КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника власника майна ОСОБА_5 ,
власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_8 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Згідно ухвали, слідчий суддя, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження, дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, оскільки вказане майно є предметом кримінального правопорушення, має ознаки речового доказу та існують реальні ризики його відчуження, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Щодо строку апеляційного оскарження представник зазначає, що ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а копію ухвали слідчого судді від 24 лютого 2020 року ОСОБА_6 отримав лише 28 жовтня 2020 року.
Як зазначає представник, в порушення вимог ст.ст. 64-2, 171 КПК України, слідчим суддею розглянуто та задоволено клопотання про накладення арешту на майно третьої особи за зверненням слідчого, а не прокурора.
В порушення вимог ст. 172 КПК України, слідчим суддею клопотання про накладення арешту не було розглянуто у встановлений законом строк, оскільки клопотання про накладення арешту зареєстровано Шевченківським районним судом м. Києва 19 лютого 2020 року, а розглянуто лише через 5 днів 24 лютого 2020.
Крім того, вказує, що ОСОБА_6 , як третя особа щодо майна якої вирішується питання про арешт, не був повідомлений про розгляд клопотання про накладення арешту на квартиру, хоча до моменту звернення слідчим з клопотанням був допитаний в якості свідка у кримінальному провадженні та слідчому були відомі його адреса проживання та засоби зв`язку.
Як зазначає апелянт, задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя, всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, не обгрунтував можливості (необхідності) використання майна як доказу у кримінальному провадженні. Більш того, через неповне дослідження обставин кримінального правопорушення, змісту клопотання слідчого та доданих до клопотання документів, слідчий суддя дійшов хибного висновку про те, що квартира є предметом кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що представником власника майна не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні СВ Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000567 від 18 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи спадковим майном, яке належало ОСОБА_10 від померлої ОСОБА_11 , а саме квартирою АДРЕСА_1 .

19 лютого 2020 року слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року зазначене клопотання задоволено та накладено арешт на вказану квартиру, з тих підстав, що зазначена квартира є предметом кримінального правопорушення, має ознаки речового доказу та існують реальні ризики його відчуження, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону, в цілому, дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000567, про накладення арешту на вищевказану квартиру, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказану квартиру, оскільки вона, як вважає колегія суддів відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 від 19 лютого 2020 року визнана речовим доказом (а.с. 75-77).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування щодо значення арештованої квартири для встановлення обставин кримінального провадження, є необгурнтованими.
Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що органами досудового розслідування не доведено існування правових підстав для накладення арештуна майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, та не надано доказів, що вказаний об`єкт нерухомості, саме квартира АДРЕСА_1 , відповідає критеріям,зазначеним у ст. 98 КПК України, нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначену квартиру, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначену квартиру, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчим суддею розглянуто клопотання про накладення арешту на майно третьої особи за зверненням слідчого, а не прокурора, то вони є безпідставними, оскільки як встановлено частиною 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Доводи апелянта про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_8 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5992/2020
Єдиний унікальний номер 761/5490/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1