Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/343/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяч. 3 ст. 286 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2020 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гола пристань, Херсонської області, з повною загальною середньою освітою, який працює водієм ТОВ «ААЗ-трейдінг автолюкс», одруженого, на утриманні 3 непловнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000267,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, на строк до 13.10.2020 року, який полягає у забороні в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня залишати будинок АДРЕСА_2

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000267,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 13.08.2020 близько 02 год. 20 хв. керуючи рейсовим автобусом «Temsa Safir» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював регулярні пасажирські перевезення за маршрутом сполученням «Київ Одеса», рухаючись в темну пору доби на 245 км + 650 м автодороги «Київ - Одеса» зі сторони м. Київ в напрямку м. Одеса, на території Благовіщенського району, Кіровоградської області.
Під час руху грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, в порушення п. 12.1 ПДР України (п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), не вибрав безпечну швидкість руху, чим позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, щоб не наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху та вірно оцінювати дорожню обстановку.
Під час руху належно не прослідкував за дорожньою обстановкою, в результаті чого, вчасно не виявив автобус «Setra S215HD» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в крайній правій смузі попутного напрямку з останнім та здійснював аварійну зупинку праворуч щодо його напрямку, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки та в порушення п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР (п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу …; п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, .... повинен дотримувати безпечної дистанції …; п. 13.3 Під час … об`їзду перешкоди … необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху…) внаслідок недотримання безпечної швидкості руху, дистанції та бокового інтервалу між попутним транспортним засобом, допустив зіткнення з автобусом «Setra S215HD» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_8 та порушення ним вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.1, 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом зіткнення з автобусом.
У наслідок дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автобуса «Setra S215HD» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди; пасажирка автобуса «Temsa Safir» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження від яких померла в Благовіщенській лікарні; інші пасажири автобусів, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , отримали тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості та були доставлені до медичних закладів охорони здоров`я.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2020 року задоволено частково вищезазначене клопотання слідчого.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 13.10.2020 року, який полягає у забороні останньому в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня залишати будинок АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 на строк до 13.10.2020 року наступні обов`язки:
- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває;
- повідомляти слідчого, прокурора та в подальшому суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утриматися від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження за винятком участі в процесуальних діях під час досудового розслідування та у суді;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду в Україну.
Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Зазначена ухвала мотивована тим, що слідчий в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу тримання під вартою та прокурор в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого застосовують загальні твердження, без належної аргументації з посиланням на певні обставини, а тому фактично не довели доцільність застосування до ОСОБА_8 лише запобіжного заходу тримання під вартою, а також те, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Слідчий суддя прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.
Під час вирішення про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та проживання, місце роботи, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, має на утриманні трьох дітей, а також батьків похилого віку, батька який є інвалідом І групи та матір, яка хворіє на цукровий діабет та є інсулінозалежною, та за станом здоров`я потребують стороннього догляду, вперше притягується до кримінальної відповідальності, після ДТП перебував на місці пригоди та надавав допомогу постраждалим.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в області ОСОБА_9 - задовольнити та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, без визначення розміру застави.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчим суддею не взято до уваги той факт, що підозрюваний вчинив злочин, в результаті якого загинуло 2 особи та травмувалося ще 11 пасажирів, з яких 2 перебувають у край тяжкому стані, подія набула суспільного резонансу на території країни та висвітлювалась в регіональних ЗМІ.

Зазначає, що підозрюваний будучи допитаним під час досудового розслідування повідомив, що автобус з яким відбулось зіткнення, рухався без аварійної сигналізації та будь-якого освітлення, що і стало причиною ДТП. Водночас, вказані твердження ОСОБА_8 спростовуються показами свідків - ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , що в свою чергу свідчить про намагання підозрюваного ввести в оману слідство з метою ухилення від кримінальної відповідальності та не могло залишитись поза увагою слідчого судді при вирішенні питання щодо необхідності обрання запропонованого запобіжного заходу.

Крім того, слід зазначити, що підставою для обрання особі будь-якого запобіжного заходу є обов`язкова наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Тобто, обираючи ОСОБА_25 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя фактично погодився із їх наявністю.

Враховуючи вищевикладене, на переконання органу досудового розслідування, застосування запобіжних заходів більш м`яких аніж тримання під вартою не дасть можливості здійснення дієвого контролю за його поведінкою та виконання ним покладених судом обов`язків.

Відповідно до ч, 4 ст. 183 КПК України при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, розмір застави може не визначається у кримінальному провадженні щодо злочину, яким спричинено загибель людей. В даному випадку злочинними діями ОСОБА_8 заподіяно загибель 2 осіб.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Колегія суддів вважає, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду.
А тому, на думку колегії суддів ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджати розгляду матеріалів кримінального провадження.
Разом з тим вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.
Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

Також, в рамках кримінального провадження не допитано ні свідки, ні потерпілі, ні експерти, а тому наявний ризик передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України щодо незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів.
Враховуючи, що досудове розслідування наразі триває, підозрюваний вину не визнає вказуючи на інші обставини скоєння ДТП, ніж зазначають свідки і потерпілі, останній може впливати на свідків та потерпілих, у тому числі на другого водія, який перебував разом з ним в автобусі та на інших пасажирів, оскільки має доступ до анкетних даних зазначених пасажирів, а також шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них.

Крім того, районним судом не враховано те, що ОСОБА_8 зареєстрований та проживає на значній відстані від органу досудового розслідування та від місця злочину, а саме: за адресою АДРЕСА_1 , що унеможливлює належний процесуальний контроль органом досудового розслідування за поведінкою підозрюваного.
Проживання поза межами Кіровоградської області без постійного місця проживання унеможливлює належне виконання останнім процесуальних обов`язків та надасть йому змогу переховуватися від суду.
Також, кримінальне правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України є тяжким злочином, посягає на життя і здоров`я осіб, спричинило загибель двох людей та нанесення тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості значній кількості осіб (а саме: 11 осіб), які є потерпілими від кримінального правопорушення.

При цьому районний суд не врахував те, що від вчиненого кримінального правопорушення настали тяжкі наслідки, в результаті якого загинуло 2 особи та травмувалося ще 11 пасажирів, з яких 2 перебувають у край тяжкому стані, крім того, підозрюваний не вживає заходів до відшкодування завданої шкоди.

Однак, районним судом належним чином не вмотивовано відсутність вищезазначених ризиків, оскільки вимоги чинного КПК України не передбачають на початковому етапі досудового розслідування надання слідчим або прокурором прямих доказів на обґрунтування наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.
Також необхідно зазначити те, що вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, що стосується наявності ризиків, передбачають можливість здійснення дій обвинуваченим, передбачених частиною першою цієї статті.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не дасть можливості на початковому етапі досудового розслідування здійснювати достатній дієвий контроль за його поведінкою та виконання ним визначених процесуальних обов`язків. За таких підстав неможливо застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, чи то домашній арешт.
Також щодо підозрюваного неможливо застосувати такий запобіжний захід, як особиста порука, у зв`язку із відсутністю осіб, які заслуговують на особливу довіру та яким можливо передати на поруки підозрюваного.

Крім того, застування домашнього арешту з вищезазначених підстав, на думку колегії суддів, не забезпечить дієвого контролю за підозрюваним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку наявним ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 4 ст.177 КПК України.

Апеляційні вимоги прокурора стосовно наявності ризиків передбачених пунктами 1, 3, 4 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обвинувачений проживає поза межами Кіровоградської області, від вчиненого правопорушення настали тяжкі наслідки,
А тому, у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою - це не може запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта чи спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заперечення захисника колегія суддів не враховує, оскільки ОСОБА_8 вину не визнає, зазначає про обставини вчинення, які різняться з показаннями свідків, намагається ввести орган досудового розслідування в оману.

Твердження захисника про наявність дітей на утриманні, батьків похилого віку, а також постійного місця проживання та реєстрації, як підстава для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегією суддів не може бути враховано, оскільки зазначені обставини жодним чином не спростовують наявність ризиків у кримінальному провадженні та жодним чином не можуть гарантувати належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

Крім того, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_8 а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За таких підстав у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 177, 194, 196 КПК України, тому вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора частково, скасувати ухвалу слідчого судді з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2020 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000267,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, на строк до 13.10.2020 року, який полягає у забороні в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня залишати будинок АДРЕСА_2 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Обрати підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,підозрюваному по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000267 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 44 дні, а саме: до 14 год. 30 хв. 13.10.2020 року.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяти під варту, негайно в приміщенні апеляційного суду.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4