метаболічний синдром з нейроендокринним ожирінням; вазомоторний риніт».

Суд першої інстанції також врахував дані виписки з постанови ЛКК Миколаївського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 11.05.2018 р., якою підтверджено наявність у ОСОБА_6 таких захворювань як бронхіальна астма ІІІ ст., середньої тяжкості в стадії не стійкої ремісії, легенева недостатність ІІ-ІІІ ст., симптоматичний еротроцитоз, метаболічний синдром з нейроендокринним ожирінням, вазомоторний риніт.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.9 Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання (додаток 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженому наказом Міністерства Юстиції України та Міністерством охорони здоров`я від 15.08.2014 року №1348/5/572) усі захворювання органів дихання з легеневою недостатністю ІІІ стадії є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 під час виконання вироку захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки подальше утримання в місцях позбавлення волі може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку засудженого та захисника про залишення ухвали без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково наступних підстав.

Встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2017 р. ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

З матеріалів судового провадження слідує, що у даному випадку вирок суду першої інстанції не приведений до виконання, а засуджений ОСОБА_6 після постановлення вироку звернувся до суду першої інстанції, який ухвалив вирок, з заявою про звільнення від відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Як передбачено ч.2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Отже, звільнення від відбування покарання, пов`язаного з позбавленням волі особи, можливе за його заявою, коли засуджений ще не відбуває покарання безпосередньо в місцях позбавлення волі.

Тому, доводи апелянта, що зазначене питання може бути розглянуто лише судом за місцем територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, а також про те, що суд безпідставно розглянув заяву через те, що ОСОБА_6 не почав відбувати покарання, є безпідставними.

Разом з тим, приймаючи рішення про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання з підстав, передбачених ст. 84 КК України, суд першої інстанції прийняв передчасне рішення, неповно дослідивши підстави для його звільнення за хворобою.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції послався на наказ Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/575 від 15.08.2014 р. «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.

Проте, суд першої інстанції не врахував положення ч.2 та ч.6 розділу VI зазначеного Порядку, згідно яким медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я після обов`язкового лікування і обстеження хворого в стаціонарних умовах закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.

З урахуванням результатів медичного огляду, вивчення даних медичної облікової документації щодо обстеження, лікування, надання рекомендацій тощо лікарсько-консультативна комісія негайно складає висновок лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, за формою, наведеною в додатку до вищезазначеного Порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції, мотивуючи рішення про звільнення засудженого від покарання за хворобою, послався лише на виписку із медичної карти засудженого, який проходив стаціонарне лікування з 09.2018 до 23.02.2018 р., та на виписку з постанови ЛКК №177 від 11.05.2018 р. відносно ОСОБА_6 , в якій міститься лише дані про діагноз хворого (а.п. 23).

Отже, висновок лікарсько-консультативної комісії про медичний стан засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, матеріали провадження не містять.

Надані до суду першої інстанції дані про хворобу засудженого, яка на його думку перешкоджає відбуванню покарання, не є достатніми підставами для вирішення питання про звільнення від покарання з підстав, передбачених ст. 84 КК України.

Тому висновок суду першої інстанції про можливість звільнення засудженого від покарання за хворобою, є передчасним.

Судом першої інстанції порушена загальна засада кримінального провадження - законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. А тому ухвала суду підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду, під час якого, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно прийняти законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 424, 425, 532, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року скасувати та матеріали за клопотанням ОСОБА_6 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3