Постанова

Іменем України
19 листопада 2020 року

м. Київ
Справа № 570/4076/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4815/274/19

Провадження № 51 73 км 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
законного представника малолітнього
потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 у режимі
відеоконференції,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 від 11 травня 2018 року, щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обарів Рівненського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 2 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката

ОСОБА_9 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від

31 січня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 01 жовтня

2019 року щодо ОСОБА_8 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2019 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з 11 травня 2018 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11 травня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заподіяння смерті своєму малолітньому сину ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав останньому не менше дев`яти ударів клинком ножа, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в проекції 3-го міжребер`я, множинних колото-різаних ран лівої кисті, поверхневої різаної рани ділянки шиї, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я, а також проникаючого колото-різаного поранення межистіння (рана тіла грудини з пораненням судини), ускладненого внутрішньо-плевральною кровотечею, лівобічним гемотораксом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, таким чином вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак його не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки в будинку була присутня інша особа.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого

ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження було допущено порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема: забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода подання ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, оскільки судом було безпідставно відмовлено у дослідженні як доказу сторони захисту - диску із записом сюжету випуску телевізійних новин ТСН каналу 1+1, який, на думку захисника, ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_10 . Указує на відсутність в матеріалах кримінального провадження технічних носіїв інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, а саме судові засідання від 07 вересня 2018 року та 06 листопада 2018 року. Зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 404 ч. 3 КПК України безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 зазначає про безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі, та просить залишити її без задоволення .
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання своєї касаційної скарги та просив її задовольнити.
Законний представник малолітнього потерпілого заперечувала проти касаційної скарги та просила залишити її без задоволення.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у закінченому замаху на умисне вбивство малолітньої дитини відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 та на підтвердження його винуватості обґрунтовано послався, у тому числі: на показання самого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , на дані, які містяться в протоколах огляду місця події 11 травня 2018 року, в ході яких виявлено та вилучено речові докази, протоколах слідчого експерименту від 12 травня 2018 року за участю свідка ОСОБА_14 та підозрюваного ОСОБА_8 , на висновки судових експертиз.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 2 КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи касаційної скарги про порушення права на захист та змагальності сторін є необґрунтованими.

Як убачається із журналу судового засідання від 26 грудня 2018 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про дослідження як доказу захисту - диску із записом сюжету випуску телевізійних новин ТСН каналу 1+1 під назвою «на Рівненщині мати покинула на три доби однорічне дитя, бо пішла святкувати день народження подруги», що на його думку характеризує співмешканку ОСОБА_8 свідка ОСОБА_10 . Судом першої інстанції в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку зазначене клопотання розглянуто та обґрунтовано відмовлено у його задоволенні. Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що обставини того, що ОСОБА_10 неодноразово залишала дітей без догляду, підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, і ця обставина сторонами кримінального провадження не заперечується, вона не стосується пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а також захисник ОСОБА_9 не підтвердив у судовому засіданні належність та достовірність джерела отримання такого доказу.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, то вони є безпідставними та не відповідають матеріалам кримінального провадження.
У матеріалах кримінального провадження наявні як журнали судових засідань, так і технічні носії інформації, на яких зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, у тому числі аудіозаписи судових засідань від 07 вересня 2018 року та

06 листопада 2018 року.
Не є обґрунтованими також доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції вимог 404 ч. 3 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
У апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заявляли клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема допит усіх свідків, дослідження протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_8 , а також диску із записом сюжету випуску телевізійних новин ТСН каналу 1+1, отриманого за адвокатським запитом.
Із журналу судового засідання від 01 жовтня 2019 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, вбачається, що обвинувачений

ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 підтримали заявлене в апеляційних скаргах клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження. Зазначене клопотання було розглянуте та обґрунтовано відмовлено у його задоволенні, оскільки стороною захисту не наведено обставин, передбачених ст. 404 ч. 3 КПК України, щодо неповноти чи порушення при дослідженні зазначених доказів.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи та визнав їх безпідставними, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
На необхідність дотримання законної процедури, принципу рівності сторін та права обвинуваченої особи на захист під час кримінального провадження неодноразово у своїх рішеннях наголошував Європейський суд з прав людини. Зокрема, високий суд зазначив, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною і відповісти на них (рішення ЄСПЛ від 23 вересня

2014 року в справі «Джеват Сойсал проти Туреччини»); згідно з принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.

За таких обставин, суд вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог ст.ст. 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Покарання, призначене ОСОБА_8 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_9 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3