Справа № 690/266/20
Номер провадження № 1-кп/690/121/20
УХВАЛА
про продовження строку дії запобіжного заходу
24 грудня 2020 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні колегії суддів Ватутінського міського суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000139 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Подане клопотання прокурор мотивував наявністю достатніх та обґрунтованих доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявність вказаних ризиків прокурор мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, за яке у разі доведення його вини передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 7 до 15 років, він не має ні адреси реєстрації місця проживання, ні фактичного місця проживання, та джерела доходів, а також є суспільно-небезпечним, оскільки до вбивства ОСОБА_11 неодноразово застосовував щодо неї насильство. Крім того, невідоме місцезнаходження його особистих документів (паспорт, посвідчення водія), що свідчить про наявність реальної можливості у ОСОБА_5 виїхати за межі України або ж на тимчасово окуповану територію України.

Додатково вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не можливе, оскільки не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження у розумний строк, а також не є співмірним із кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого він обвинувачується.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає доводи прокурора про те, що він є суспільно-небезпечним безпідставними. Також зазначив, що від органів досудового розслідування не переховувався, хоча певний період часу не перебував під вартою. Додатково вказав, що наявні у нього тілесні ушкодження негативно впливають на стан його здоров`я під час перебування в умовах ізоляції, оскільки там відсутнє належне медичне обслуговування. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, зокрема цілодобовий домашній арешт за місцем проживання його матері у с. Орлівка Теплицького району Вінницької області. На запитання суду пояснив, що вказаний населений пункт знаходиться на значній відстані від м. Ватутіне, це не перешкоджатиме його своєчасній явці у судові засідання.
Захисник ОСОБА_7 вказавши на невмотивованість та безпідставність клопотання прокурора, відсутність достатніх доказів вини його підзахисного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обрання останньому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт. Додатково вказав, що ОСОБА_12 , матір ОСОБА_5 , яка була присутня у попередньому судовому засіданні не заперечує щодо можливості проживання разом із своїм сином на час здійснення судового розгляду. При цьому, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , брат ОСОБА_5 , мають можливість та готові матеріально забезпечувати ОСОБА_5 під час перебування його під цілодобовим домашнім арештом. Вказане свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого.
Також пояснив, що хоча і не погоджувались з попередніми судовими рішеннями даного складу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, вони за спільною позицією з ОСОБА_5 , не оскаржували в їх апеляційному порядку, оскільки їхні доводи під час оскарження ухвал слідчого суді з даних питань не забезпечили зміну даного запобіжного засобу на більш м`який.
Захисник ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 потребує надання належної медичної допомоги поза межами ізоляції, та пояснив, що на даний час документів, що це підтверджують надати суду не може. Підтримав позицію ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 щодо зміни існуючого запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
Потерпіла ОСОБА_9 просила задовольнити клопотання прокурора.
Представник потерпілої ОСОБА_10 вказала, що наявні достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказала, що доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків слід оцінювати критично, оскільки особи, які в минулих судових засіданнях виявляли бажання, щоб ОСОБА_5 перебував під цілодобовим домашнім арештом у належних їм будинках, на даний час до суду навіть не прийшли, щоб підтримати його.
Заслухавши думки сторін судового провадження, врахувавши їх доводи, не вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а також правильність кваліфікації інкримінованого йому діяння, виходячи лише з матеріалів обвинувального акту та клопотання прокурора, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання на 60 днів.
За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до змісту положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Положеннями ч. 1, п.п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім іншого, може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
На даний час суд позбавлений можливості надати оцінку вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, оскільки їх безпосереднє дослідження ще не розпочато, однак їх наявність вказано у обвинувальному акті, серед яких, крім іншого, показання 14 свідків та 18 експертиз.
Відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_5 інкриміновано нанесення ОСОБА_14 не менше 21 одного ножового удару у різні частини тіла, а її смерть настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної та черевної порожнини з ушкодженням правої легені та печінки, що спричинило гостру крововтрату на протязі короткого проміжку часу.
Кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_5 є особливо тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Обвинуваченому ОСОБА_5 виповнилось повних 41 рік, у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався. Документів, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_5 , який унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, стороною захисту не надано.
Під час оцінки доводів сторони захисту про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує, що у місці його постійного проживання до затримання, яким є м. Ватутіне, не проживають його близькі родичі та члени сім`ї.
При цьому, суд враховує доводи сторони захисту, що обвинувачений упродовж періоду часу з 27.02.2020 року (після виписки з лікарні) до 11.03.2020 року (дати обрання йому слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) не переховувався та жодним іншим чином не перешкоджав здійсненню досудового провадження, однак вказана процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 мала місце до завершення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, шляхом зібрання доказів, та подальшого надсилання обвинувального акту відносно нього до суду. Тож ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду з метою уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, не може вважатися таким, що повністю відсутній.
З огляду на вказане, відсутні докази наявності у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків саме за місцем постійного проживання, а також постійного місця роботи та належного рівня майнового стану, що у сукупністю із суворістю міри покарання, яку може бути йому призначено у разі доведення вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та невідомим місцем знаходженням його особистих документів, свідчить про реальність існування ризику переховування ОСОБА_5 від суду.
Також суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року по справі «Москаленко проти України» у якому вказано, що ризик того, що особа примушуватиме свідків і потерпілого давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних, та критично оцінює доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_5 безумовно буде незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_9 , а також свідків з метою змусити їх змінити покази, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт передано для розгляду до суду, а потерпіла та свідки під час їх допиту у ході судового розгляду даного кримінального провадження будуть приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
З огляду на вказане, суд вважає, що ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, який існував під час досудового розслідування, на даний час суттєво знижений, хоча і не відсутній.
Доводи прокурора про наявність ризику вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень та його схильність до вчинення злочинів проти життя та здоров`я, судом оцінюється критично, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, доказів наявності у нього негативної репутації у місці постійно проживання суду не надано.

З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, наявні достатні підстави для обрання відносно нього найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21.02.2021 року, включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на співмірність тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту про яке просила сторона захисту, суд оцінює критично.
Відповідно до змісту ч.ч. 1, 5 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
При цьому, очевидним є те, що таке житло повинно мати чітко визначену адресу місцезнаходження, оскільки це необхідне для можливості забезпечення належного контролю за поведінкою особи відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Водночас у матеріалах справи відсутні відомості щодо повної адреси місця реєстрації проживання ОСОБА_12 , матері ОСОБА_5 , та документи, які б підтверджували право її власності на відповідне нерухоме майно житлового фонду. Згідно копії паспорту ОСОБА_12 (серія НОМЕР_1 , виданого 12.11.1997 року Теплицьким РВ УМВС) адресою реєстрації її місця проживання вказано с. Орлівка Теплицького району Вінницької області.
Таким чином, з урахуванням вказаного, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Окрім вказаного, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини про те, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (Рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року).
Таким чином, на даний час колегія суддів вважає виправданим продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, оскільки вбивство ОСОБА_14 , вчинення якого органом досудового розслідування інкриміновано саме ОСОБА_5 , за характером вчинення викликало значний суспільний резонанс серед мешканців м. Ватутіне Черкаської області та навколишніх населених пунктів.
Відповідно до змісту положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України мінімально можливий розмір застави для ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, не може бути меншим 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час становить 168 160 грн. (80 х 2 102 грн.), та з урахуванням його майнового стану, є завідомо непосильним для нього.
З огляду на вказане та враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на час здійснення судового провадження, не визначає розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 177-179, 183, 193, 194, 196, 197, 376, 392 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21.02.2021 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та надіслати до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 29.12.2020 року о 15 год. 30 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3