КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0005179 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2019 відносно

ОСОБА_7 , уродженки с. Коношівка Бобровицького району Чернігівської області, українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, незаміжньої, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 28.09.2018 Дніпровським районним судом міста Києва за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., станом на 23.01.2019 штраф сплачено;

- 28.01.2019 Деснянським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 02 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання строком 01 рік,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2019 ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 28.01.2019, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 02 (два) роки та звільнено підставі ст.75 КК України від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 01 (один) рік, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 02 (двох) років 01 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування ОСОБА_6 покарання визначено обраховувати з дня її фактичного затримання після набрання вироком законної сили.
Вирішено долю речових доказів та питання судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд змінити вирок Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2019, призначивши ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 01 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 28.01.2019, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 02 (два) роки та звільнено підставі ст.75 КК України від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 01 (один) рік, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 01 (одного) року 01 (одного) місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікації дій ОСОБА_6 , захисник апеляційну скаргу вносить у зв?язку з невідповідністю призначеного обвинуваченій покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Зокрема сторона захисту вважає, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував того, що викрадений телефон було повернуто власнику.

За доведених судом першої інстанції обставин, 15.07.2019 приблизно о 17 годині 49 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні салону краси «Гламур» по вул.Радунській, 5-А, в м. Києві, побачила мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4x 3/32Gb», золотистого кольору, S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який лежав на дивані, після чого у неї виник злочинний умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_6 таємно викрала з дивану вказаний мобільний телефон, який належить ОСОБА_9 , вийшла з приміщення салону краси та переховала телефон за пояс штанів, які на ній були одягнені. Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду у загальну розмірі 2.500 грн.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судове засідання не з?явилась. Про призначене на 07.07.2020 судове засідання з розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , який згідно його клопотання від 19.05.2020 більше не здійснює захист ОСОБА_6 , обвинувачена повідомлена завчасно у належний спосіб шляхом розміщення інформації на офіційному сайті Київського апеляційного суду. Крім того, ОСОБА_6 була присутня в судовому засіданні від 22.01.2020, а на судове засідання, призначене 18.03.2020, отримала власноруч судову повістку, однак до суду не з?явилась, поштова кореспонденція на подальші судові засідання повернулась до суду за закінченням встановленого строку зберігання.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_6 обізнана про здійснюване щодо неї судом апеляційне провадження, однак до суду на виклики не з?являється, з огляду на відсутність клопотань від неї про відкладення судового розгляду апеляційних вимог її захисника, колегія суддів з метою дотримання розумних строків розгляду справи вважає за необхідне розглядати апеляційну скаргу захисника існуючим складом.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти поданої захисником апеляційної скарги, додатково дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, заслухавши промову прокурора в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних вимог захисника без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, апеляційна скарга захисником подається лише в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання. З`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції, з урахуванням думки обвинуваченої, проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України. А тому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а також кваліфікація її дій ? відповідно до положень ст.404 КПК України не перевіряються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду, так як ніким не ставляться під сумнів.

Натомість, посилання захисника на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину та її особі через надмірну суворість, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при визначенні виду і міри покарання ОСОБА_6 цих вимог закону дотримався та врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винної, існування обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_6 вчинила в період іспитового строку злочин середньої тяжкості, раніше судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, формально характеризується за місцем проживання. Також судом визнано як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, її щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено. Із врахування вказаного суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, тобто в розмірі наближеному до мінімальної межі цього виду покарання, який передбачений інкримінованим обвинуваченій законом про кримінальну відповідальність, приєднавши їй на підставі ст.71 КК України невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
З таким висновком також погоджується і апеляційний суд з огляду на ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 злочину, особи обвинуваченої, яка в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком, знову вчинила корисливий злочин проти власності, зважаючи на спосіб життя ОСОБА_6 , яка не працевлаштована, на шлях виправлення не стає, належних висновків для себе не робить та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про схильність обвинуваченої до злочинного способу життя.
До того ж, доводи захисника про необхідність врахування того, що викрадене майно було повернуто, суд не бере до уваги, оскільки згідно відомостей Реєстру матеріалів досудового розслідування №0005179 викрадений мобільний телефон було визнано речовим доказом та передано органом досудового розслідування на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , а не повернуто обвинуваченою.
Таким чином у урахуванням вищенаведеного, саме покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки, яке обвинуваченій необхідно відбути реально, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для її виправлення та перевиховання, а також для запобігання вчинення нею нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм розміром не може бути визнане явно несправедливим внаслідок його суворості, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав задоволення апеляційних вимог захисника.

Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.
За таких обставин, оскільки в поданій апеляційній скарзі захисником не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни оскаржуваного вироку, як того просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2019 відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №754/11429/19
Апеляційне провадження № 11-кп/824/510/2020
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11
Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1