Провадження № 1-кс/760/7131/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвокатів ОСОБА_3 (свідоцтво КС № 5681/20 від 03.06.2016р. про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер) та ОСОБА_4 (свідоцтво № 432 від 18.12.1995р. про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер),
розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу потерпілої ОСОБА_5 на постанову від 31.08.2020р. старшого слідчого відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла зазначена скарга.
Подана скарга обґрунтована тим, що слідчими відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві, за процесуального керівництва Київської місцевої прокуратури № 9, здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
31.08.2020р. постановою старшого слідчого відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 закрито кримінальне провадження № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_5 в поданій скарзі зазначає, що вказана постанова слідчого, на її думку, є незаконною та передчасною, оскільки слідчий перед закриттям кримінального провадження не вчинив ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, не було допитано приватного нотаріуса ОСОБА_7 щодо обставин засвідчення останньою заповіту ОСОБА_8 від 18.09.2018р.; не проведено одночасного допиту потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 , незважаючи на їх протиріччя; не проведено тимчасовий доступ до оригіналів документів щодо заповіту ОСОБА_8 , які перебувають у володінні приватного нотаріуса ОСОБА_7 ; не витребувано медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_8 впродовж останніх років його життя та не проведено інших слідчих (розшукових) дій з метою встановлення всіх обставин по даній справі.
Тому, потерпіла ОСОБА_5 просила слідчого суддю скасувати вказану постанову, як незаконну та необґрунтовану
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
У судовому засіданні адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали подану скаргу, просили її задовольнити та скасувати оскаржувану постанову. Крім того, адвокат ОСОБА_4 подала письмові пояснення по суті поданої скарги.
Уповноважений слідчий відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду скарги. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд у його відсутності.
Заслухавши пояснення адвокатів, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.
Основним засобам збирання доказів, а отже - основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.
Відповідно до ч. 1-2 та 6 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
В ході судового розгляду скарги встановлено, що слідчими відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві, за процесуального керівництва Київської місцевої прокуратури № 9, здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
31.08.2020р. постановою старшого слідчого відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 закрито кримінальне провадження № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Вказана постанова обґрунтована слідчим тим, що згідно висновку експерта № 17-3/1177 від 07.08.2020р. підпис та рукописний напис від імені ОСОБА_8 в заповіті на бланку серії ННК 003387 у графі «підпис», виконано ОСОБА_8 . Підпис та рукописний напис від імені ОСОБА_8 в заповіті на бланку серії ННК 003387 у графі «підпис», виконано під впливом збиваючих факторів, природного характеру (хворобливий стан, вікові зміни, тощо).
Тому, враховуючи вказані обставини, слідчий прийшла до висновку, що в даній події відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.
Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого чи прокурора, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування, а й підстави його закриття.
В ході судового розгляду скарги, з метою з`ясування питання щодо дотримання слідчим вимог законодавства про всебічне та повне дослідження всіх обставин, які підлягають доказуванню в даному провадженні, були досліджені матеріали кримінального провадження № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до яких, слідчий суддя прийшов до висновку, що доводи потерпілої та її представників знайшли своє підтвердження щодо неповноти проведеного досудового розслідування.
Так, слідчим суддею встановлено, що уповноваженим слідчим в даному кримінальному провадженні не було допитано приватного нотаріуса ОСОБА_7 щодо обставин засвідчення останньою заповіту ОСОБА_8 від 18.09.2018р.; не проведено одночасного допиту потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 ; не проведено тимчасовий доступ до оригіналів документів щодо заповіту ОСОБА_8 , які перебувають у володінні приватного нотаріуса ОСОБА_7 ; не витребувано медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_8 впродовж останніх років його життя та не проведено ряд інших слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні, які є необхідними для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, що суперечить дієвості проведеного досудового розслідування.
В результаті такої неповноти, органом досудового розслідування не було перевірено слідчим шляхом, не спростовано чи не підтверджено позицію потерпілої ОСОБА_5 про те, що в даному випадку, шахрайство полягало не в тому, що було підроблено певні документи або підписи в них, а саме обставини, які призвели до їх складання, були насамперед спотворенні або використанні винними особами на свою користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), пп. 103 et seq.).
Крім того, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, пп. 104 et seq., ECHR 1999-IV, та «Гюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
Враховуючи вказане, слідчий суддя вважає, що винесена слідчим постанова від 31.08.2020р. про закриття кримінального провадження, ґрунтується на неповному та поверхневому досудовому розслідуванні, та не відповідає завданням та засадам кримінального провадження, передбаченим ст.ст. 2, 9 КПК України, а також практиці Європейського суду з прав людини стосовно проведення ефективного розслідування.
За таких обставин, скарга потерпілої ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 9, 40, 84, 91, 110, 223, 284, 303, 304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу потерпілої ОСОБА_5 задовольнити.
Постанову від 31.08.2020р. старшого слідчого відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000338 від 10.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1