Справа № 740/2046/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/574/20
Категорія - продовження строку запобіжного заходу Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіки Білорусь, громадянину Республіки Білорусь, офіційно не одруженому, який має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючому, з повною загальною освітою, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , на території України постійного місця проживання та реєстрації не має, на території України раніше не судимий,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001530 від 08.12.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року вказане кримінальне провадження призначене до судового розгляду та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 серпня 2020 включно, з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 420 400 грн. Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено до 01 серпня 2020 року запобіжний захід у вигляді застави, а також дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, зокрема, ступінь тяжкості інкримінованого останньому кримінального правопорушення, характеризуючі дані, в тому числі міцність соціальних зв`язків та відсутність офіційного джерела прибутку, оцінив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 вказує, що не погоджується з ухвалою суду в частині продовження строку тримання під вартою його підзахисному, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки місцевим судом не дотримано ряд норм законодавства при розгляді клопотання прокурора, клопотання задоволено з формальних підстав, фактично переклавши обов`язок доказування відсутності ризиків на підозрюваного.

Апелянт зазначає про ряд порушень, які мали місце, на його думку:

- клопотання про продовження запобіжного заходу подане з порушенням процесуального строку, оскільки стороні захисту було вручено безпосередньо під час проведення підготовчого засідання, а не подане до суду за 10 днів до спливу строку утримання підозрюваного під вартою;

- суд не перевірив відповідність поданого клопотання вимогам закону, перелік яких чітко визначений законодавцем;

- суд лише формально послався на ймовірність існування певних ризиків без наведення конкретних фактів, а стороною обвинувачення не доведено таких ризиків відповідними доказами;

- сторона захисту наполягає, що стороною обвинувачення навмисно визначено неправильну кваліфікацію діям підозрюваного, з метою обрання та продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- судом жодним чином не вмотивовано неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Автор апеляційної скарги був завчасно належним чином повідомлений про час і місце розгляду його апеляційної скарги, в судове засідання не прибув, про поважність причин свого неприбуття суд до відома не поставив. Прокурор звернувся до суду з заявою про розгляд справи в порядку письмового провадження. Від обвинуваченого клопотань про його участь в розгляді скарги до суду не надходило. У зв`язку з цим, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження.

Враховуючи лише наявність апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, тобто в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Оскаржуваною ухвалою призначено до судового розгляду кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та одночасно задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, а також продовження строку дії покладених на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого було заслухано виступи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, що мають значення при вирішенні даного питання, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

У відповідності до вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, суд встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність ризиків, які в сукупності з даними про особу обвинуваченого вказують на наявність підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується із обґрунтованим висновком про наявністю встановленого судом першої інстанції ризику в частині переховування від суду, що на даний час унеможливлює зміну застосованого обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який вид.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшились і що інший, більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що наявність певних соціальних зв`язків, які були встановлені судом та органами досудового розслідування, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Колегія суддів апеляційний суд повністю погоджується з висновками місцевого суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки встановлені обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Всі доводи сторони захисту були перевірені апеляційним судом, проте вони не знайшли свого підтвердженні, а тому не впливають на правильність рішення суду. Що стосується неправильної кваліфікації дії обвинуваченого, як про це зазначає адвокат, то вказане питання не може бути предметом дискусій, оскільки не підлягає вирішенню на даній стадії апеляційного розгляду. Фактично автор апеляційної скарги пропонує апеляційному суду удатися до аналізу доказів кримінального провадження, що не являється функцією апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження.

Доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що суд не обґрунтував свої висновки щодо незастосування більш м`якшого запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах провадження та змісті ухвали. Судом наведені достатні мотиви для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу та подальшого його продовження.

Ті обставини на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, не можуть лягти в основу для скасування чи зміни запобіжного заходу. Статтею 412 КПК передбачено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення. Ними, зокрема, є такі, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтовані рішення. Перша теза скарги апелянта не відносить описувану ним ситуацію до такої, що перешкодила або могла перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд врахував, що тяжкість інкримінованого обвинуваченому, а також ризики, враховано особу обвинуваченого, те, що він ніде не працює та не має ані зареєстрованого, ані фактичного місця проживання в Україні, що фактично унеможливлює здійснення за ним контролю з боку суду або прокурора у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та є обґрунтованим належним чином, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4