"19" серпня 2020 р. Справа № 363/2563/19
УХВАЛА

19 серпня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001116 щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

прокурор висловився про можливість призначення судового розгляду по справі.

Захисник обвинуваченого клопотав про повернення обвинувального акту, який не містить норми закону, порушення якої мало б інкримінуватися обвинуваченому, що для сторони захисту є незрозумілим, коли обвинувальний акт містить неточності щодо дати його складання, а долучений до обвинувального акту реєстр не має позначення часу проведення певних процесуальних дій та має помилкові посилання на заходи забезпечення краніального провадження. Обвинувачений клопотання підтримав.

Заслухавши сторони, дослідивши справу, суд дійшов наступного.

Так, на підготовчій стадії судового провадження суд не вправі давати юридичну оцінку обґрунтованості звинувачення, повноті його викладення з точки зору належного чи неналежного посилання на порушені норми матеріального права та законності сформульованого обвинувачення за бланкетною нормою КК України, яким б очевидними не були його недоліки на думку сторони захисту.

Суд повинен лишатися безстороннім, об`єктивним і неупередженим, без дослідження доказів і без розгляду справи по суті в порядку передбаченому КПК України, не давати жодної правової оцінки обставинам справи.

Тоді як, засада змагальності кримінального провадження (ст. 22 КПК України) означає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом.

В даному випадку сформульоване обвинувачення містить посилання на норми чинного законодавства України, порушення яких інкримінується особі і є достатньо конкретним та визначеним для того аби сторона захисту самостійно обстоювала перед судом власну правову позицію стосовно обґрунтованості такого обвинувачення.

Попри відсутність у ньому конкретної вказівки на норму закону, як нормативно-правового акту вищого представницького органу законодавчої влади, в ньому міститься посилання на ті норми чинного законодавства, порушення яких інкримінується особі та норми Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому межі судового розгляду згідно ст. 337 КПК України визначаються лише змістом обвинувачення відповідно до обвинувального акту, яке не може бути збільшеним, зміненим в бік погіршення, і суд не має право вийти за межі висунутого обвинувачення.

Надавати правову оцінку правильності такого посилання обвинувального акту на норми чинного законодавства України, стверджувати й вимагати від прокурора посилання саме на закон, а не на підзаконний нормативний акт, призведе до виходу за межі звинувачення.

Разом з тим здійснення судом буд-яких висновків цьому нерозривно пов`язано з наданням правової оцінки звинуваченню в розумінні вимог ст. 368 КПК України, коли вирішувати питання про те, чи розповсюджуються регламентовані згаданими в обвинувальному акті нормативно-правовими актами відносини на обставини цієї справи, чи підлягають застосуванні в цій справі і яким чином, у тому числі з точки зору верховенства права, практики ЄСПЛ, Конституції України та ієрархії нормативно-правових актів суд може тільки в порядку ст. 368 КПК України, що і є метою судового розгляду.

Питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа згідно ст. 368 КПК України вирішується судом при ухваленні вироку, виключно після дослідження, перевірки та оцінки зібраних у справі доказів.

В той же час вимоги Закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації в обвинувальному акті дотримано.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого особі кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, як про це зазначено Верховним Судом України в постанові від 24.11.2016 року в справі № 5-328кс16.

Підстав вважати, що сформульоване обвинувачення є незрозумілим або неконкретним і від нього особа не може захищатися у суду не має.

Істотних недоліків, які б перешкоджали призначенню судового розгляду по справі, не встановлено.

Крім того питання відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України в даній справі вже було предметом розгляду Київського апеляційного суду, висновки і мотиви якого з цього приводу викладені в ухвалі від 30 січня 2019 року, і які згідно ч. 3 ст. 415 КПК України є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, коли надати протилежну оцінку тим же обставинам суд першої інстанції не вправі.

За таких обставин на підставі обвинувального акту слід призначити судовий розгляд.

Підготовку до судового розгляду вважати завершеною.

На судовий розгляд слід викликати учасників кримінального провадження зазначених в обвинувальному акті.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

ухвалив:

в задоволенні заявленого клопотання про повернення обвинувального акту відмовити.

Зазначене кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України призначити до судового розгляду на 12 год. 13 листопада 2020 року у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вишгородського районного суду Київської області.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження зазначених в обвинувальному акті.

Ухвала згідно вимог ч. 2 ст. 392 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскарженою і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя