ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1587/20 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
власника майна - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
- посвідчення №0046 на ім`я ОСОБА_6 , начальник відділу - старший державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України;
- грошові кошти загальною сумою шість тисяч доларів США, а саме шістдесят купюр номіналом 100 доларів США, серія та номер: KG1530784A, KB7172909K, HF51678018E, KВ54446615E, HB6752764R, KE98920402A, HC104699749B, KF27899451B, KL88984996C, HВ05817586G, KS27358583A, FL74608304A, HF16867861N, KB16867863N, KB00159124R, DB44174612B, HF24255048D, KB00159123R, КL93030394В, КВ17737986Н, НС40534799В, КВ05335729L, KF28785705C, АВ07527835Q, КВ15343412F, КD07144589В, КD07144768В, КК66873191С, КВ84322817L, KK44760335A, AB60702640S, KD88873259А, КВ47261367К, НВ56947839F, НВ62646507D, DF86044385a, FS31457434A, CL75353708A, FF12695116B, FG25079866A, DG16319689A, FК25354035А, FВ24192404С, КА25893026А, KK69196154C, KK69196154C, KL94753522A, HL80534071D, KA34160103A, KB15824873K, КВ15824873К, КВ72070516І.
- заява щодо розробки проекту землеустрою від імені ОСОБА_8 на 1 арк., копія паспорту на ім`я ОСОБА_8 на 6 арк., зображення земельної ділянки на карті на 1 арк.
- заява щодо розробки проекту землеустрою від імені ОСОБА_9 на 1 арк., копія паспорту на ім`я ОСОБА_9 на 1 арк., зображення земельної ділянки на карті на 1 арк.
- заява щодо розробки проекту землеустрою від імені ОСОБА_10 на 1 арк., копія паспорту на ім`я ОСОБА_10 на 2 арк., зображення земельної ділянки на карті на 1 арк.
- заява щодо розробки проекту землеустрою від імені ОСОБА_11 на 1 арк., копія паспорту на ім`я ОСОБА_11 на 1 арк., зображення земельної ділянки на карті на 1 арк.
- заява щодо розробки проекту землеустрою від імені ОСОБА_12 на 1 арк., копія паспорту на ім`я ОСОБА_12 на 3 арк., зображення земельної ділянки на карті на 1 арк.,
- витяги з державного земельного кадастру про земельну ділянку на 3 арк.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Майно, в арешті якого відмовлено (банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , картка «ПpивaтБaнк», № НОМЕР_3 , картка «ПриватБанк» № НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ; ключі від транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 у кількості чотирьох ключів на зв`язці; паспорт громадянина України НОМЕР_6 виданий Красноградським РВ ГУМВС України в Харківській області 15.07.2007 на ім`я ОСОБА_6 ; транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», р.н, НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 ) вирішено негайно повернути особі, у якої його вилучено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання про арешт майна.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ухвала є необґрунтованою та такою, що прийнята без належного дослідження матеріалів справи. В клопотанні слідчий просив накласти арешт на грошові кошти, в тому числі і на кошти, які він взяв в борг у свого брата ОСОБА_14 для покриття витрат на лікування матері неповнолітнього сина та для погашення боргів перед банками. Ці кошти ніяким чином не відносяться до повідомленої йому підозри. Також зазначив, що у нього на утриманні перебуває три неповнолітні дитини 2008, 2017 та 2020 року, які потребуються постійної матеріальної підтримки. Його син ОСОБА_15 є інвалідом дитинства з двох років з діагнозом лейкоз, часткова атрофія зорового нерву обох очей, постійно проходить лікування та реабілітацію. Навчається у спеціалізованій школі для дітей з інвалідністю органів зору. Його мати перенесла інсульт, постійно проходить стаціонарне лікування з хворобами серця та органів дихання (астмою). Враховуючи, що вилучені кошти в сумі 2000 доларів США та 5000 грн. є життєво необхідними для його родини, вважає, що арештоване майно не в повній мірі відповідає критеріям, а слідчий суддя не врахував положення ст. 173 КПК України щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності та наслідків арешту майна для нього та його родини.
Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Вислухавши доповідь судді, пояснення власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
23.07.2020 ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України затримано, а 24.07.2020 р. йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
23.07.2020 проведено обшук в транспортному засобі «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , який знаходився в районі будинку № 128-В по пр. Тракторобудівників в м. Харкові та яким користується ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено: Гаманець коричневого кольору всередині якого знаходились грошові кошти, банківські картки, зазначені відповідно до протоколу обшуку (а.с.16-23), а також посвідчення № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_6 . У задньому кармані переднього пасажирського сидіння виявлено канцелярський файл всередині якого знаходились документи та грошові кошти загальною сумою шість тисяч Доларів США, документи та паспорт на ім`я ОСОБА_6 .
Слідчий вважав, що вказане майно містить в собі інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні. Враховуючи вид покарання, який передбачений санкцією ст. 368 КК України, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна, слідчий просив накласти арешт на вказане майно.
Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку майно, слідчий суддя вважав, що слідчим доведено наявність вважати, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, є підстави вважати, що це майно є доказом злочину, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Враховуючи підстави, передбачені п.1 ч. 2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти та заяви, вилучені в транспортному засобі.
При цьому, слідчий суддя вважав необгрунтованим накладення арешту на транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_1 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, оскільки вони належать ОСОБА_13 , тобто не підлягають спеціальній конфіскації і не є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Банківські картки, вилучені з гаманця ОСОБА_6 , також не є речовими доказами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Крім того, відсутня необхідність у накладенні арешту на вилучений паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Красноградським РВ ГУМВС України в Харківській області 15.06.2007 на ім`я ОСОБА_6 , оскільки відповідно до наявної інформації відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, яку внесено та на ОСОБА_6 покладені обов`язки відповідні особистому зобов`язанню, а відповідно до п. 24. «Інструкції про порядок вилучення обліку зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом Генеральної прокуратури № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 - паспорти, військові квитки (свідоцтва про народження, приписні свідоцтва неповнолітніх) або інші документи, що засвідчують особу, приєднується до матеріалів кримінальної справи лише щодо заарештованих обвинувачених (в разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою).
З вказаними висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених грошових коштів та документів ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, а також, враховуючий санкцію ст. 368 КК України, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту вказаного майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (визначено п.п. 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden.)
Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на належність вилучених грошових коштів іншій особі буде перевірятись в межах даного кримінального провадження під час досудового розслідування. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді