ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/3779/17 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/702/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Остів, Овруцького району, Житомирської області, з вищою освітою, одруженого, який має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 3-ї групи, має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, працює оператором відеоспостереження в ТОВ «Експансія», раніш не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнано винним та засуджено за ч.1 ст.122 КК України 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». ОСОБА_8 звільнено від призначеного цим вироком покарання.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним в тому що, він працюючи на посаді провідного фахівця ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» код ЄРДПОУ 38619024, 01001, м.Київ, пров. Рильский, буд.10-12/3), 06.01.2016 року, приблизно о 15 год. 15 хв., прийшов до квартири АДРЕСА_2 , за місцем реєстрації клієнта банку ОСОБА_10 , яка мешкає за вказаною адресою з родиною.

Перебуваючи на 12 поверху 1 під`їзду, будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 подзвонив у дверний дзвінок квартири АДРЕСА_4 , на що двері тамбуру відчинив член родини ОСОБА_10 , мешканка вказаної квартири ОСОБА_11 , та до виходу також підійшов чоловік ОСОБА_11 потерпілий ОСОБА_7 .

ОСОБА_11 повернулась до квартири, а ОСОБА_8 , представившись співробітником ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», продемонструвавши службове посвідчення, не пояснивши при цьому мету свого візиту, повідомив ОСОБА_7 , що він прийшов до ОСОБА_10 та вимагав від ОСОБА_7 покликати останню, або дати можливість пройти до приміщення тамбуру та квартири.

ОСОБА_7 , перебуваючи в дверному отворі тамбурної двері, повідомив ОСОБА_8 , що не пустить його до тамбуру та своєї квартири.

Внаслідок цього, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, при цьому ОСОБА_8 намагався потрапити до приміщення тамбуру, штовхаючи ОСОБА_7 з дверного отвору в середину приміщення, а потерпілий ОСОБА_7 перешкоджав діям ОСОБА_8 .

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_8 , на підґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_8 , знаходячись на відстані не більше 1 метру від потерпілого ОСОБА_7 , наніс останньому один удар стопою правої ноги у взутті по тильній частині правої стопи потерпілого, спричинивши тим самим ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1830-С/17 від 08.06.2017 року травму правої стопи у вигляді перелому проксимального метадіафаза 1 плюснової кістки зі зміщенням і крайовий відривний перелом проксимального епіфіза основної фаланги 1 пальця. По ступеню тяжкості це пошкодження викликало тривалий розлад здоров`я понад 21 добу і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі в редакції внесенних в неї змін обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок щодо нього в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди та меншити суму моральної шкоди до 5 000 грн. В обгрунтування посилається на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував його майновий та сімейний стан, стан його здоров`я, наявність на його утриманні інших осіб. А саме те, що він є інвалидом 3-ї групи в зв`язку з перенесенням інфаркту , переодично проходить лікування; є учасником бойових дій; має на утриманні одну непонолітню доньку, 2006 р.н., а другу студентку 2-го курсу, якій надає як батько матеріальну допомогу. Його дружина отримує мінімальну заробітну плату. Тому відшкодування шкоди у розмірі визначеному судом першої інстанції ставить його родину за поріг бідності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались та в своїй апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює, колегія суддів, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого щодо незаконності оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , з огляду на наступне.
Колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, зазначити якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар стопою правої ноги у взутті по тильній частині правої стопи потерпілого, чим вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але спричинило тривалий розлад здоров`я.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1830-С/17 від 08.06.2017 року у ОСОБА_7 травма правої стопи у вигляді перелому проксимального метадіафаза 1 плюснової кістки зі зміщенням і крайовий відривний перелом проксимального епіфіза основної фаланги 1 пальця. По ступеню тяжкості це пошкодження викликало тривалий розлад здоров`я понад 21 добу і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Як вбачається з вищевказаних висновків експертизи, середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому проксимального метадіафаза 1 плюснової кістки зі зміщенням і крайовий відривний перелом проксимального епіфіза основної фаланги 1 пальця у потерпілого ОСОБА_7 , утворилася внаслідок умисного нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження (удар стопою ноги у взутті по тильній частині правої стопи потерпілого).
Дії ОСОБА_12 перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку саме з наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 саме такого тілесного ушкодження.
При вирішенні розміру стягнення моральної шкоди суд врахував те, що після перенесеного потерпілим стресу, пов`язаному із подією, був порушенний спосіб його життя, пов`язаний із лікуванням, погіршення стану здоров`я, проходженням курсу лікування, неможливістю заробляти грошові кошти на протязі 3 місяців та упущеною вигодою внаслідок скоєння кримінального правопорушення.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
З огляду на викладене, апеляційні доводи ОСОБА_8 про те, що суд невірно встановив розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь потерпілого ОСОБА_7 , - є суб`єктивними та необґрунтованими. Доводи обвинуваченого щодо наявності утриманців та інвалідності були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру шкоди та не спростовуюить правильність його висновків.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу в редакції внесенних в неї змін обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: