ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 308/3653/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/1/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - скарга на бездільність
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю скаржника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження № 11-сс/817/1/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність начальника Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою повернуто скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність начальника Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 , яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя виходив з того, що дана скарга не підлягає розгляду слідчим суддею цього суду оскільки скарги на бездіяльність слідчих розглядаються слідчими суддями суду першої інстанції в межах територіальної юридсдикції якого знаходиться орган досудового розслідуванння, зокрема,ТУ ДБР у м.Львові, яке територіально не розташоване у межах юрисдикції Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 13.05.2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати начальника Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за його заявою від 30.03.2020 року.

Вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою та такою, що порушує вимоги КПК України.

Вказує, що слідчим суддею за результатами розгляду його скарги прийнято рішення, яке не передбачене ч.2 ст. 307 КПК України.

Також посилається на порушення слідчим суддею вимог ч.2 ст. 306 КПК України, згідно з якою скарги на бездіяльність слідчого під час досудовго розмлідування повинні розглядатись у 72 годинний строк з дня надходження до суду.

Вважає бездіяльність начальника другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР такою, що суперечить вимогам ст. 214 КПК України.

Крім того, посилається на вимоги п.1 ч.4 ст.9 ЗУ Про державне бюро розслідувань, згідно з якими територіальне управління ДБР, розташоване у м.Львові, поширює також свою діяльність на Закарпатську область.

У судовому засіданні ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені в ній мотиви та просить її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, скаржника, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, в тому числі й про повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Як вбачається з п.2 ч.2 ст. 304 КПК України скарга повертається якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КПК України, органом досудового розслідування є: 1) слідчі підрозділи (Головне слідче управління, слідче управління, відділ, відділення) органів Національної поліції України, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Беручи до уваги, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування , з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України застосування зазначеного правила розповсюджується й на розгляд клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом.

Отже, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться фактичне місце розташування органу досудового розслідування - відповідного слідчого підрозділу.

Як вбачається зі скарги, органом досудового розслідування у даному випадку є Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові, що знаходиться за адресою: 79008. м. Львів, вул. М.Кривоноса, 6 , а судом, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суб`єкт оскарження є Личаківський районний суд м. Львова.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Виходячи з вищенаведеного, доводи ОСОБА_6 є необґрунтованими оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що подана скарга не підсудна даному суду та повернув її скаржнику, і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції, відповідно до повноважень, перевіряє лише законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині повернення скарги, тому доводи апелянта в частині, що стосується наявності чи відсутності факту бездіяльності начальника другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 апеляційним судом не перевіряються, оскільки судом першої інстанції не проводився судовий розгляд даної скарги по суті.

Також колегія суддів роз`яснює, що скаржник ОСОБА_6 процесуально не позбавлений права повторного звернення із цією ж скаргою до слідчого судді того суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суб`єкт оскарження, в даному випадку до Личаківського районного суду м. Львова.

Перевіряючи доводи апелянта щодо порушення встановленого ч.2 ст.306 КПК України строку розгляду вказаної категорії скарг колегія суддів вважає їх необгрунтованими з огляду на те, що скарга ОСОБА_6 не розглядалась по суті, а була повернута апелянту, тому слідчий суддя не її порушив.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя прийняв рішення не передбачене ч.2 ст.307 КПК України також не заслуговують на увагу з огляду на те, що п.2 ч.2 ст. 304 КПК України прямо визначено компетенцію суду щодо повернення скарг на досудовому розслідуванні, а нормою ч.2 ст.307 КПК України визначено перелік рішень, які постановляються слідчим суддею за наслідками розгляду скарги на бездіяльність слідчого.

Вимоги п.1 ч.4 ст.9 ЗУ Про державне бюро розслідувань слідчий суддя також не порушив оскільки вказаною нормою закону визначено розповсюдження компетенції(діяльності) слідчих ТУ ДБР у м.Львові на Закарпатську область, а не підсудність скарг на бездільність слідчих.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України , колегія суддів,-

Постановила:

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.05.2020 року про повернення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді