УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року

м. Київ

справа № 643/15430/18
провадження № 51-3444 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року,
встановив:
Вироком Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (даліКК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Так, вироком Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року встановлено, що 29 вересня 2018 року, приблизно о 15.00 годин, точний час вчинення кримінального правопорушення в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, таємно, повторно, знаходячись за адресою: м. Харків, пр.Тракторобудівників, 109, підійшов до КП «Салтівське трамвайне депо», територія якого була огородженою. Далі, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 переліз через огорожу, тим самим незаконно потрапив на територію КП, яка охороняється, та поряд із одним із розташованих там цехів побачив на землі кільце вагону Т-3 та кришку продольної балки трамвайного вагону Т-3, які таємно викрав. Бажаючи отримати можливість розпорядитися викраденим, ОСОБА_4 направився в бік огорожі, утримуючи вказані деталі в обох руках, щоб покинути місце вчинення злочину, однак його злочинні дії стали очевидними для охоронця вказаного підприємства, який наздогнав та зупинив ОСОБА_4 з викраденим майном, не надавши тим самим можливості ОСОБА_4 ним розпорядитися. Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця , але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року вирок Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року залишено без змін.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 не погоджується з вироком Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, просить скасувати зазначені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотне порушення вимого кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.
В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що під час допиту в суді першої інстанції суд не упевнився в тому, що засуджений правильно розуміє зміст фактичних обставин із урахуванням того, що ОСОБА_4 не користувався послугами захисника, проте, прийняв рішення про розгляд провадження без дослідження доказів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до статті 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається із вироку Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року, допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185 КК, визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся та дав свідчення, які відповідають обставинам вчинення зазначеного кримінального правопорушення, встановленим досудовим розслідуванням. За таких обставин, згідно з положеннями частини 3 статті 349 КПК, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом було встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом також було роз`яснено учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити встановлені обставини в апеляційному порядку.
За встановлених обставин колегія суддів не убачає істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність Московським районним судом міста Харкова у вироку від 14 грудня 2020 року.
Харківським апеляційним судом в ухвалі від 21 квітня 2020 року встановлено, що дії засудженого ОСОБА_4 судом першої інстанції кваліфіковано правильно, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК, судом не досліджувались, судом апеляційної інстанції, з урахуванням положень частини 2 статті 394 та частини 1 статті 404 КПК, не перевірялись. При призначенні покарання ОСОБА_4 суд діяв із дотриманням вимог статей 50, 65 КК.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції колегією суддів не встановлено.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись статтею 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року.
Ухвала Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3