УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000568 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого Матер- ОСОБА_6 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2020 року стосовно

Матер- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не військовозобов`язаного, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

У разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, застосувати відносно Матер- ОСОБА_8 . Закон України «Про амністію» від 22.12.2016 року та звільнити його від покарання. Дослідити докази, зазначені в апеляційній скарзі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду Матер- ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з обвинуваченого Матер- ОСОБА_6 судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 1237 грн, судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів в сумі 989 грн 60 коп., судової транспортно-трасологічної експертизи в сумі 1237 грн на користь Миколаївського НДЕКЦ, судової авто технічної експертизи по дослідженню механізму і обставин ДТП в сумі 3590 грн 20 коп. на користь Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ. Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що оскаржуваний вирок суду є необґрунтованим, висновки суду не відповідають об`єктивним обставинам справи.

Зауважує, що суд першої інстанції не надав оцінку допустимості, як доказів протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 10.11.2017 року і висновку судово-автотехнічної експертизи №17-1289 від 25.04.2018 року, який базувався на зазначених слідчих експериментах.

Вказує, що на ст.119 судової справи (протокол слідчого експерименту з ОСОБА_10 ) та ст.134 (протокол слідчого експерименту з ОСОБА_9 ) слідчим не дописані деякі речення та не зазначені деякі величини відстані. Пояснює, що допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 при проведенні судово-автотехнічної експертизи пояснив, що він використовував зазначені протоколи слідчих експериментів, які були повністю незаповнені, а саме відсутні деякі відстані і ці відстані, з його слів, можуть вплинути на експертний висновок. При допиті в суді він не зміг відповісти та обґрунтувати - чому він вважав, що контактування сталося на полосі руху автомобіля «Мерседес Бенц». Крім цього, існує висновок експерта N596 від 29.09.2017 року, в якому зазначено, що « встановити, де саме відносно меж проїзної частини сталося зіткнення між даними транспортними засобами не є можливим». Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 пояснив, що в даній ситуації визначити місце контактування транспортних засобів неможливо, іншої методики визначення не існує. Тобто по факту існує два протилежні висновки, але суд першої інстанції не мотивує своє рішення - чому суд першої інстанції приймає до уваги висновок експерта ОСОБА_11 і не приймає до уваги висновок експерта ОСОБА_12 .

На думку апелянта, без визначення місця контактування відносно меж проїзної частини встановити порушення ПДР України неможливо. Будь-яких других доказів визначення місця контактування транспортних засобів сторона обвинувачення в судових засіданнях не надала, хоча обов`язок доказування вини лежить саме на стороні обвинувачення в кримінальному процесі.

Вважає, що вину Матер- ОСОБА_8 у скоєнні ДТП стороною обвинувачення не доведено. Наголошує, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим.

Також, захисник стверджує, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України є ненавмисним злочином, на утриманні у Матер- ОСОБА_8 знаходиться малолітня донька, ІНФОРМАЦІЯ_2 , він не позбавлений батьківських прав, тобто до обвинуваченого можливе застосування Закону України «Про амністію у 2016 році » від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що обвинувачений Матер- ОСОБА_6 5 серпня 2017 року, близько 23 год. 00 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом ВАЗ 2115, рухаючись в темний час доби у правій смузі руху по асфальтованій проїзній частині автодороги Н-24 (Благовіщенське-Миколаїв) у Новоодеському районі Миколаївської області з м. Миколаєва в напрямку м. Нова Одеса зі швидкістю близько 90 км/год , при під`їзді до 216 км+200 м в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виконанні маневру випередження автомобіля «MERSEDES-BENZ», який рухався в попутному напрямку в лівій смузі руху, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення лівою центральною частиною керованого ним автомобіля з передньою правою передньою (кутовою) частиною автомобіля «MERSEDES-BENZ», під керуванням водія ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_13 , яка перебувала в салоні автомобіля ВАЗ 2115, на передньому пасажирському сидінні, померла, отримавши тілесні ушкодження - тупу сочетанну травму тіла у вигляді лінійного перелому кісток основи черепу, вогнищевої травми головного мозку, поширених субарахноїдальних крововиливів, переломів ребер, лівої ліктьової кістки, розривів паренхіми печінки та селезінки, забою легень, що перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю.

Дії Матер- ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості Матер- ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченими.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого Матер- ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчинення ним кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення відомості, які містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.08.2017р., висновку судово-медичного експерта №2416 від 20.04.2018р., висновках експерта №597 від 25.09.2017р., №595 від 07.09.2017р., №596 від 29.09.2017р., висновку експерта судово-автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №17-1289 від 25.04.2018р., пояснення свідка та інші досліджені в судовому засіданні докази.

Апеляційний суд вважає, що всі досліджені докази, вірно оцінені судом першої інстанції за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку в частині визнання обвинуваченого Матер- ОСОБА_6 винним у тяжкому злочині, вчиненому з необережності.

Щодо призначеного Матер- ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував тяжкість скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, форму вини обвинуваченого вчинення злочину з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшують покарання наявність на його утриманні малолітньої дитини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, оцінку органом пробації ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ризику небезпеки для суспільства, як низького, наслідки діяння у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_13 , ставлення обвинуваченого до допущених ним порушень Правил дорожнього руху України, внаслідок яких сталася смерть потерпілої, поведінку після вчинення злочину, думку прокурор, про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому Матер- ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» з огляду на наступне.
Статтею 85 КК України встановлено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, можуть бути звільнені особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, та особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст. 13 названого Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2017 року Матер- ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, який відноситься до тяжких необережних злочинів. Тобто, злочин ним був вчинений до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2020 року Матер- ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Крім того, обвинувачений Матер- ОСОБА_6 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016році» є батьком малолітньої доньки ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якої не позбавлений батьківських прав (Т.1 а.с.213) Він не заперечує проти застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», що підтверджується долученими до апеляційної скарги документами.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування відносно засудженого Матер- ОСОБА_6 п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, так як вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином проте вчинене ним з необережності і на день набрання чинності цим Законом він має неповнолітню дитину, стосовно якої він не позбавлений батьківських прав.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні доводи захисника в частині застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» є обґрунтованими у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в цій частині.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого Матер- ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2020 року відносно Матер- ОСОБА_6 змінити.

На підставі п. в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити Матер- ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення

Головуючий

Судді