ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3856/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2726/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , перекладача ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , без участі потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , представника потерпілих ОСОБА_13 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 01 06 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туркменістану, уродженця м. Дашогус Туркменістану, студента 5-го курсу денної форми навчання Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає в Україні, згідно посвідки на тимчасове проживання, за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Встановлено, що початок строку відбуття призначеного покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено: стягнуто з ОСОБА_7 на її користь в рахунок відшкодування спричинених матеріальних збитків суму 18000 грн., моральної шкоди у сумі 70000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено: стягнуто з ОСОБА_7 на його користь в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди у сумі 70000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 14300 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 04 2018 року о 00:40 год., ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , на якому рухався по вул. Академіка Павлова з боку вул. Героїв Праці у напрямку вул. Василя Стуса (раніше Механізаторська) у м. Харкові.

В ході руху ОСОБА_7 на керованому ним вищевказаному автомобілі, під`їжджаючи до перехрестя вул. Академіка Павлова та вул. Василя Стуса, проявив неуважність та здійснюючи маневр повороту ліворуч на вул. Василя Стуса, не наддав перевагу зустрічному транспортному засобу, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху України, та виїхавши на зустрічну смугу руху, закінчуючи маневр повороту ліворуч, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2111» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 , який рухався по вул. Академіка Павлова, з боку пр. Ювілейного у напрямку вул. Героїв Праці у м. Харкові.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події постраждали пасажири автомобіля «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/442-А/18 від 11 06 2018 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя у вигляді закритого перелому лівої ключиці, закритої травми живота з розривом сигмовидної кишки, розривом сечового міхура, закритого перелому лоной і сідничної кісток справа з утворенням заочеревинної гематоми справа з внутрішньочеревним крововиливом і подальшим утворенням сечового перитоніту, різаних ран в області правого гомілковостопного суглобу і лівої кисті;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/439-А/18 від 27 06 2018 року отримав тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя у вигляді закритого перелому лоних і сідничних кісток із зсувом по обидва боки, важкої черепно-мозкової травми: забій головного мозку з дифузно-аксональним ураженням речовини головного мозку, ураженням мозолистого тіла; закритої травми живота: розриву селезінки, десерозаціі тонкого кишківника, зачеревної гематоми, внутрішньочеревного крововиливу.

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/440-А/18 від 11 06 2018 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя у вигляді підшкірної гематоми тім`яної області, закритого перелому правої ключиці, закритої травми живота з розривом брижі тонкої кишки, розриву сигмовидної кишки, розриву очеревини, закритого перелому лоной і сідничної кісток зліва з утворенням гематоми в порожнині малого тазу з внутрішньо-черевним крововиливом (400 мл.).

Порушення п.п. 10.1 і 16.6 Правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які згідно висновку автотехнічної експертизи №662/18 від 21 06 2018 року знаходяться в причинному зв`язку з подією і наслідками дорожньо-транспортної події, виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , під`їжджаючи до перехрестя вул. Академіка Павлова та вул. Василя Стуса, проявив неуважність та здійснюючи маневр повороту ліворуч, не наддав перевагу зустрічному транспортному засобу та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2111» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по своїй смузі руху у зустрічному йому напрямку, що призвело до вищевказаних наслідків.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного йому за оскаржуваним вироком, з випробуванням, з іспитовим строком. Звільнити ОСОБА_7 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд помилково не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, а також не врахував наступні обставини: ОСОБА_7 повністю визнав вину розкаявся у скоєному; раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності; позитивно характеризується за місцем проживання та навчання; перебуваючи під домашнім арештом в період досудового розслідування ОСОБА_7 продовжував вчитися, неофіційно працював та відшкодовував постраждалим в ДТП завдану матеріальну та моральну шкоду.

Вказав, що потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_12 відмовилися від будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

Зазначив, що в червні 2020 року, вже після постановлення вироку, продовжуючи виправляти скоєне, ОСОБА_7 в повному обсязі відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що підтверджується їхнім розписками.

Вказав, що в сукупності наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 не становить небезпеки для суспільства, а тому відсутня необхідність у його ізоляції.

Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_7 є студентом Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, неофіційно працює, тому призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобам, строком на 3 роки, з урахуванням його спеціальності, професійних навичок, можливості після закінчення університету у 2021 році офіційно працевлаштуватися по спеціальності, може перешкодити йому повноцінно працювати, заробляти гроші, у т.ч. для сплати процесуальних витрат на користь держави у розмірі 14300 грн., відповідно до вироку суду.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, просив залишити вимоги апеляційної скарги захисника, поданої в інтересах ОСОБА_7 , без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_17 покладається на розсуд суду і не заперечує про пом`якшення призначеного покарання.

Інші потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та потерпілого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

Оскільки під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, визнав винуватість та щиро розкаявся у вчиненому злочині, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не убачає підстав для перегляду вироку суду першої інстанції у цій частині.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію дій, вчинених останнім за ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є неумисним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, навчається на 5-му курсі денної форми навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, не одружений, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та мешкає в Україні, згідно посвідки на тимчасове проживання, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце мешкання.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_7 при вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлено.

Враховано, що даних про оцінку ОСОБА_7 своїх противоправних дій у матеріалах справи не містяться, у суді останній не довів таких даних.

Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, із позбавленням права керувати транспортним засобом на певний строк.

У ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 02 2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 06 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 03 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідно втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого про наявність підстав для призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений визнав винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, визнав факт порушення ним вимог п.п. 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху України, надав критичну оцінку своєї протиправної поведінки, визнав провину та виявив жаль з приводу вчиненого, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне врахувати щире каяття ОСОБА_7 як обставину, що пом`якшує покарання.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів досліджено протокол засідання та клопотання ХНАДУ від 25 08 2020 року, виписку з архіву успішності студент ОСОБА_7 та характеристику, з яких вбачається, що ОСОБА_7 є студентом денної форми навчання вищевказаного університету, в 2019 році закінчив курс бакалавра тури зі спеціальності «Транспортні технології» та продовжив навчання в магістратурі; позитивно характеризується за роки навчання, є соціально активним, неодноразово перемагав у міжнародних конкурсах і олімпіадах, приймає участь у культурно-виховних заходах факультету підготовки іноземних студентів. У зв`язку з наведеним, колектив кафедри мовної підготовки ХНАДУ просить суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_7 , проявити поблажливість та врахувати, що ОСОБА_7 є молодою людиною, студентом, який не є небезпечним для суспільства та вказують, що у разі застосування до останнього іспитового строку, він зможе закінчити навчання під контролем педагогічного колективу ХНАДУ та однокурсників і виправить свою поведінку.

Крім того, як вбачається із даних наявних у матеріалах справи розписок потерпілих, обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував потерпілій ОСОБА_11 моральну та матеріальну шкоду, а потерпілому ОСОБА_10 моральну шкоду, у зв`язку з чим, потерпілі відмовляються від поданих ними раніше цивільних позовів та не мають до обвинуваченого претензій будь-якого характеру.

Наявність вищенаведених обставин, у їх сукупності із даними про особу обвинуваченого та встановленою колегією суддів обставиною, яка пом`якшує покарання - щирим каяттям, дають підстави для висновку про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення класифікується як тяжкий злочин.

ОСОБА_7 є молодою особою, раніше не судимий, навчається на 5-му курсі денної форми навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає в Україні, згідно посвідки на тимчасове проживання, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце мешкання.

Колегія суддів враховує обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого, який у судовому засіданні під час апеляційного розгляду виявив жаль з приводу вчиненого діяння, та надав критичну оцінку вчиненому ним злочину.

Обвинувачений у добровільному порядку відшкодував потерпілим моральну та матеріальну шкоду, у зв`язку з чим останні не мають до нього претензій жодного характеру.

Обставин, що обтяжують покарання, в ході розгляду справи не встановлено.

Враховуючи викладене, виходячи з принципу співмірності та індивідуалізації покарання, враховуючи позицію потерпілих, які відмовилися від заявлених цивільних позовів у зв`язку з відшкодуванням їм шкоди обвинуваченим, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання до мінімальних меж, визначених санкцією ч.2 ст.286 КК України, та призначити додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортним засобом на певний строк.

При призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, суд апеляційної інстанції враховує наслідки вчиненого ОСОБА_7 злочину, а саме заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до злочину на момент розгляду справи судами першої та апеляційних інстанцій.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів також приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_7 постійно змінював своє ставлення до скоєного. Так, в обвинувальному акті обставиною, що пом`якшує покарання, зазначено щире каяття. Однак, в ході розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_7 не визнавав себе винним у вчиненому злочині, не визнавав цивільні позови потерпілих та наполягав на винуватості іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди. На момент подачі апеляційної скарги обвинувачений у позасудовому порядку відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілим, що підтверджується відповідними розписками.

З урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, наслідків, які настали через порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, - заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, аналізу особи винного - як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної небезпеки, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України.

На думку колегії суддів, у даному випадку, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, та не сприятиме правослухняній поведінці обвинуваченого у майбутньому.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, наведені захисником у апеляційній скарзі, є достатніми підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, однак, вони у даному випадку не свідчать про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, тому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 01 06 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - змінити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - задовольнити частково.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання та призначити його у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4