Справа № 136/845/20
УХВАЛА

04 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному доЄдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2019 за № 0000106, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , непрацюючого до затримання, неодруженого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

17.06.2020 в провадження Вінницького районного суду Вінницької області, відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 16.06.2020, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000106 від 03.05.2019, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.06.2020 визначено колегію суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.10.2020 колегіальним складом суду у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалено продовжити підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 03.05.2019, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області суддею одноособово, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не заявив клопотання про колегіальний розгляд.

В підготовчому судовому засіданні 04.12.2020 прокурор ОСОБА_3 просив призначити судовий розгляд даного кримінального провадження. Також підтримав подане через канцелярію суду письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою з визначенням розміру застави, яке мотивоване тим, що ризики, які стали підставою для встановлення міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладення певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не зникли, а обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, раніше оголошувався в розшук у зв`язку з ухиленням від органу досудового розслідування, будучи раніше судимим, не може не усвідомлювати ймовірності повторного визнання його винуватим за висунутим обвинуваченням у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує з приводу призначення судового розгляду даного кримінального провадження. Заперечує з приводу клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить скасувати визначений йому розмір застави.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 не заперечує проти призначення судового розгляду даного кримінального провадження. Також заявив клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_8 , явку якого в судове засідання зобов`язується забезпечити, та ОСОБА_9 , якого просить викликати за місцем роботи: м. Київ, вул. Дехтярівська, 13. З приводу клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечує, просить відмовити в його задоволенні, оскільки ризики, зазначені прокурором, є надуманими. Також заперечує з приводу клопотання обвинуваченого про скасування застави, як альтернативного запобіжного засобу, оскільки це призведе до погіршення становища обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримує клопотання свого захисника про допит в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Прокурор ОСОБА_3 заперечує з приводу клопотання захисника обвинуваченого про допит в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки його задоволення буде порушувати принцип рівноправності та диспозитивності, так як сторона захисту під час досудового розслідування не подавала відомостей щодо таких свідків, а також такі свідки не допитувалися під час досудового розслідування. В той же час, він зважає на практику Верховного Суду, який зазначив про те, що у сторони захисту відсутній обов`язок фіксувати будь-яким чином показання свідків захисту, то у вирішенні клопотання захисника обвинуваченого про допит в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покладається на розсуд суду.

Інших клопотань не надходило.

Потерпіла ОСОБА_10 в підготовче судове засідання 04.12.2020 не з`явилася, хоч в установленому законом порядку повідомлялася про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, однак попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій зазначає, що не може прибути до зали суду з особистих сімейних обставин, просить підготовче судове засідання проводити за її відсутності.

Заслухавши думки та клопотання учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов таких висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 16.06.2020. Підстав для закриття даного кримінального провадження не вбачається.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні.

За вказаних обставин суд доходить висновку про можливість призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню.

З урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження судовий розгляд даного кримінального провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 КПК України, відсутні.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , суд зазначає таке.

Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною другою статті 23 КПК України визначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Частиною шостою статті 290 КПК України визначено, що сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Сторона захисту має право не надавати прокурору доступ до будь-яких матеріалів, які можуть бути використані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Вирішення питання про віднесення конкретних матеріалів до таких, що можуть бути використані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення і, як наслідок, прийняття рішення про надання чи ненадання прокурору доступу до таких матеріалів, може бути відкладено до закінчення ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування.

Кримінальний процесуальний кодекс України не зобов`язує сторону захисту фіксувати будь-яким чином показання свідків захисту під час досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція була висвітлена Верховним Судом у постанові від 17.03.2020 (справа № 691/1358/15-к).

Таким чином, суд дійшов висновку, що хоча особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час досудового розслідування даного кримінального провадження не були допитані в якості свідків, однак сторона захисту вважає таких осіб свідками захисту, просить їх допитати під час судового розгляду, їхніми показами планує доводити невинуватість ОСОБА_4 у висунутому йому обвинуваченні, тому клопотання адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою з визначенням розміру застави та клопотання обвинуваченого про скасування застави як альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 04.04.2020 обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід тримання під вартою, який, в подальшому, ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 25.05.2020 і ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області від 22.06.2020, від 28.08.2020 та від 19.10.2020 було продовжено.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

При цьому суд зважає на те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , віднесений відповідно до ст. 12 КК України до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна,а також дані про особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працевлаштований, не має засобів для існування, майна не має, тому вказані обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які підлягають виклику до суду.

Таким чином, суд вважає, що наразі існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, особу обвинуваченого ОСОБА_4 ,обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання, на думку суду, не спроможне забезпечити виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Стороною захисту не спростовано належними та допустимими доказами, що наведені прокурором ризики відпали.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, - не встановлено.

Статтею 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищезазначені норми, підстави для скасування розміру застави, визначеного слідчим суддею відповідно до ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 04.04.2020, відсутні, тому в клопотанні обвинуваченого про скасування застави як альтернативного запобіжного заходу слід відмовити.

У зв`язку із вищевикладеним, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд вважає, що підстав для зміни чи скасування міри обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу немає, обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з залишенням визначеного ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 04.04.2020 розміру застави та з покладенням певних обов`язків на обвинуваченого у випадку внесенням ним або заставодавцем необхідної суми застави, тому клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 314-317, 331, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинувальному акту, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000106 від 03.05.2019, по обвинуваченнюОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,та провести його одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області о 10 год 00 хв 14 грудня 2020 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити. Під час судового розгляду даного кримінального провадження допитати в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Клопотання прокурора ОСОБА_3 щодо продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, строком на шістдесят днів, тобто до 01 лютого 2021 року включно, з одночасним визначенням розміру застави в сумі 3 869 423 (три мільйони вісімсот шістдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять три) грн 80 коп.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

прибувати на виклики суду за першою вимогою;

не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування розміру застави відмовити.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДЯ ОСОБА_1