Номер провадження:1-кс/521/139/21
У Х В А Л А
18 січня 2021 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, що звернулася зі скаргою, - потерпілої ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 07.09.2020 року про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР 05.07.2016 року за № 0000529,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову слідчого Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 07.09.2020 року про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР 05.07.2016 року за № 0000529 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України.

В скарзі ОСОБА_4 зазначила, що вважає постанову слідчого про закриття кримінального провадження незаконною, невмотивованою та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України в частині мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, законодавчих актів, на підставі яких слідчий міг би закрити кримінальне провадження. Також ОСОБА_4 вказала, що постанова слідчого не містить аналізу доказів, зібраних під час досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення скарги, вказавши, що вважає прийняте слідчим рішення обґрунтованим, законним і таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

ОСОБА_4 підтримала заявлені у скарзі вимоги та навела доводи, викладені у тексті скарги, а саме: слідчим не були витребувані документи, про доручення яких нею заявлялося клопотання, не допитані усі особи, вказані нею.

Так, у заяві ОСОБА_4 про вчинення злочину (т. 1 ар. 9, 12-24) зазначено, що згідно з Договором купівлі-продажу від 15.06.1989 їй на праві власності належить нерухоме майно 12/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У 2003-2006 роках нею самовільно була проведена реконструкція нерухомості: 3 квартири об`єднані в одну, а літня кухня реконструйована в індивідуальний житловий будинок, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому відповідно до судового рішення частина домоволодіння реконструйована літня кухня рішенням судом була виділена в окремий об`єкт, що ОСОБА_4 вважає незаконним. Так, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006 року за нею визнано право власності на 12/100 домоволодіння АДРЕСА_3 та надвірні споруди.

Оскільки під час оформлення договору купівлі-продажу нерухомості у 1989 році реєстрації земельної ділянки не відбувалося, 24.03.2015 року вона звернулася до Одеської міської ради з заявою про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак, Одеська міська рада відмовила у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

12.05.2015 року вона звернулася до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та отримала Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що відомості про зареєстроване на її ім`я нерухоме майно у Реєстрі відсутні.

Прийшовши до висновку, що з 01.01.2013 року її приватна нерухомість не зареєстрована у електронному реєстрі, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про захист її права. Однак, до цього часу представники Одеської міської ради визнають її право власності на нерухомість, однак не визнають право власності на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості.

Крім того, у скарзі на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, що розглядається слідчим суддею, ОСОБА_4 зазначила, що після отримання Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2015 року вона на особистому прийомі звернулася до начальника управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для з`ясування питання щодо реєстрації нерухомості. Їй було рекомендовано звернутися до Одеської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В лютому 2016 року 2016 року в.о. директора КП «Бюро технічної інвентаризації» було зроблено виправлення в оригіналі бланку Витягу, що отримала ОСОБА_4 , а саме: тип об`єкту змінено з вірного «домоволодіння» на невірний «житловий будинок». В архіві ж такого виправлення зроблено не було і на даний час там знаходиться Витяг на тип об`єкта - «домоволодіння».

ОСОБА_6 вважає, що зазначене виправлення було зроблене, хоча і з її відома, але шляхом обману, безпідставно, протиправно, з метою позбавлення її права на користування земельною ділянкою.

Тобто, на думку ОСОБА_4 , завдяки шахрайським діям інших осіб вона може бути позбавлена права власності на нерухоме майно.

Потерпіла ОСОБА_4 зазначає, що бажає повернутися до правовстановлюючих документів, які є первинними - договору купівлі-продажу від 15.06.1989 на 12/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; технічного паспорту від 18.10.1992 року. Вона вказала, що фактично користується своєю нерухомістю, але ж позбавлена юридичного права на 12/100 частин домоволодіння як приватну власність за адресою: АДРЕСА_1 , частково позбавлена юридичного права на тип об`єкта: «домоволодіння» за адресою: АДРЕСА_2 , та позбавлена права на землекористування земельною ділянкою в розмірі 1322 кв.м. відповідно до її 12/100 частин домоволодіння.

На підставі вивчення доводів сторін та наданих матеріалів, дослідження матеріалів кримінального провадження, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2016 року (кримінальне провадження т. 1 ар. 11) прокуратурою Одеської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені викладені у заяві ОСОБА_4 (т. 1 ар. 9, 12-24) відомості про вчинення злочину. Кримінальне провадження зареєстроване 05.07.2016 року за № 0000529 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (т. 1 ар. 1).

У витягу з ЄРДР зазначені такі відомості: «Фізичні особи на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і посадові особи Одеської міської ради та її виконавчих органів, анкетні дані яких не зазначені у заяві, за попередньою змовою між собою, безоплатно шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_4 заволоділи її нерухомим майном, що розташовано по АДРЕСА_3 » (т. 1 ар. 99).

21.02.2019 року прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 внесені відомості до ЄРДР за № 0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Зазначено такі обставини: «До Одеської місцевої прокуратури № 2 19.02.2019 з прокуратури Одеської області надійшло звернення ОСОБА_4 про те, що службові особи органів державної влади та місцевого самоврядування внесли до офіційних документів неправдиві відомості, що стало наслідком порушення її майнових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 » (т. 5).

07.03.2019 року прокурором прокуратури Одеської області внесені відомості до ЄРДР за № 0000101 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Зазначено такі обставини: «Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 від 01.03.2019 у справі № 522/3026/19 задоволено скаргу ОСОБА_4 та зобов`язано уповноважених службових осіб прокуратури Одеської області внести відомості до ЄРДР про злочин, що містяться у заяві ОСОБА_4 за вхідним номером №10618-19 від 18.02.2019» (т. 5).

Постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 від 16.04.2019 матеріали досудового розслідування за №№ 0000101, 0000033 об`єднані в одне кримінальне провадження під №0000033 (т. 5).

Постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 від 25.04.2019 матеріали досудового розслідування за №№ 0000033 та 0000529 об`єднані в одне кримінальне провадження під №0000529 (т. 5).

Потерпілою ОСОБА_4 надані і слідчим долучені до матеріалів кримінального провадження копії таких документів:

- реєстраційне посвідчення № 36911 від 04.12.1996 Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації про те, що жилий будинок (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , 12/100 частини, зареєстровано за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 5-ю Одеською держконторою 15.06.1989 за № 3-с-1115 (т. 1 ар. 106);

- договір купівлі-продажу від 15.06.1989 (т. 1 ар. 107-108);

- угода (соглашение) від 03.12.1996, відповідно до якого розірвано договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , а 5/100частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , переходять ОСОБА_4 (т. 1 ар. 109);

- договір конкретного користування від 13.11.1999 між виконкомом Іллічівської райради народних депутатів м. Одеси та громадянами власниками домоволодіння, відповідно до якого у користування ОСОБА_4 надано частину домоволодіння (т. 1 ар. 110-111);

- витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», № 1256798, дата 20.11.2006, реєстраційний номер 1679059, адреса об`єкта: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_4 , тип об`єкта «домоволодіння» виправлено на «житловий будинок», підстава виникнення права власності рішення суду від 22.09.2006. Виправлення посвідчено в.о. директора КП «БТІ» ОМР ОСОБА_11 (т. 1 ар. 112);

- заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006 про задоволення позову ОСОБА_4 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності на 12/100 частин домоволодіння та літню кухню, виділення об`єкту в самостійне домоволодіння та зобов`язання зареєструвати (т. 1 ар. 113-114, 117-118);

- витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», № 12979229, дата 20.12.2006, реєстраційний номер 11218754, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_4 , тип об`єкта «домоволодіння», підстава виникнення права власності додаткове рішення суду від 20.11.2006. (т. 1 ар. 115);

- додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.11.2006 про доповнення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006 у справі за позовом ОСОБА_4 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності на 12/100 частин домоволодіння та літню кухню, виділення об`єкту в самостійне домоволодіння та зобов`язання зареєструвати (т. 1 ар. 116);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний № 37386269, сформований 12.05.2015 реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції. Параметри запиту фізична особа ОСОБА_4 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні (т. 1 ар. 119);

- інформація КП «БТІ» Одеської міської ради від 07.04.2015 про те, що станом на 31.12.2012 за ОСОБА_6 зареєстровано 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2 (т. 1 ар. 120);

- заява ОСОБА_4 до Одеської міської ради від 24.03.2015 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,0048 га за адресою6 АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 ар. 121);

- рішення Одеської міської ради №6756-VІ від 10.06.2015, яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т. 1 ар. 123);

- постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016, яким частково скасовано рішення Одеської міської ради №6756-VІ від 10.06.2015, зобов`язано Одеську міську раду розглянути заяву ОСОБА_4 щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т. 1 ар. 124-126);

- скарги, заяви ОСОБА_4 , надані їй відповіді (т. 1 ар. 127-202);

- довіреність від 17.12.2005, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_7 бути її представником (т. 1 ар. 203);

- інші документи, заяви, клопотання, повідомлення (т. 1 ар. 205-236).

У ході досудового розслідування була допитана свідок ОСОБА_12 заступник начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради. Вона пояснила, що при здійсненні реєстраційних дій щодо майна ОСОБА_4 на підставі її заяви від 10.03.2017 щодо реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 вона діяла у межах своїх повноважень та керувалася Наказом Головного територіального Управління юстиції в Одеській області № 492/03-07 від 19.10.2017, Наказом Міністерства юстиції України №4727/7 від 19.12.2017, рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 18.0.2018 по справі №826/4909/18, постановою 6-го Апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі №826/4909/18, ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.03.2019 по справі №826/4909/18, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 по справі №815/2378/18, постановою 5-го Апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі №815/2378/18 (т. 4 ар. 86-91).

Свідок ОСОБА_13 директор КП «БТІ» показав, що при здійсненні реєстраційних дій щодо майна ОСОБА_4 працівники КП «БТІ» діяли відповідно до рішення суду з приводу цього майна (т. 4 ар. 166-171). Щодо подання заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.11.2006 від імені ОСОБА_4 в матеріалах інвентаризаційної справи наявна заява від ОСОБА_4 з підписом, копіям її паспорта і ідентифікаційного коду, будь-які довіреності відсутні. Станом на 31.12.2012 об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 не входить до 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006, об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 виділений у окремий об`єкт і право власності щодо нього визнано за ОСОБА_4 (т. 4 ар. 172-177).

10.01.2014 КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради» видано ОСОБА_4 повідомлення про те, що станом на 31.12.2012 12/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та домоволодіння по АДРЕСА_2 зареєстровані за ОСОБА_4 на підставі рішення Малиновськоьго районного суду м. Одеси від 22.09.2006 (т. 4 ар. 147, 148).

Згідно з повідомленням КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради» від 10.05.2017 на ім`я потерпілої, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (раніше, до виділу у самостійний об`єкт нерухомості та реконструкції, літня кухня у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 ) зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006, справа №2-6750/2006. У резолютивній частині зазначеного рішення суду вказано, що право власності визнано на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , тому у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2006 був виправлений тип об`єкта з домоволодіння на житловий будинок (т. 4 ар. 108).

Уповноваженими органами були складені технічні паспорти на житлові будинки, що є власністю ОСОБА_4 :

- 29.09.2005 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т. 4 ар. 131-139);

- 25.02.2015 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (т. 4 ар. 140-146).

07.09.2020 року слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 00000529 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діяннях невстановлених осіб складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України.

Оскаржувана постанова ґрунтується на тому, що в ході досудового розслідування не здобуто доказів вчинення будь-якою особою діянь, які б утворювали шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому, та службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки. Слідчий зазначив, що не вчинялись будь-які дії, направлені на позбавлення ОСОБА_4 права на її нерухоме майно. Усі зміни в документації щодо нерухомого майна здійснювалися лише за заявами ОСОБА_4 та на підставі наданих нею ж документів, зокрема, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006 у справі №2-6750/2006, ухваленого за позовом ОСОБА_4 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа КП «ОМБТІ та РО» про визнання права власності на реконструйоване нерухоме майно та зобов`язання зареєструвати це право. Зазначена постанова слідчого ґрунтується на доказах, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Як неодноразово зазначалось у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постановах від 27.02.2018 (справа № 541/440/15-к), від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к), Шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. При цьому шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.

Шахрайство вважається закінченим злочином, якщо винний заволодіває предметом злочину винятково за допомогою обману або зловживання довірою і після цього має реальну можливість розпорядитися ним як своїм. Це означає, що шахрайство передбачає такий перехід певного предмета у володіння винного, який дозволяє йому реально здійснити хоча б первісне розпорядження.
При цьому обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього.
Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно. Тобто, при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи право на нього.
Також судами касаційної інстанції неодноразово висловлювались правові позиції щодо обвинувачення за ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України.
Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 366 КК України, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого цими нормами кримінального закону, характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто суб`єкт має чітко усвідомлювати, що він вносить до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, вчиняє інше підроблення документів, або складає та видає завідомо неправдиві документи і бажає так чинити. Об`єктивна сторона службового підроблення полягає в перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища (Постанова ВС від 04.06.2020 у справі № 742/318/18).
Частиною 2 ст.366 КК передбачена кримінальна відповідальність за вчинення службового підроблення, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, визначення яких дається у примітці до ст.364 КК, матеріальні збитки, що у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян. Кримінальна відповідальність за цей злочин настає у разі, коли службове підроблення призвело до спричинення реальної майнової шкоди й ця шкода перебуває у прямому (безпосередньому) причинному зв`язку (зв`язку взаємозалежності) саме із службовим підробленням (Постанова ВСУ від 21.03.2013 у справі №5-2кс13).

В судовому засіданні ОСОБА_4 висловила особисту думку про те, що в майбутньому невизначене коло осіб, у тому числі працівники Одеської міської ради, можуть заволодіти її нерухомим майном реконструйованою літньою кухнею та земельною ділянкою для того, щоб в подальшому здійснити будівництво. На її думку, усі події, які пов`язані з реєстрацією і перереєстрацією її нерухомості, направлені саме на заволодіння її майном. Вона зверталася з відповідним позовом до адміністративного суду, справа за її позовом перебуває в провадженні суду.
Однак, за встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин нерухоме майно ОСОБА_4 перебуває у її володінні та відсутні підстави вважати, що настали або можуть настати суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_4 шкоди внаслідок заволодіння її майном або придбання права на нього іншою особою. Також відсутні підстави для висновку, що будь-якою службовою особою при заповненні, оформленні та видачі офіційних документів, що стосуються належного ОСОБА_4 нерухомого майна, були внесені завідомо неправдиві відомості, та що в результаті таких діянь були спричинені тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків.
Відомості, які б підтверджували протилежні зазначеному висновку обставини, органом досудового розслідування встановлені не були, а потерпіла ОСОБА_4 таких відомостей і відповідних доказів не надавала.
Тому доводи ОСОБА_4 про необхідність притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України службових або ж інших осіб, слідчий суддя вважає безпідставними.
Доводи скарги ОСОБА_4 про те, що органом досудового розслідування не виконано певні необхідні на її погляд слідчі дії у вигляді витребування документів, допиту свідків у цьому кримінальному провадженні не містять підстав для встановлення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки такі порушення в даному кримінальному провадженні не мають вирішального значення для обґрунтування висновку про наявність достатніх підстав вважати, що діяння будь-якої особи можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України.
Слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, виклав у постанові інформацію про здобуті ним докази і зробив висновок про те, що ці докази не встановлюють ті обставини, які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України.

Тобто, на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів, слідчий зробив висновок, про відсутність ознак складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України.

Інших обставин, які б підтверджувалися належними і допустимими доказами, досудовим розслідуванням встановлено не було. Потерпілою таких доказів також надано не було.

Не дивлячись на заходи, виконані органом досудового розслідування, та в результаті проведених слідчих дій такі докази здобуті не були.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України, тягар доказування обставин, визначених ч. 1 ст. 91 КПК України, у тому числі винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, покладається на слідчого та прокурора. Ці особи здійснюють збирання доказів на підставі і в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 93 КПК України. Разом з тим, інші учасники провадження також не позбавлені права вчиняти або ініціювати процесуальні дії, які здатні забезпечити подання слідчому, прокурору, суду належних і допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим були виконані покладені на нього ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язки щодо доказування та вичерпані можливості для подальшого здобуття доказів.

Виходячи з положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України слідчий приймає рішення про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 цієї статті, якщо у цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.

Оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам, а також вимогам ст. 110 КПК України.

За встановлених обставин скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 110, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 07.09.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 05.07.2016 року за № 0000529 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України, - залишити без задоволення.

Матеріали кримінального провадження № 0000529 від 05.07.2016 року у 5-х томах повернути до СВ Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1