Справа № 461/9122/20
Провадження № 1-кс/461/8042/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 року місто Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід,

встановив:

У провадження слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 надійшли клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000095 від 07.10.2020 року.

Слідчий суддя подала заяву про самовідвід, оскільки з даних клопотань вбачається, що кримінальне провадження №0000095 від 07.10.2020 року пов`язано з діями осіб які можуть нести загрозу для близької їй особи, що буде впливати на зміст її рішень.

Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У чинному кримінально-процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що слідчий суддя висловлює припущення щодо можливого впливу на зміст її рішень. Натомість у даній заяві не наведено у який саме спосіб обставини наведені на обґрунтування самовідводу можуть вплинути на зміст судових рішень постановлених під головуванням даного слідчого судді.

У заяві не наведено фактів впливу на слідчого суддю або намагань будь-якої особи вчинити такі дії. Крім того, слід відзначити, що інформація стосовно кар`єри судді, зокрема перебування на посаді судді в певному регіоні та нормативного акту, яким суддя переводиться до іншого суду є у загальному доступі (Укази Президента України, постанови ВРУ, рішення ВРП).

Таким чином, суб`єкт звернення (прокурор) має можливість отримати інформацію стосовно попереднього місця роботи судді. Водночас, як вбачається з поданої заяви жодних відводів слідчому судді прокурором заявлено не було, що вказує на відсутність сумнівів в об`єктивності судді в даного учасника процесу.

Водночас, згідно зі статтею 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до положень статті 126 Закону «Про судоустрій і статус суддів», завданням суддівського самоврядування є захист професійних інтересів суддів та вирішення питань внутрішньої діяльності судів в України.

Незалежність судів є прерогативою, що надається на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, які покладають надію на правосуддя.

Статтею 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу.

Принцип незалежності суддів та їх недоторканності є важливою гарантією самостійності судової влади та умовою судового захисту прав людини та основоположних свобод. Існування правової держави і правосуддя без дотримання цього принципу неможливе. У правовій системі України основне нормативне закріплення принципу незалежності і недоторканності суддів має місце у статтях 126, 129 Конституції України і конкретизується у статтях 6, 47, 48 Закону, законах України "Про Конституційний Суд України", "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" і в кодифікованих процесуальних документах. Норми, які містяться у цих нормативних актах, є імперативними і адресованими не тільки суддям, а й іншим особам.

Безпека суддів та охорона приміщень судів є однією з основних гарантій незалежності суддів та системи правосуддя в цілому.

Діяльність органів суддівського самоврядування має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, гарантувати незалежність суду, забезпечувати захист суддів.

Згідно з чинним законодавством, забезпечення питання правового захисту суддів та членів їх сімей входить до повноважень Ради суддів України. (пункт 2 частини восьмої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Також ч.1 ст.140 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судді, члени їхніх сімей та їхнє майно перебувають під особливим захистом держави. Служба судової охорони, органи правопорядку зобов`язані вживати необхідних заходів для забезпечення безпеки судді, членів його сім`ї, збереження їхнього майна, якщо від судді надійде відповідна заява.

Розглядаючи заяву про самовідвід, враховую те, що відповідно до усталеної практики Європейського Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. Крім того, приймаю до уваги те, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

В той час, оскільки чинним законодавством забезпечено питання правового захисту суддів та членів їх сімей, а суб`єктивний критерій особистої безсторонності судді презюмується, поки не доведено протилежного, вважаю, що не існує обґрунтованих сумнівів щодо безсторонності слідчого судді. Більше того, слідчий суддя не заявляє про свою упередженість.

Оцінюючи доводи заяви в контексті об`єктивного критерію, окремо від поведінки судді, фактів, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суду в ході розгляду заяви не встановлено.

Приймаючи до уваги наведене, вважаю, що відсутні обставини, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8, 75, 80, 81 КПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1