Дата документу 10.11.2020 Справа № 336/2400/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2400/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1298/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красилів Красилівського району Хмельницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366. ч.2 ст.367 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2020 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.367 КК України, повернуто прокурору відділу прокуратури Запорізької області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Своє рішення суд мотивував тим, що вимогам кримінально-процесуального закону обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає, оскільки при викладенні фактичних обставин скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, не визначено місця скоєння злочину.
Крім того, в обвинувальному акті відсутні відомості про потерпілого від злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, між тим як цей злочин є злочином з матеріальним складом.
Правова кваліфікація злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, не відповідає положенням КК України, адже ч.2 ст.367 КК України передбачено відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.
Приміткою до ст.364 КК України визначено, що тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Однак, в обвинувальному акті не вказано, для якої саме особи настали тяжкі наслідки від дій обвинуваченого.
Так, в обвинувальному акті зазначено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 службових обов`язків спричинені тяжкі наслідки для територіальної громади м.Запоріжжя в особі КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя».
Водночас, КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» не представляє територіальну громаду м.Запоріжжя, адже повноважним представником її є Запорізька міська рада.
Однак, в обвинувальному акті взагалі не вказано чиїм саме правам, свободам або інтересам: окремих громадян, державним або громадським, або окремих юридичних осіб спричинено тяжкі наслідки внаслідок дій обвинуваченого за версією сторони обвинувачення.
Проведення судового розгляду за відсутності потерпілого віднесено до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить вищевказану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування свої вимог апелянт зазначає, що висновки суду з приводу відсутності відомостей про потерпілого, не відповідають змісту обвинувального акту. Як убачається зі змісту обвинувального акту, внаслідок неналежного виконання директором КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» ОСОБА_6 покладених на нього службових обов`язків спричинено тяжкі наслідки для територіальної громади м.Запоріжжя.
Отже, в обвинувальному акті чітко зазначено, для кого саме настали тяжкі наслідки.
КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» та Запорізька міська рада, будучи обізнаними про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та наявну у ньому шкоду, з відповідними заявами про визнання їх потерпілими, як і з позовом про відшкодування спричиненої шкоди, не звертались.
Тому, у слідчого, який складав обвинувальний акт, законних підстав зазначати дані про потерпілого у обвинувальному акті немає.
З урахуванням того, що нормами КПК України не передбачено примусового залучення до провадження потерпілого, твердження суду про необхідність зазначення відомостей про потерпілого є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам ст.291, п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
З приводу зазначення судом першої інстанції того, що при викладенні фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення не визначено місця скоєння кримінального правопорушення, прокурор зазначає таке.
Так, при викладенні обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КПК України, зазначено місце, яким є КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Блакитна,4.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
В запереченнях зазначає, що у своїй апеляційній скарзі прокурор вибірково аналізує винесену ухвалу.
Так, зокрема, судом першої інстанції вказано на те, що в обвинувальному акті не зазначено, для якої саме особи настали тяжкі наслідки від дій обвинуваченого.
Апелянт зазначає, що в обвинувальному акті вказано особу, якій завдано збитки, а саме територіальну громаду м.Запоріжжя, що не відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що збитки нанесено територіальній громаді в особі КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя».
Також, вимоги ч.7 ст.55 КПК України під час досудового слідства виконані не були, оскільки у випадку відсутності відповідних заяв про визнання територіальної громади чи комунального підприємства потерпілими, прокурор мав повне право визнати їх потерпілими самостійно, лише отримавши від них відповідні письмові згоди, чого зроблено не було, та жодних дій щодо отримання письмової згоди або з`ясування позиції не вчинялося.
Щодо твердження апелянта з приводу зазначення в обвинувальному акті місця вчинення злочину при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, неможна погодитись з тим, що місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, дійсно зазначено, проте при викладенні фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, не зазначено ані дати, ані місця, мети та мотивів його вчинення, що є порушенням вимог до обвинувального акту.

Згідно з ухвалою суду, прокурором відділу прокуратури Запорізької області до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.367 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказала, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просила призначити справу до розгляду.
Захисником ОСОБА_9 заявлено клопотання, підтримане обвинуваченим та захисником ОСОБА_8 , про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність його вимогам КПК України.
Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.
За змістом п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку, якщо цей акт не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Вимоги до обвинувального акта визначені у ст.291 КПК України.
На думку колегії суддів, обвинувальний акт у даному провадженні вимогам зазначеної статті відповідає.
Вказаний акт складений слідчим та затверджений прокурором з зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та займаних посад останніх; в акті міститься найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; вказано анкетні відомості обвинуваченого; викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване обвинувачення; та зазначені інші відомості, передбачені вказаною статтею.
Недоліки, на які вказав суд в оскаржуваній ухвалі, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору у розумінні положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, та не перешкоджають призначенню судового розгляду.
Більш того, при апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що суть висунутого обвинувачення ОСОБА_6 зрозуміла, але останній з цим обвинуваченням не погоджується.
В той же час, доводи сторони захисту щодо сутті висунутого обвинувачення та фактичних обставин провадження мають перевірятися під час судового розгляду, а не підготовчого провадження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вищевказаний обвинувальний акт повернутий прокурору судом першої інстанції без передбачених на те законом підстав, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
З врахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, та відповідно до положень ст.409 КПК України, підлягає скасуванню.
Оскільки вирішення питань, передбачених ст.314 КПК України, відноситься до компетенції місцевого суду, скасовуючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст.404-405,407,409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2020 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.367 КК України, повернуто прокурору відділу прокуратури Запорізької області як такий, що не відповідає вимогам КПК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4