Постанова

Іменем України
22 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 570/3022/17
Провадження № 51-6212 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, ч. 2 і ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України виправдано за недоведеністю скоєння ним цих злочинів.
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винуватими і засуджено кожного за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.
Вирішено питання зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання та стягнення процесуальних витрат у провадженні.
Вирішено долю речових доказів у справі, а саме:
-пістолет «Ekol» моделі «Major», серійний № НОМЕР_1 , калібру 9 мм, Р.А.К., магазин до нього, два експериментальні демонтовані патрони, три стріляні гільзи, - передано для можливого використання Управлінню СБ України у Рівненській області (т. 5, а. с. 42);
-речові докази, зазначені у постанові слідчого про визнання речовими доказами від 24 квітня 2017 року, зазначені у п. п. 1 6, що знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів У СБ України у Рівненській області, як такі, що не становлять матеріальної цінності ухвалено знищити;
-1/2 частку майна та грошових коштів, що вилучені у житлі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а саме: 3 000 грн., 2 845 доларів США; 2 095 Євро, 3 каблучки, 2 ланцюжки, 1 кулон - з металу жовтого кольору, що знаходяться на зберіганні у фінвідділі У СБ України у Рівненській області, конфісковано в доход держави з врахуванням застосування конфіскації лише до обвинуваченого ОСОБА_9 (т. 5, а. с. 96);
-телефон мобільний марки «Нокіа» моделі Х2, виданий ОСОБА_9 , що знаходиться на зберіганні у камері схову речових доказів У СБ України у Рівненській області, конфісковано в доход держави, а наявні з цим телефоном сім картки повернуто ОСОБА_9 (т. 5, а. с. 104);
-речові докази, що являють собою речі та предмети, документи, та перераховані у постанові слідчого про визнання речовими доказами від 22 лютого 2017 року (т. 5, а. с. 64), - повернуто ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 53 800 грн конфісковано в доход держави, грошові кошти в сумі 59 800 грн повернуто ОСОБА_7 , знято з перерахованого майна та коштів арешт, що накладений за ухвалою слідчого судді від 24 лютого 2017 року (т. 5, а. с. 76);
-речові докази, що являють собою речі та предмети, документи, та перераховані у постанові слідчого про визнання речовими доказами від 18 лютого 2017 року (т. 5, а. с. 119), - повернуто ОСОБА_8 , частину грошових коштів, що вилучені під час огляду місця події та передані на зберігання у касу фінвідділу У СБ України у Рівненській області, а саме: від: 100 доларів США, 600 злотих, 900 Євро, 2 010 грн, - конфіскувано в доход держави, з врахуванням застосування конфіскації лише до ОСОБА_9 (т. 5, а. с. 120), знявто з перерахованого майна та коштів арешт, що накладений за ухвалою слідчого судді від 20 лютого 2017 року (т. 5, а. с. 88);
-три ватних диски і тампом зі зразком речовини (т. 5, а. с. 249 - 254) залишено в матеріалах кримінального провадження;
-речі, перераховані у постанові слідчого про визнання речовими доказами від 26 червня 2017 року (т. 5, а. с. 286), вилучені 400 блістерів таблеток (5 600 шт.) знищено.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2019 року повернуто апелянту на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала та короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_6 зазначає вимогу про скасування оскаржуваної ухвали судді апеляційного суду та призначення нового розгляду в цьому суді. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є особою, яка відповідно до п. 9-2 ч. 1 ст. 393 КПК України має право на оскарження вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у частині вирішення питання про долю речових доказів- грошових коштів у сумі 53800 грн, які він позичив ОСОБА_7 не будучи обізнаним про їх використання в злочинних цілях і які були конфісковані в доход держави, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті апеляційного провадження.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 висловила доводи щодо необґрунтованості касаційної скарги, яку просила залишити без задоволення.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, вислухавши доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Одночасно перелік суб`єктів, що мають право на подання апеляційної скарги, визначено ст. 393 КПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного рішення). Такими особами є:
1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;
2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання;
3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;
4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;
5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;
6) прокурор;
7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;
8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;

9-2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;

10) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів провадження вбачається, що, не погоджуючись з вироком місцевого суду щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у частині вирішення питання про долю речових доказів- грошових коштів у сумі 53800 грн, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу долучивши до неї копію розписки відповідно до змісту якої ОСОБА_7 21 лютого 2017 року позичив у ОСОБА_6 5000 доларів США.

Суддя апеляційної інстанції, отримавши вказану апеляційну скаргу встановив, що ОСОБА_6 не є особою, яка відповідно до ст. 393 КПК України має право на апеляційне оскарження вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2019 року, оскільки не належить до жодного із учасників, визначених цією нормою, а його посилання на наявність такого права в порядку п.9-2 ч.1 ст. 393 КПК України належним чином не підтверджені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, долучена до апеляційної скарги копія розписки про позичку грошових коштів не містить відображення ідентифікаційних ознак грошових купюр, тобто не вказані серійні номери або номінали купюр, за якими можливо встановити їх попередню належність ОСОБА_6 .

До того ж, згідно зі змістом зазначеної розписки ОСОБА_6 позичив ОСОБА_7 гроші в іноземній валюті- доларах США, тоді як речовими доказами, окрім іншого, було визнано грошові кошти в національній валютігривнях, які були конфісковані в дохід держави і вимогу про повернення яких заявляв ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 не надавав суду апеляційної інстанції доказів того, що він позичав ОСОБА_7 ідентифіковані грошові кошти у сумі 53800 грн, які були в подальшому визнані речовими доказами у провадженні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

З огляду на це, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 не підтвердив, що його інтересів стосується питання вирішення долі речових доказів 53800 грн.

При цьому в апеляційній скарзі не було зазначено і це не заперечується у касаційній скарзі про те, що ОСОБА_6 не належить до жодного із учасників провадження, передбачених іншими пунктами частини 1 ст. 393 КПК України.

За таких обставин апеляційний суд законно та обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

ухвалу Волинського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3