Справа № 341/2102/15-к
Провадження № 11-кп/4808/489/20
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000341 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою технічною освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, невійськовозобов`язаного, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України, в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано діяння в редакції чинній до 01 липня 2020 року, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 309 КК України, в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано діяння в редакції чинній до 01 липня 2020 року, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши йому іспитовий строк два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки.
На підставі ст. 77 КК України в зв`язку із звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням вирішено не застосовувати додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, у виді конфіскації майна.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати вкористь держави в розмірі 921 грн 60 коп.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі зі змінами просить вирок суду першої інстанції змінити, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. При цьому, просить на підставі ст. 77 КК України не застосовувати додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, у виді конфіскації майна.

Обґрунтовує таку позицію тим, що вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на зміст ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України, внесені зміни до Кримінального кодексу України Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01 липня 2020 року. Вказує, що суд не врахував цих змін та призначив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано діяння, в редакції чинній до 01 липня 2020 року, у виді позбавлення волі на строк 1 рік, тобто не застосував редакцію статті кримінального кодексу, що покращує становище обвинуваченого. Також, що суд, кваліфікуючи діяння ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України не врахував, що цим Законом виключено таку кваліфікуючу ознаку як «вчинення особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України», тобто відсутні підстави для кваліфікації діяння ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинив незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, придбання та зберігання з метою збуту, незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, а також незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому повторно та особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставинах.

14 листопада 2015 року ОСОБА_8 в м. Бурштин Івано-Франківської області у невстановленої слідством особи незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - марихуану, який незаконно зберігав при собі без мети збуту до 16 листопада 2015 року.

16 листопада 2015 року приблизно о 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 , маючи при собі раніше придбаний наркотичний засіб-марихуану, проходячи по вул. Шухевича в м. Бурштин, біля незавершеної будівлі КО «Бурштинська ЦМЛ», зустрів свого знайомого ОСОБА_11 . Під час розмови у нього виник умисел незаконно безоплатно збути наявний при ньому наркотичний засіб шляхом пригощання ОСОБА_11 для викурювання. З цією метою ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій запропонував ОСОБА_11 піти у підвальне приміщення вищевказаної незавершеної будівлі КО «Бурштинська центральна міська лікарня», що по вул. Шухевича в м. Бурштин, та спільно спожити, шляхом куріння, наявну у нього марихуану. На пропозицію обвинуваченого, ОСОБА_11 погодився, після чого, приблизно о 15 год. 40 хв. вони у двох зайшли у підвальне приміщення вказаної будівлі, де ОСОБА_8 діючи умисно, вийняв з кишені своїх штанів паперовий згорток із вмістом наркотичного засобу - марихуани, засипав його у знайдений у підвальному приміщенні саморобний пристрій для куріння «бульбулятор» та запалив цей наркотичний засіб. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 , зробивши із «бульбулятора» декілька затяжок вказаного наркотичного засобу, передав цей пристрій ОСОБА_11 , який аналогічним способом-шляхом куріння вжив марихуану. Тим самим, ОСОБА_8 незаконно збув ОСОБА_11 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс (марихуана). В цей час, обвинувачений та ОСОБА_11 були виявлені працівниками Галицького відділення поліції, які в подальшому, під час проведення огляду місця події - підвального приміщення незавершеної будови КО «Бурштинська ЦМЛ», вилучили пристрій для вживання наркотичного засобу, на внутрішній поверхні горловини частини пластикової пляшки без дна якого, згідно з висновком експерта НДЕКЦ в Івано-Франківській області за № 09/12-1359 від 23 листопада 2015 року виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу у кількості 0,059 грама.

Окрім того, під час проведення огляду місця події ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції один паперовий згорток, у якому, згідно з висновком експерта НДЕКЦ в Івано-Франківській області за № 09-12/1360 від 20 листопада 2015 року, містилась подрібнена рослинна речовина - особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс (марихуана), кількість якого у висушеному стані становить 5,325 грама, який обвинувачений зберігав у правій кишені штанів без мети збуту.

ОСОБА_8 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності 25 листопада 2015 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив повторно аналогічне кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів.

У жовтні 2015 року ОСОБА_8 з метою особистого вживання шляхом викурювання наркотичного засобу - марихуани (канабісу), за невстановленим слідством обставин та місця, виготовив саморобний пристрій у вигляді металевого наперстка з отворами вмонтованого у дерев`яний корок. Після чого в період часу з 14 листопада 2015 року по 03 лютого 2016 року, діючи умисно, за допомогою вказаного саморобного пристрою для куріння періодично вживав шляхом викурювання придбаний ним незаконно, за невстановлених слідством обставин та місця, наркотичний засіб-марихуану (канабіс), а вказаний пристрій носив для власних потреб, тобто незаконно зберігав у кишенях своєї зимової куртки, так і незаконно зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .

03 лютого 2016 року приблизно о 15-00 год. по вул. Шухевича в м. Бурштині, неподалік будинку № 2, працівниками Галицького відділення поліції було зупинено ОСОБА_8 , який на запитання працівників поліції повідомив, що має при собі саморобний пристрій для куріння марихуани. Цього ж дня приблизно о 15 год. 30 хв. під час проведення огляду місця події ОСОБА_8 , у присутності понятих, добровільно видав з правої зовнішньої кишені своєї зимової балонової куртки саморобний пристрій у вигляді металевого наперстка вмонтованого у дерев`яний корок, на поверхнях якого містилася речовина темного кольору (нагар), схожа на наркотичний засіб - екстракт канабісу, яку він незаконно зберігав без мети збуту.

Згідно з висновком експерта Івано-Франківського НДЕКЦ за № 09/12-0066 від 05 лютого 2016 року на металевому наперстку виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено,- екстракт канабісу, кількість якого становить 0,457 грама.

Під час апеляційного розгляду:

- - прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу зі змінами;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 не заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора зі змінами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, суд апеляційної інстанції вважає, що її належить задовольнити, а вирок суду - змінити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, на час вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 ч. 1 ст. 309 КК України передбачала відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, що каралося штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на стой самий строк, а ч. 2 ст. 309 КК України - відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (далі - Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни у Кримінальний кодекс України, зокрема у ст. 309 КК України, в абзаці другому частини першої слова «від п`ятдесяти до ста» замінено словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «трьох років, або позбавленням волі на той самий строк» замінено словами «п`яти років» , абзац перший частини другої викладено в такій редакції «Ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах».

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч. 1, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, на обвинуваченого ОСОБА_8 поширюються норми ст. 309 КК України в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, оскільки вони поліпшують становище особи.

Проте, суд першої інстанції не врахував цих змін, внесених до ст. 309 КК України, та положення ст. 5 КК України.

Згідно з оскарженим вироком суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, а також, кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, повторно та особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, виходячи з статті 309 КК України в редакції, що діяла до набрання чинності Законом 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.
В той час, санкція ч. 1 ст. 309 КК України зі змінами, внесеними Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, не передбачає покарання у виді позбавлення волі, а диспозиція ч. 2 ст. 309 КК України зі змінами, внесеними Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, не містить таких кваліфікуючих ознак як «повторність» та «вчинення особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу».

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції враховує зміни, внесені Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року до ст. 309 КК України, та змінює правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно, ОСОБА_8 визнається винуватим у тому, що вчинив незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, придбання та зберігання з метою збуту, незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, що кваліфікується за ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за вчинені кримінальні правопорушення з урахуванням змін, внесених у ст. 309 КК України Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що санкція ч. 1 ст. 309 КК України в редакції зі змінами, внесеними Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, а санкція ч. 2 ст. 307 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

А відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків, що вказані в цій частині статті.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчиненого, проаналізувавши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який проживає в м. Бурштин Івано-Франківської області, не працює, розлучений, на утриманні має малолітню дитину, перебуває на диспансерному обліку в лікаря нарколога, є інвалідом 3-ї групи, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є постраждалим учасником Революції Гідності, раніше не судимий, на утриманні та вихованні має малолітню дитину, за наявності встановленої судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, доходить висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, а за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, та без додаткового покарання, - у виді позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням сукупності обставин по кримінальному провадженню на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду апеляційної інстанції, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу винного та усі інші обставини справи в сукупності свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання, відповідно, про наявність підстав для його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачений ОСОБА_8 довів своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю два роки.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд апеляційної інстанції вважає, що таке покарання ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, є справедливим, узгоджується з принципом індивідуалізації покарання, тобто відповідає меті та загальним засадам призначення покарання.

За таких обставин, відповідно до ст. 408 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК Українизмінити.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю два роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5