КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні №0001610 - прокурора першого відділу Управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29.07.2020 задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , та продовжено тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на строк до 26.09.2020, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 гривень.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не залишати межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; не спілкуватись зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до органів міграційної служби паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено двохмісячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор першого відділу Управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 днів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що прийнявши обґрунтоване рішення щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя залишив поза увагою положення ч. 4 ст. 183 КПК України, та дійшов помилкового висновку про можливість визначення застави.
На переконання сторони обвинувачення, в даному випадку є неможливим застосування до підозрюваного ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, враховуючи обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, яке в силу положень ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, роль підозрюваного ОСОБА_7 у його вчиненні, який створив злочинну організацію та керував нею, відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який тривалий час працював у правоохоронних органах, у тому числі на керівних посадах, а також те, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На думку прокурора, є всі підстави вважати, що застосований стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави в розмірі 175 760 гривень, відповідно до ст. 177 КПК України, не досягне своєї мети по забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, а саме запобіганню спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, апелянт зазначав, що при визначенні розміру застави слідчим суддею недостатньо враховано вимоги КПК України та практику Європейського суду з прав людини.
Також, не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
У апеляційній скарзі захисник зазначав, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановленою з порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та порушенням права на захист.
Органом досудового розслідування не доведено те, що підозрюваним застосовувалися заходи фізичного впливу чи надавалися вказівки своїм підлеглим про застосування ними заходів фізичного впливу.
Додані до клопотання матеріали не містять доказів наявності обґрунтованої підозри у вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 365, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.
На думку захисника, ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового слідства і суду, не підтверджується доданими до клопотання матеріалами, та спростовується тим, що ОСОБА_7 знав про можливе його затримання, чекав на приїзд працівників Державного бюро розслідувань та Служби безпеки України, не вчиняв будь-яких дій щодо переховування, під час проведення обшуку помешкання підозрюваного квитків на літак чи інші транспортні сполучення не виявлено, натомість виявлено лише закордонний паспорт, якого підозрюваний готовий видати стороні обвинувачення.
Стороною обвинувачення не доведено наявність ризику знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 відсторонений від виконання обов`язків, та під час проведених обшуків співробітниками Державного бюро розслідувань вилучено речі та документи, які слідчі вважають речовими доказами, та які зберігаються у них. Крім того, Павлоградський ВП ГУНП в Дніпропетровській області та Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області є режимними об`єктами.
Апелянт вважає недоведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків і потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, оскільки жоден із свідків чи потерпілих не вказує на ОСОБА_7 як на особу, яка вчиняла відносно них кримінальні правопорушення, а також з моменту затримання підозрюваного пройшло більше ніж два місяці, та відомості про влив на потерпілих чи свідків за цей час відсутні.
Органом досудового розслідування не конкретизовано ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також, на думку апелянта, вказаний ризик може бути спростований обмеженнями та обов`язками, передбаченими ст. 194 КПК України, які будуть покладені на підозрюваного ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Другим слідчим відділом (відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001610, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 255 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 04.06.2020 о 09 год. 13 хв. затримано ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 208 КПК України.

04.06.2020 о 13 год. 49 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у створенні злочинної організації з метою вчинення тяжких чи особливо тяжких злочинів, а також керівництві такою організацією та участі у ній, у перевищенні службових повноважень працівником правоохоронного органу, а саме в умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися насильством, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, у підбуренні таємного викрадення чужого майна вчинене за попередньою змовою групою осіб, у незаконному зберіганні та незаконному збуті вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1. ст. 255, ч. 2 ст. 365, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05.06.2020 застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02.08.2020 включно.
Ухвалою слідчого судді Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 24.07.2020 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001610 від 04.11.2019 до чотирьох місяців.

28.07.2020 слідчий Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в якому просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29.07.2020 задоволено клопотання слідчого, та продовжено тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на строк до 26.09.2020, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175760 гривень, та покладення на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Визначено двохмісячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою прийнято слідчим суддею з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті вказаного рішення слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1. ст. 255, ч. 2 ст. 365, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.
Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що для завершення розслідування у справі, необхідно провести ряд процесуальних дій, що потребує додаткового часу, зокрема отримання висновків призначених судових експертиз, отримання відомостей про телефонні з`єднання підозрюваних та інших осіб, допит свідків у кримінальному провадженні.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризику можливого впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні, та продовження існування ризиків перешкоджання підозрюваним проведенню досудового розслідування, знищення або спотворення доказів, які зменшились з часу застосування підозрюваному запобіжного заходу.
Крім того, на думку колегії суддів, слідчий суддя правильно встановив, що органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження продовження існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, та його роль в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, дійшов висновку про можливість визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є достатнім у даному кримінальному провадженні, та відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що визначений слідчим суддею розмір застави не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, є необгрунтованими, оскільки стороною обвинувачення не доведено вказаних обставин. Крім того, вказані доводи враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про продовження підозрюваному запобіжного заходу із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено право, а не обов`язок слідчого судді не визначати розмір застави за наявності випадків, передбачених вказаною статтею, а тому доводи прокурора про неврахування слідчим суддею вимог ч. 4 ст. 183 КПК України при визначенні ОСОБА_7 розміру застави, є безпідставними.
Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що додані до клопотання матеріали не містять доказів наявності обґрунтованої підозри у вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 365, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, є надуманими, оскільки сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного кримінального правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Твердження захисника про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, є безпідставними, оскільки матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується, що встановлені слідчим суддею ризики незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та знищення або спотворення доказів, хоча і частково зменшились, проте продовжують існувати у кримінальному провадженні.
Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора першого відділу Управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3