Справа № 467/755/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2020 року смт. Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування амністії,

в с т а н о в и в :

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію в 2016 році».

В клопотанні засуджений зазначає, що має хронічні хвороби, також має батьків пенсійного віку.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, в зв`язку з його безпідставністю.

Заслухавши думку прокурора, вивчивши клопотання та оглянувши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд дійшов такого висновку.

У відповідності до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, в тому числі й питання про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно зі статтею 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

За змістом положень ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016року, який набрав законної сили 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;

б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначенняПереліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»);

е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

У ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Відповідно до класифікації злочинів, визначеної у ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, відноситься до категорії тяжких, максимальний строк покарання у виді позбавлення волі передбачений санкцією ч.2 ст.187 КК України десять років.

З матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Строк відбування покарання визначено рахувати з 11.02.2016 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11.02.2016 року по 15.09.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року вирок залишено без змін.

На теперішній час ОСОБА_4 відбуває покарання в Державній установі «Арбузинська ВК (№ 83)», призначене вироком від 21.11.2018 року Центрального районного суду м. Миколаєва. Даним вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2016 року остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому згідно ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання строк тримання під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 21.02.2017 р. по 21.11.2018 р. та відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2016 року в період з 11.02.2016 р. по 14.12.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та з 15.12.2016 року по 20.02.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційне провадження щодо перегляду цього вироку було закрите, а тому він набрав законної сили 12 червня 2019 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.12.2019 року ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 22.11.2018 року по 12.06.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до класифікації злочинів, визначеної у ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України відноситься до категорії тяжких, максимальний строк покарання у виді позбавлення волі передбачений санкцією ч.2 ст.187 КК України не перевищує 10 років.

Таким чином, ОСОБА_4 станом на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» був засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, проте, ОСОБА_4 не відбув половини призначеного судом покарання, а тому до нього не може бути застосована ст.4 даного Закону.

Зазначені обставини у відповідності до ст.1 та ст.4 Закону України «Про амністію у 2016році» є безумовною підставою для відмови у застосуванні до ОСОБА_4 амністії, оголошеної зазначеним законом.

Керуючись ст.ст.10, 11 Закону України «про амністію у 2016 році», ст.ст. 376, 537-539 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про застосування амністії - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.
Повний текст ухвали проголошено 30 липня 2020 року о 10 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_1