Справа № 205/5076/20
Провадження № 1-о/0203/6/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року колегія суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ;

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

при секретарі ОСОБА_4 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИЛА:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за визначеною 20 серпня 2020 року Дніпровським апеляційним судом підсудністю надійшли матеріали за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року за нововиявленими обставинами.

У своїй заяві ОСОБА_6 просить вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року скасувати і направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначив, що під час ухвалення вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області було порушено таємницю наради суддів, оскільки народні засідателі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які входили до складу суду присяжних, не приймали письмової присяги судді, тому були сторонніми людьми. На підтвердження вказаних обставин, посилався на відповідь Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2020 року, яку, на свій запит, ОСОБА_6 , отримав 03 квітня 2020 року, в якому йшлося про те, що, дійсно, народні засідателі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради від 23 травня 2008 року № 412-15/У виконували обов`язки народних засідателів Апеляційного суду Дніпропетровської області. Зважаючи на те, що для обрання народних засідателів, рекомендації надходили з трудових колективів та з народними засідателями судом не заключався трудовий договір, записи в трудову книжку про обрання народними засідателями не вносилися, особові справи не оформлювалися, тому в суді відсутня інформації щодо дати прийняття присяги народними засідателями. Також, ОСОБА_6 вказав, що відповідно до норм ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» народні засідателі під час розгляду і вирішення справ користуються повноваженнями судді, а особа, вперше призначена на посаду судді, набуває повноважень судді лише після складання присяги судді. Текст присяги підписується суддею і зберігається в його особовій справі. Тому, на думку ОСОБА_6 , повноваження судді, якими користуються народні засідателі під час розгляду і вирішення справ, набуваються лише тільки після складання присяги судді народними засідателями. Текст присяги підписується народним засідателями та зберігається в його особовій справі.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали заяву про перегляд судового рішення посилаючись на підстави, викладені в письмовій заяві ОСОБА_6 . Також, захисник зазначив, що народним засідателям ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не видавались посвідчення, що свідчить про відсутність у них повноважень на здійснення правосуддя.

В судовому засіданні прокурор просила відмовити в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у зв`язку з відсутністю аргументованих підстав для цього. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_6 у своїй заяві не є нововиявленими. Законодавство України на час розгляду справи відносно ОСОБА_6 не передбачало обов`язку прийняття присяги судді народними засідателями. Крім того, вказала, що ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на який посилається у своїй заяві ОСОБА_6 був прийнятий 07 липня 2010 року, тобто вже після ухвалення вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року.

Вивчивши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вислухавши учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В численних рішеннях, зокрема, в рішенні у справі Рябих проти Росії (заява № 52854/99 від 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема: «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів. Правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру» (пункти 51-52).

Системне тлумачення глави 34 КПК України у сукупності з наведеними вище положеннями призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до цього положення, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.

Так, відповідно до вироку колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року у складі головуючого судді ОСОБА_11 , судді ОСОБА_12 та народних засідателів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ст. 115 КК України та за правилами ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 12 жовтня 2010 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, кримінальна справа щодо ОСОБА_6 розглядалась судом, який постановив вирок, в складі двох суддів: ОСОБА_11 , судді ОСОБА_12 та трьох народних засідателів: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Одним із елементів гарантованого статтею 6 Конвенції права на справедливий судовий розгляд є розгляд справи судом, встановленим законом.

Як зазначено ЄСПЛ у рішенні у справі «Андрій Ісаєв проти Росії», положення «встановленим законом» передбачає не лише законну основу існування суду, але і його склад у кожній конкретній справі (пункт 33). Встановлення правил щодо складу суду є прерогативою національного процесуального законодавства. У вищезазначеній справі доводи заявника про порушення його права за статтею 6 Конвенції у зв`язку з незаконністю участі в судовому провадженні народних засідателів ЄСПЛ відхилив, виходячи з того, що склад суду було сформовано відповідно до правової процедури, що існувала у країні-відповідачі на час розгляду справи.

Так, відповідно до п. 3 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про присягу суддів і народних засідателів судів Української РСР» було визначено, що народний засідатель обласного, Київського міського суду приносить присягу в присутності суддів обласного, Київського міського суду і члена президії обласної, Київської міської Ради народних депутатів.

Однак, на підставі Постанови Верховної Ради України N 3912-XII від 02 лютого 1994 року зазначений указ втратив чинність.

На момент ухвалення 22 червня 2010 року вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області відносно ОСОБА_6 , яким він засуджений, ані Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, ані Конституція України, ані Указ Президента України «Про порядок складення присяги суддею, вперше призначеним на посаду» від 11 травня 1999 року, ані інше законодавство України не передбачало обов`язку складання народним засідателем присяги судді.

Крім того, відповідь Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2020 року №04.4-57/78/2020 про відсутність інформації щодо дати прийняття присяги народними засідателями ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на яку посилається у своїй заяві ОСОБА_6 , мотивована тим, що для обрання вказаних народних засідателів, рекомендації надходили з трудових колективів та з народним засідателями судом не заключався трудовий договір, записи у трудову книжку про обрання народним засідателем не вносилися, особові справи не формувалися.

У відповіді лише йдеться про відсутність у Дніпровського апеляційного суду інформації щодо дати присяги народних засідателів, а тому, вона не є підтвердженням відсутності у складу суду, що ухвалював вирок від 22 червня 2010 року відносно засудженого ОСОБА_6 , повноважень відправляти правосуддя.

Також, адвокатом ОСОБА_7 до матеріалів справи долучено відповідь, надану на його запит Дніпровським апеляційним судом від 04 грудня 2020 року №04.4-57/275/2020, з приводу якої колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зазначеної відповіді, народні засідателі обиралися відповідно до встановленої законодавством, на той час, процедури, про що свідчить зазначений порядок у листі, а саме, головою Апеляційного суду Дніпропетровської області подавалося подання, на підставі якого, рішенням Дніпропетровської обласної ради п`ятого скликання затверджувався список народних засідателів. Тобто, склад суду формувався відповідно до певної правової процедури.

Також, вказаним листом зазначена інформація з приводу того, що у суді був відсутній механізм фінансування щодо виготовлення бланків посвідчень народних засідателів Апеляційного суду Дніпропетровської області, тому народним засідателям посвідчення не видавалися.

Так, колегія суддів наголошує, що відповідно до змісту вказаної відповіді, вбачається, що мова йде про загальну процедуру обрання певних народних засідателів та відсутність можливості їм видати відповідні посвідчення. Але ж, неможливість видачі народним засідателям посвідчення, з підстав зазначених у відповіді, не може свідчити про те, що розгляд справи під час ухвалення вироку відносно ОСОБА_6 здійснювався незаконним складом суду.

Крім того, з вказаної відповіді на запит адвоката не вбачається, що вона стосується саме народних засідателів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю позиції засудженого та його захисника про те, що розгляд справи під час ухвалення вироку відносно нього, здійснювався незаконним складом суду.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання ОСОБА_6 у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами на ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» є безпідставним, оскільки вказаний Закон був прийнятий 07 липня 2010 року, тобто вже після ухвалення вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області, який, в свою чергу, датований 22 червня 2010 року.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Крім зазначеного, Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішенні від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) визначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

При цьому, у вказаному рішенні звернуто увагу на те, що мають існувати будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточне судове рішення має бути переглянуто і скасовано.

Отже, враховуючи наведене, колегією суддів, при розгляді заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року за нововиявленими обставинами, не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, а тому, колегія суддів вважає за необхідне постановити ухвалу про залишення поданої заяви без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.459-467 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року за нововиявленими обставинами, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3