Справа № 305/194/17
Провадження по справі 1-кп/305/28/20

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2020 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2017 за № 0000044 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петровка Целінського району Ростовської області Російської Федерації, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з загальною середньою освітою, сезонного робітника, який проживає у цивільному шлюбі, маючого на утриманні 1 н/л дитину, військовозобов`язаного, не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 10 січня 2017 року близько 16 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до приміщення магазину по АДРЕСА_1 , який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 , де діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного особистого збагачення, поставив перед останнім незаконну вимогу в усній формі за неперешкоджання у подальшому здійсненні підприємницької діяльності надавати йому в майбутньому щомісячно грошові кошти у сумі 200 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України станом на 10.01.2017 у розмірі 27,02 гривень за 1 долар США, складає 5 404 гривні.
Крім того, ОСОБА_6 10 січня 2017 року близько 16 години в селі Середнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вулиці Дечебал, а також у приміщенні магазину, який належить ОСОБА_4 та бару, який належить ОСОБА_8 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, носив при собі вогнепальну зброю - семизарядний револьвер системи Наган, 1932 року випуску, серійний № НОМЕР_1 , придатний для стрільби та споряджений набоями в кількості 7 штук з маркуванням "32 H&R", які є бойовими припасами - револьверними патронами калібру 32 H&R Magnum, виробництва США, призначеними для стрільби із револьверів відповідного калібру, виготовлені промисловим способом та придатними для стрільби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України визнав повністю, а злочину передбаченого ч.2 ст.189 КК України, визнав частково, пояснив суду, що 10.01.2017 вживав алкогольні напої, так як у нього обікрали будинок, були проблеми. Зайшовши до будинку батьків, знайшов револьвер, який узяв із собою. В барі у Гузо випив і вирішив купити дружині іграшку, зайшов до магазину ОСОБА_4 , якому висловив вимогу про сплату щомісячно по 200 доларів США. Потім зайшла дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , які почали його виштовхувати з магазину. Відчувши загрозу,в тому числі, що його можуть побити, дістав пістолет, щоб спокійно вийти з магазину, переживав за своє життя. Був сильно п`яний, розкаюється у вчиненому, у ОСОБА_10 та його сім`ї неодноразово просив вибачення. Визнав, що просив у потерпілого 200 доларів США та що незаконно носив бойовий пістолет.

Цивільний позов, заявлений потерпілим у розмірі 130 тис.грн, обвинувачений визнає частково. Просить врахувати, що його діями жодної шкоди здоров`ю потерпілого не завдано. Він , виходячи з магазину, навіть купив ще у нихього іграшку.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що 10.01.2017 близько 16 години він перебував на роботі - у власному магазині. Прийшов ОСОБА_6 , який запитав, чи платить він гроші за можливість торгувати і сказав, що відтепер він змушений буде платити йому по 200 доларів США щомісячно. Після телефонних дзвінків прийшла дочка ОСОБА_11 та чоловік сестри ОСОБА_9 , у присутності яких ОСОБА_6 надалі наполягав на сплаті періодичних платежів. Коли ОСОБА_9 хотів виштовхати ОСОБА_6 з приміщення, він розвернувся та дістав пістолет, сказав, що все одно треба платити. Після цього ОСОБА_6 заспокоївся, купив за 200 гривень м`яку іграшку та пішов геть, а дочка викликала поліцію, яка вилучила пістолет у сусідньому барі.

На запитання суду ОСОБА_4 уточнив, що спочатку ОСОБА_6 взагалі не погрожував, про зброю мови не було, не погрожував убивством чи заподіянням тілесних ушкоджень, лише казав, що прийдуть інші.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що вона є дочкою потерпілого ОСОБА_4 , 10.01.2017 була на роботі, близько 16 год їй подзвонив тато та попросив зайти до магазину. В магазині був ОСОБА_6 , який висловлював вимоги про щомісячну сплату суми в розмірі 200 доларів США за право торгувати, виходити з магазину відмовлявся. Потім прийшов ОСОБА_9 , який також чув вимогу про сплату коштів. Подія тривала близько 10 хвилин, вони це всерйоз не сприймали. Коли ОСОБА_12 ходів виштовхати ОСОБА_13 з магазину, той дістав пістолет, направив його на батька та знову висловив вимогу про сплату коштів. Вони разом заспокоїли ОСОБА_13 , тато пообіцяв у подальшому сплатити кошти, так як на той час їх не мав, ОСОБА_14 купив м`яку іграшку, за яку залишив 200 гривень, а здачу взяти відмовився. Після того, як ОСОБА_14 пішов, вона подзвонила на 102, приїхала поліція та затримала його,а пістолет вилучили.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що 10.01.2017 після обіду прийшов у магазин до ОСОБА_4 , де на той час був і ОСОБА_6 , який вимагав у потерпілого грошові кошти за те, що його магазин працює у центрі села. Після того, як він узяв ОСОБА_6 за плече, щоб вивести з магазину, той дістав пістолет.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він, як працівник поліції приїхав у магазин до ОСОБА_4 за викликом, де йому сказали, що ОСОБА_6 вимагав грошові кошти та пішов до сусіднього бару. У вказаному барі дійсно було виявлено наган.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 189 КК України, за ознаками вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами (вимагання) та за ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, підтверджується показаннями, наданими під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_4 , свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та наявними письмовими доказами, які були досліджені у ході судового слідства, а саме:

-протоколом огляду місця події від 10.01.2017 з фототаблицею, згідно якого на території бару приватного підприємця ОСОБА_8 виявлено револьвер та сім патронів у патроннику;

-протоколом огляду місця події від 10.01.2017 з фототаблицею, у ході якого потерпілий ОСОБА_4 показав де відбувалась подія;

-протоколом слідчого експерименту від 23.01.2017, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_4 , у ході якого останній детально розповів про обставини вимагання від нього грошових коштів ОСОБА_6 . Окрім цього, у ході слідчого експерименту ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_6 витягнув револьвер із пояса штанів після того, як вже прийшла ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ;

-протоколом слідчого експерименту від 23.01.2017, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , у ході якого остання розповіла про обставини вимагання від її батька ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_6 свідком яких вона була. Окрім цього, у ході слідчого експерименту ОСОБА_11 зазначила, що ОСОБА_6 витягнув револьвер із пояса штанів після того, як прийшов ОСОБА_9 та намагався його вигнати з магазину;

-протоколом слідчого експерименту від 23.01.2017, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 у ході якого останній розповів, що коли зайшов у магазин, належний ОСОБА_11 , то там були ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . ОСОБА_6 поводився агресивно. Коли спитав, що сталось, то ОСОБА_6 відповів йому, що він також буде платити гроші. Після чого він взяв ОСОБА_6 за руку та хотів вигнати з магазину, але той пручався та витягнув револьвер і почав погрожувати. Після цього, ОСОБА_4 сказав, що заплатить ОСОБА_6 необхідну суму і тоді останній вийшов з магазину;

-протоколом огляду компакт-диску від 25.01.2017, проведеного за участі понятих. Під час огляду встановлено, що відеозапис був здійснений під час конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . У ході діалогу ОСОБА_6 повторно висунув вимогу про необхідність сплатити грошові кошти у сумі 200 доларів США щомісячно;

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 12.01.2017, згідно якого потерпілий ОСОБА_4 серед 4 однорідних речей, а саме револьверів, вказав на той, який був у ОСОБА_6 під час події, що мала місце 10.01.2017;

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 12.01.2017, згідно якого свідок ОСОБА_11 серед 4 револьверів, вказала на той, який вона бачила у ОСОБА_6 під час події, що мала місце 10.01.2017 у магазині, належному її батьку;

-протоколом пред`явлення речей дляв пізнання від 12.01.2017, згідно якого свідок ОСОБА_9 серед 4 револьверів, впізнав той, який був у ОСОБА_6 під час події у магазині, належному ОСОБА_4 ;

-згідно висновку експерта № 1/14 від 30.01.2017, складеного за результатами проведення судової балістичної експертизи, наданий на дослідження предмет є вогнепальною зброєю військовим нарізним револьвером системи «Наган», 1932 року випуску, з серійним номером « НОМЕР_2 », калібру 7,62 мм, виготовлений промисловим способом. Револьвер придатний до стрільби та знаходиться у справному стані. Надані на дослідження предмети, схожі на патрони є боєприпасами револьверними патронами калібру 32 H&R Magnum, виробництва США, які призначені для стрільби із револьверів відповідного калібру. Патрони виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби;

-згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 11.01.2017, ОСОБА_6 , на момент огляду, перебував у стані сп`яніння;

-згідно заяви про видачу паспорта ОСОБА_6 . Рахівським РВ УМВС України в Закарпатській області, 16.10.1998, видано паспорт НОМЕР_3 ;

-згідно вимоги ВОІ УМВС України ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

-згідно довідок Рахівської районної лікарні ОСОБА_6 на обліках при психіатричному, фтизіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває;

-згідно довідки, виданої Середньоводянською сільською радою ОСОБА_6 , проживає із співмешканкою ОСОБА_16 , 1987 року народження;

-згідно характеристики, виданої Середньоводянською сільською радою, ОСОБА_6 проживає у с. Середнє Водяне. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони;

-з досудової доповіді, складеної начальником Рахівського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області ОСОБА_17 , стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , вбачається, що згідно зібраної інформації на обвинуваченого, його способу життя, історії правопорушень, а також середньої оцінки ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення, його виправлення можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих громадян. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів у межах визначених законодавством

Суд, керуючись ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови сторонам процесу для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Досудовим слідством дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 189 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд знайшов повністю доведеним обвинувачення ОСОБА_6 у носінні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, відтак, його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України.

Проте, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України за наступних фактичних обставин.

ОСОБА_6 10 січня 2017 року близько 16 години в селі Середнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до приміщення магазину по АДРЕСА_3 , який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 , де діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного особистого збагачення, тримаючи в руці семизарядний револьвер системи Наган, серійний № НОМЕР_1 , калібру 7,62 мм, 1932 року випуску, споряджений набоями в кількості 7 штук, погрожуючи ОСОБА_4 вищевказаним револьвером, викликав реальні підстави побоюватися за власне життя та здоров`я, поставив перед останнім незаконну вимогу в усній формі за неперешкоджання потерпілому у подальшому здійсненні підприємницької діяльності надавати йому в майбутньому грошові кошти у сумі 200 доларів США щомісячно, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України станом на 10.01.2017 у розмірі 27,02 гривень за 1 долар США, складає 5 404 гривень.

При цьому досудове слідство кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 189 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, виходило з того, що обвинувачений під час висунення вимоги щодо сплати йому коштів погрожував потерпілому ОСОБА_4 револьвером.

Суд, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин даного кримінального провадження, керуючись законом оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, прийшов до висновку про те, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 189 КК України, є не доведеною, виходячи з наступного.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , він дістав пістолет лише після того, як відчув загрозу своєму життю та лише для того, щоб спокійно вийти з магазину, оскільки переживав за своє життя.

Наведені показання ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями як самого потерпілого ОСОБА_4 , так і свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які пояснили, що ОСОБА_6 дійсно витягнув пістолет лише після того, коли ОСОБА_9 хотів вигнати його з магазину.

При цьому, у ході судового слідства, судом не встановлено, обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 погрожував ОСОБА_4 пістолетом під час висунення вимоги про сплату йому грошових коштів. Наведені обставини не підтверджені жодним із досліджених судом доказів.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, тлумачаться на користь такої особи.

З приводу зазначених обставин неодноразово висловлював свою правову позицію і Європейський суд з прав людини.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегує і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному: тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що мають проти нього для того, щоб обвинувачений міг підготуватися та надати доводи в свій захист, і, врешті- решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим».

Згідно з приписами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків передбачених ч. 2 цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установленому порядку на потерпілого.

Відповідно до вимог ст.ст. 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи не достовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визначається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Підсумовуючи досліджені та проаналізовані у сукупності докази, надані стороною обвинувачення, щодо вини обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, суд прийшов до висновку, що надані суду докази обвинувачення не можуть вважатися такими, що доводять вину обвинуваченого поза розумним сумнівом, у інкримінованому йому злочині у цій частині.

Доведення вини має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом (п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2003 року у справі «Кобець проти України»).

Зі змісту ч. 3 ст. 26 КПК України, випливає, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Суд, оцінивши надані докази, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки обвинуваченим, свідками та матеріалами кримінального провадження, в судовому засіданні, спростовано кваліфікацію дій обвинуваченого, яка інкримінована йому досудовим слідством за ч. 2 ст. 189 КК України.

Зазначені вище судом докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК та Конституцією України.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд виходить із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочинів, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно зі ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені злочини, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно з ст. 66 КК України, суд визнає часткове визнання своєї вини та цивільного позову.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно з ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом медичного освідчення та встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 11.01.2017.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, від вчинення злочину є потерпілий, матеріальні збитки відсутні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, проживає у цивільному шлюбі, нах на утриманні малолітню дитину, під наглядом у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував та не перебуває, характеризується позитивно.

Крім того, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує те, що злочини, передбачені ч. 1 ст. 189 та ч. 1 ст. 263 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів.

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При розгляді справи судом також враховано п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також, слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкцій статей, у вигляді позбавлення волі.

В той же час, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Таким чином, при призначенні виду, міри покарання та можливості застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, з урахуванням положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, не перебування ОСОБА_6 на обліку у наркологічному, психіатричному та фтизіатричному кабінетах Рахівської районної лікарні, те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем свого проживання, тому суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у виді позбавленя волі з подальшим звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

При цьому, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, то йому необхідно призначити покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Потерпілому ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням майнового збитку не завдано. Разом з тим, у ході судового розгляду ним заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 на суму 130 000 гривен, моральної шкоди.

В обґрунтування позову про стягнення моральної (немайнової) шкоди, зокрема, потерпілий посилався на те, що у зв`язку із злочином, його правам та інтересам було завдано немайнову шкоду, спричинену моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті. Зокрема, це щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні подій, фіксованість уваги на проблемі реабілітації, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, обурення та почуття приниженої гідності.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 заявленої суми моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст.1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.23, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 9 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судом встановлено доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, внаслідок якого потерпілим є ОСОБА_4 останній, безумовно, має право на відшкодування понесеної моральної шкоди. При цьому, визначаючи суму, достатню до відшкодування, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості судового рішення.

Так, суд бере до уваги характер, глибину моральних і фізичних страждань потерпілого, понесених внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, той факт що його фізичному здоров`ю шкоди заподіяно не було те, що потерпілим не конкретизовано у чому саме полягли вимушені негативні зміни у його житті, не доведено належним чином факту порушення психоемоційного стану потерпілого та потреби його реабілітації від такого стану.

Враховуючи, що граничний мінімальний розмір на відшкодування моральної шкоди визначений чинним законодавством встановлений на рівні 1700 гривень, з урахуванням вище зазначених принципів, визначення межі відшкодування, матеріального стану самого обвинуваченого та його реальну можливість відшкодувати спричинену моральну шкоду, (ніде не працює, має на утриманні дружину та малолітню дитину), суд вважає, що достатнім, розумним, справедливим буде до відшкодування грошова сума в розмірі 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень (п`ятнадцять граничних мінімальних розмірів відшкодування моральної шкоди) , оскільки, на думку суду, така є достатньою для відшкодування понесених потерпілим моральних страждань, які він зазнав внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні становлять 840 гривень 40 копійок, як вартість проведення балістичної експертизи №1/4 від 30.01.2017, вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Відносно ОСОБА_6 , під час досудового розслідування, згідно з ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду від 12.01.2017, був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, із з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання покладених слідчим суддею обов`язків, у розмірі 64000,00 грн.

13.01.2017 ОСОБА_6 звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням визначеного розміру застави заставодавцем, громадянином ОСОБА_18 (квитанція № 511220240 від 12.01.2017 в ПАТ КОМІНВЕСТБАНК).

Таким чином, запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній - заставу, а після набрання вироком законної сили грошову заставу в сумі 64000 гривень повернути заставодавцю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 189 та ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 189 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу, а після набрання вироком законної сили грошову заставу в сумі 64000 (шістдесят чотири тисячі) гривень, сплачену згідно з квитанцією квитанція № 511220240 від 12.01.2017 в ПАТ КОМІНВЕСТБАНК) - повернути заставодавцю, ОСОБА_18 .

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень цивільного позову.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 40 копійок процесуальних витрат.

Речові докази: семизарядний револьвер Наган , 7 патронів до нього, які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, по вступу вироку в законну силу знищити;

СД-диск з відеозаписом, наданим свідком ОСОБА_11 та СД-диск з відеозаписом, наданий свідком ОСОБА_8 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, по вступу вироку в законну силу - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити засудженому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча суддя: ОСОБА_1