Справа №585/4766/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/595/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження № 585/4766/18 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ромни, проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , раніше судимого: останній раз вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2015 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 5 місяців, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.12.2017 умовно-достроково звільнений від відбування покарання з невідбутим строком 6 місяців,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 березня 2020 року, в яких він порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим покарання та просить призначити усім його підзахисним покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено кожному окремо покарання:

- за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, визначено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожному окремо остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Також цим вироком ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнано винними за ч.3 ст.185 КК України та призначено кожному окремо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цим же вироком суду постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертиз по 1001 грн. з кожного, а з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 витрати за проведення експертиз по 786,50 грн. з кожного.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів усіх чотирьох апеляційних скарг захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеність вини обвинувачених, вказує на те, що суд при призначенні покарання не дотримався вимог ст.65 КК України, належним чином не врахував усі обставини вчинення злочинів, їх ступінь тяжкості, дані, що характеризують обвинувачених, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 занадто суворе покарання.

Так, апелянт вказує, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обвинуваченим покарання обставини такі, як їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та усунення ними заподіяної шкоди.

Також судом не було взято до уваги думку потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не наполягали на позбавленні волі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і у своїх заявах зазначили, що не мають претензій матеріального чи морального характеру.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують особи обвинувачених, зокрема, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , те що вони раніше не судимі, мають постійне місце проживання, де характеризуються позитивно і що ОСОБА_7 проживає разом з хворою матір`ю, яка перебуває на диспансерному обліку в КНП «Роменська центральна районна лікарня», а ОСОБА_9 проживає з батьками та має на утриманні неповнолітню дитину.

Зазначає захисник, що і відносно ОСОБА_10 судом не повній мірі враховані характеризуючі дані, а саме, стан його здоров`я (страждає на тяжку хворобу), міцність соціальних зв`язків, те що він має постійне місце проживання, де мешкає разом з матір`ю-пенсіонеркою.

На думку апелянта, за наявності кількох обставин, які пом`якшують обвинуваченим покарання, відшкодування шкоди, відсутності матеріальних та моральних претензій з боку потерпілих, позитивних характеристик за місцем проживання, стану здоров`я, суд мав можливість звільнити ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком і не навів мотивів, з яких не взяв до уваги зазначену позицію захисту.

За вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні таких кримінальних правопорушень:

1) 05 серпня 2018 року близько 20-00 год. ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , проходячи повз будинок за адресою: АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_13 та скориставшись тим, що двері будинку були відчинені, проникли всередину, звідки викрали майно, ринкова сукупна вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/3098е від 19.10.2018 з урахуванням терміну використання, на момент скоєння крадіжки могла становити 309 грн. Такими своїми діями ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вказану загальну суму, яка була відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Однак, довести злочин до кінця ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не виявилося можливим у зв`язку з тим, що їх дії було припинено працівниками поліції. Таким чином, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.

2) 28 вересня 2018 року близько 11-00 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , помітивши невеликий отвір у стіні одного з гаражів № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Нафтовик» по вул. Залізнична, неподалік будинку № 186 у м. Ромни, що належить ОСОБА_12 , заздалегідь розподіливши ролі, вчинили крадіжку майна потерпілого. Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 через отвір в стіні проникли всередину приміщення гаражу, де окрім металобрухту виявили автомобіль марки «ЗАЗ» та автомобіль марки «РАФ», які були частково розібрані. ОСОБА_9 залишився спостерігати за оточуючою обстановкою та попереджати про появу інших осіб. ОСОБА_10 стояв біля отвору, щоб допомагати виймати викрадені речі через утворений отвір в стіні гаражу. ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 через отвір передали ОСОБА_10 передню підвіску в зборі з дисками до легкового автомобіля марки «ЗАЗ-965А» вартістю 1035 грн., згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 12.11.2018 № 19/119/11-2/414е, яку вони витягли на вулицю та спільно ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 сховали її у кущах, неподалік місця вчинення злочину, тобто викрали вказані речі. Викраденим майном розпорядилися на власний розсуд. Внаслідок крадіжки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 1035 грн., яка була відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

3) 02 жовтня 2018 року близько 14-00 год., ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , попередньо вступивши в спільну злочинну змову на вчинення крадіжки, також прибули до вищевказаного гаражу ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 через отвір в стіні проникли всередину приміщення гаражу № НОМЕР_1 та передали ОСОБА_15 капот легкового автомобіля марки ЗАЗ-965А, металеві дрібні деталі від автомобіля та інше майно, після чого залишили приміщення гаражу № НОМЕР_1 , а потім разом з викраденим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишили місце вчинення злочину, таким чином викрали вказані речі, якими у подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Внаслідок крадіжки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 1252,38 грн., яка була відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

4) Того ж дня, близько 17-00 год. ОСОБА_9 через отвір в стіні проник всередину приміщення гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Нафтовик» у м. Ромни, звідки викрав майно, після чого разом з викраденим залишив місце вчинення злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 424,19 грн., яка була відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

5) Не зупинившись на вчиненому, 03 жовтня 2018 року близько 10-00 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , попередньо вступивши в спільну злочинну змову на вчинення крадіжки, прибули до гаражного кооперативу «Нафтовик», що розташований в м. Ромни, розподіливши попередньо ролі між собою, ОСОБА_8 залишився спостерігати за оточуючою обстановкою, ОСОБА_9 стояв біля отвору в гаражне приміщення, щоб допомагати виймати викрадені речі через утворений отвір у стіні гаражу, а ОСОБА_10 та ОСОБА_7 через отвір в стіні проникли всередину приміщення гаражу № 5 і передали ОСОБА_9 кондиціонер радянського виробництва та частини від автомобіля «ЗАЗ-965А», після чого разом з викраденим залишили місце вчинення злочину, тобто викрали вказані речі, якими розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди в сумі 2233,33 грн., яка була відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та їх захисника ОСОБА_6 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Висновки суду за встановлених у вироці обставин про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та вини ОСОБА_7 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 лише в частині призначених обвинуваченим покарань, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Так, у ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при його розгляді та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 покарань вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Мотивуючі своє рішення про призначення обвинуваченим покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, особи винних та відносно кожного з ним обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд взяв до уваги, що відповідно до ст.12 КК України обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкі злочини та замах на вчинення тяжкого злочину. Як особа обвинувачений ОСОБА_8 характеризується наступним чином: в силу ст.89 КК України раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не одружений, не працюючий, посередньо характеризується за місцем проживання, проживає сам. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Так само і ОСОБА_9 відповідно до ст.12 КК України вчинив тяжкі злочини та замах на вчинення тяжкого злочину. Як особа обвинувачений ОСОБА_9 характеризується наступним чином: раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не одружений, не працюючий, посередньо характеризується за місцем проживання, проживає з батьками, має неповнолітню дочку ОСОБА_16 , 2003 року народження. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відповідно до ст.12 КК України вчинили тяжкі злочини.

Судом першої інстанції взято до уваги, що як особа обвинувачений ОСОБА_7 характеризується наступним чином: раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не одружений, офіційно не працюючий, посередньо характеризується за місцем проживання, мати пенсіонерка за віком. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд вважав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Як особа обвинувачений ОСОБА_10 характеризується наступним чином: раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не одружений, не працюючий, посередньо характеризується за місцем проживання, мати пенсіонерка за віком. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , згідно ст.66 КК України, суд вважав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , згідно з ст.67 КК України, судом встановлено не було.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, положення ст.ст.50,65 КК України, реалізуючі принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 покарання у межах санкцій статей, за якими вважав обвинувачення доведеним, у виді позбавлення волі, оскільки вважав, що виправлення і перевиховання кожного із обвинувачених неможливо без ізоляції від суспільства.

Оцінюючи вимоги апеляційних скарг захисника щодо призначення його підзахисним покарання із застосуванням ст.75 КК України, тобто звільнення їх від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими й апеляційні скарги відхиляє з наступних міркувань.

Так, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи щодо мотивів звільнення обвинувачених від реального відбуття покарання, зокрема, наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 на утриманні малолітньої дитини та перебування на диспансерному обліку матері ОСОБА_7 , не є підставою для зміни вироку суду першої інстанції, оскільки ці обставини існували і до вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, однак не виступили стримуючим їх неправомірні дії фактором.

Доказів того, що за станом здоров`я ОСОБА_10 не може бути позбавлений волі захисником не надано ні в суді першої, ні апеляційної інстанції, наявність у нього хвороби не виступає вирішальним фактором при визначенні виду покарання.

Необґрунтованими є й доводи апеляційних скарг ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не було зазначено мотивів неможливості застосування при призначенні обвинуваченим покарання з застосуванням ст.75 КК України, оскільки вони спростовуються мотивувальною частиною вироку суду.

Так, судом було зазначено, що він не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, враховуючи, що їх злочинна діяльність полягала у вчиненні трьох ( ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ) і більше епізодів, під час якої вони свідомо розподілили між собою ролі щодо вчинення злочинів, домовились про всі обставини, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність такої протиправної поведінки. Хоча ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 і визнають свою вину у вчинених злочинах, надають показання, в яких детально та правдиво розповідають про обставини вчинених злочинів, що свідчить про їх щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів і що було враховано судом як обставини, що пом`якшують покарання, але це може бути підставою для призначення покарання у мінімальному розмірі, передбаченому відповідною частиною статті КК України. Щодо відсутності цивільних позовів з боку потерпілих, то суд вважав, що це не підтверджує відсутність претензій з боку потерпілих, як зазначає захисник, оскільки вони не позбавлені права на подання таких позовів у цивільному процесуальному порядку. При цьому, шкода від злочинів відшкодована лише шляхом повернення викраденого майна потерпілим працівниками правоохоронних органів, а не внаслідок добровільного відшкодування обвинуваченими. Крім того, потерпілі у своїх письмових заявах зазначили, що наполягають на суворості покарання, що якраз і свідчить про наявність претензій морального характеру до обвинувачених.

Такі висновки суду відповідають змісту наявним у матеріалах справи письмових заяв ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (а.м.к.п. 96, 98 т.1), тому доводи захисника про те, що потерпілі не наполягали на призначенні обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі є такими, що не заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для звільнення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а тому доводи апелянта не заслуговують на увагу колегії суддів.

Статтею ст.50 КК України передбачено, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нових злочинів.

Відповідно до приписів ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене та кількість вчинених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає достатніх підстав для звільнення обвинувачених на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного їм покарання, а тому наведені доводи апелянта не заслуговують на увагу колегії суддів. Будь-яких інших доводів, які б давали суду підстави для задоволення апеляційної скарги, захисником не наведено.

Отже, висновок суду, з урахуванням усіх встановлених ним у сукупності обставин щодо розміру та виду покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 за законом про кримінальну відповідальність є обґрунтованим та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 березня 2020 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, а ОСОБА_10 , ОСОБА_7 визнано винними за ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін, апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,