ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області Справа №477/972/20
Провадження №1-кп/477/200/20
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу

11 вересня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру судових розслідувань за №0001287, відносно
ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1,2 статті 187, частинами 2,3 статті 185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1,2 статті 187, частинами 2,3 статті 185 КК України,
У судовому засіданні 11 вересня 2020 року від прокурора ОСОБА_4 надійшло клопотання про продовження дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Обґрунтовуючи клопотання прокурором зазначено, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді триманні під вартою продовжують існувати.
Потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби, посилаючись на те, що обвинувачений має психічне захворювання, яке потребує постійного лікування під наглядом медпрацівника.
Потерпіла ОСОБА_5 також вказувала, що вона гарантує належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу. Зазначила, що її син для неї не представляє небезпеки.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 просила змінити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід на домашній арешт, оскільки її онук для неї не є небезпечним, він постійно потребує лікування, під час якого є повністю нормальною людиною. Вважала, що ОСОБА_7 , перебуваючи під вартою, зробив для себе висновки та не буде продовжувати протиправні дії. Оскільки злочини, які ставляться у винуватість її онуку пов`язані з нею як з потерпілою вона примирилася з обвинуваченим та вибачила йому скоєне.
Ураховуючи, що складання ухвали суду вимагає значного часу, суд на підставі частини другої статті 376 КПК України, обмежився складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши докази в межах клопотання, суд установив наступне.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 червня 2020 року включно.

Ухвалою суду від 12 червня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою стоком на 60 днів до 10 серпня 2020 року включно, який продовжений ухвалою суду від 16 липня 2020 року строком до 13 вересня 2020 року.
Підставою для обрання такого виду запобіжного заходу та його продовження є те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжких кримінальних правопорушень, не має постійного місця роботи та належної адаптації до суспільних відносин через наявність психічного захворювання, вчинення ним протиправних дії відносно своєї матері потерпілої ОСОБА_5 , що виражаються у спричиненні останній тілесних ушкоджень.

На думку прокурора, станом на день розгляду клопотання про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, ризики, які були підставою для обрання такого виду запобіжного заходу на стадії досудового розслідування та судового розгляду не відпали та продовжують існувати.
Зокрема, прокурор уважає, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, його впливу на потерпілих з метою зміни їх показань, продовження вчинення ним кримінальних правопорушень, що є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд не може в повній мірі погодитись з указаною позицією прокурора з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Згідно пункту 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Адам`як проти Польщі (Adamiak v Poland), 20758/03,19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 за обвинувальним актом обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжких кримінальних правопорушень, до затримання офіційно не працював, не має належної адаптації до суспільних відносин через наявність психічного захворювання.
Злочини, вчинення яких інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , скоєні ним відносно рідної матері та бабусі, яка є особою похилого віку.

Як пояснили у судовому засіданні потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , єдиною метою їх звернення до поліції з повідомленням про вчинені обвинуваченим кримінальних правопорушень було подальше направлення його на примусове лікування до лікувального закладу для надання психіатричної допомоги. Вони вважають, що обвинувачений для них не становить небезпеки.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 допитані у судовому засіданні у якості потерпілих, приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, детально повідомили обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.
Як убачається з інформації Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня №5» від 03 вересня 2020 року №1927, обвинувачений ОСОБА_7 потребує постійного медикаментозного лікування психотропними препаратами під наглядом медичного персоналу, з 25 січня 2020 року по 26 травня 2020 року проходив стаціонарне лікування в Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської обласної ради «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я».
Згідно частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Оцінивши наявні ризики та обставини справи, з огляду на приписи частини першої статті 178 КПК України, ураховуючи позиції потерпілих, які є близькими родичами обвинуваченого, суд дійшов висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена за умови застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який, з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого та необхідністю проходити ним лікування, може бути застосований у вечірній та нічний час доби.

Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.
Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Указане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, який станом на 11 вересня 2020 року неможливо завершити з ухвалення судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки недопитані свідки.
Ураховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 177, 183, 194, 196, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт та заборонити останньому з 17.00 години вечора по 08.00 годину ранку залишати житловий будинок, у тому числі господарські будівлі та споруди за місцем реєстрації його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_7 за першою вимогою суду прибувати до Жовтневого районного суду Миколаївської області, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Встановити строк дії ухвали 60 днів до 09 листопада 2020 року включно, яка діє з 11 вересня 2020 року.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга може бути поданою через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали оголошено 14 вересня 2020 року.

СУДДЯ ОСОБА_10