ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2529/20
провадження № 1-кп/753/986/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" серпня 2020 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001100 від 03.10.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч.2 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 р. на адресу Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_7 звернувся до суду із письмовим клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. В обґрунтування необхідності повернення обвинувального акту прокурору захисник зазначив, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення. Крім того, захисник зазначив, що в обвинувальному акті відсутні посилання на час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що унеможливлює визначення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, визначення підсудності вказаного кримінального провадження та визначення правильності правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення.
Захисник ОСОБА_4 підтримала клопотання про повернення обвинувального акту прокурору із зазначених захисником підстав.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також підтримали клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважала за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який на її думку складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, підсудний Дарницькому районному суду м. Києва та підстав для закриття чи зупинення провадження немає, та просила відмовити у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору.
Вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинувачених на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Дослідженням змісту обвинувального акту встановлено, що обвинувальний акт розпочинається із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, де зазначено про заволодіння ОСОБА_5 разом зі ОСОБА_6 та невстановленими службовими особами ТОВ «Спецвогнеізоляція» грошовими коштами місцевого бюджету на загальну суму 401 230 грн. На третій сторінці обвинувального акту зазначено,що продовжуючи злочинний умисел ОСОБА_5 разом ОСОБА_6 та невстановленими службовими особами ТОВ «Спецвогнеізоляція» знову заволоділи грошовими коштами місцевого бюджету 401 230 грн. При цьому виклад фактичних обставин, які виникли в продовження злочинного умислу обвинувачених є цілком ідентичнім з початковим. Таким чином, наведений в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення складається із двох окремих частин, при цьому друга частина цього викладу виконана шляхом копіювання першої частини. Такими чином є незрозумілим які саме дії свідчать про продовження злочинного умислу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлених службових осіб ТОВ «Спецвогнеізоляція».

Крім того, судом встановлено, що після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення стосовно кожного з обвинувачених, а також правову кваліфікацію кримінальних правопорушень відповідно до формулювання обвинувачення із посиланням на положення статей Кримінального кодексу України. Проте, формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не узгоджуються із правою кваліфікацією. Так, обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інкримінуються вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України. Проте формулювання обвинувачення за кожною правовою кваліфікацією є однаковим, хоча кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 191 та ч.2 ст. 366 КК України є різними за своєю суттю та об`єктом цих кримінальних правопорушень є різні правовідносини. Крім того, формулювання обвинувачення ОСОБА_5 ідентичне формулюванню обвинувачення ОСОБА_6 , у зв`язку з чим не конкретизовані дії кожного з обвинувачених та їх роль у вчиненні інкримінованих злочинів, що призведе до порушення кожного обвинуваченого на захист.

Також встановлено, що формулювання обвинувачення щодо кожного з обвинувачених є ідентичним із викладом фактичних обставин кримінального правопорушення та також складено шляхом копіювання змісту викладу фактичних обставин.

Крім цього, суд вважає слушною позицію захисника про відсутність в обвинувальному акті посилання на подію кримінального правопорушення, зокрема на час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Дослідженням обвинувального акту встановлено, що в ньому взагалі не зазначений час, коли обвинувачені заволоділи грошовими коштами, а також час, коли обвинувачені вчинили службові підроблення. Також в обвинувальному акті не зазначено яким чином та де саме обвинувачені заволоділи грошовими коштами місцевого бюджету, тобто не вказаний спосіб заволодіння чужим майном, а також місце заволодіння. Обвинувальний акт містить лише посилання на три акти виконання будівельних робіт на конкретні суми, проте не є зрозумілим та в обвинувальному акті не зазначено в чому полягає неправдивість цих документів, хоча зазначено що підписання вказаних документів підтверджувало факт виконаних робіт в обсягах зазначених актах. Також з обвинувального акту неможливо встановити, яким чином обвинувачені заволоділи грошовими коштами саме на суму 401 230 грн. та яким чином ця суму визначена органом досудового розслідування є незрозумілим.

Крім того, злочин, передбачений ч.2 ст. 366 КК України складається з окремих дій, вчинення яких утворюють склад цього кримінального правопорушення, а саме: складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Разом з тим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інкриміновано вчинення всіх зазначених дій разом, хоча у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_6 , зазначено, що вона підписала завідомо неправдиві документи, проте не зазначено, хто саме ці документи склав. Що стосується обвинуваченого ОСОБА_5 , то в обвинувальному акті взагалі не зазначено яким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 366 КК України.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 було розроблено та реалізовано злочинний план, проте не конкретизовано, з чого саме складався цей план та враховуючи, що обвинуваченим інкриміновано вчинення злочинних дій за попередньою змово групою осіб, в обвинувальному акті не конкретизована роль кожного з обвинувачених відповідно до розробленого плану, хоча і зазначено, що ОСОБА_6 діяла згідно із відведеної їй ролі у вчиненні злочинів, хоча якої саме ролі не вказано.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001100 від 03.10.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч.2 ст.366 КК України - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1