Справа № 573/1013/20
Номер провадження 1-кп/573/145/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 24 квітня 2020 року за №0000247, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянина України, уродженця міста Суми, без освіти, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.20 вересня 2017 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці;

2.23 жовтня 2019 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в доход держави в сумі 8500 грн, штраф сплачений 22.11.2019, судимості не погашені і не зняті,

-за ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
24 квітня 2020 року, близько 14 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля свого двору, де мешкає із сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив словесну сварку з ОСОБА_4 , в результаті якої умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя в область лівого ока, один удар кулаком лівої руки в праву частину обличчя в область правового ока та ще два удари кулаком правої руки в ліву частину тулуба в область ребер. Після чого припинив свої дії.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців обох біля орбітальних областей з коньюктивальним крововиливом в лівому оці, рана спинки носа зліва, рана нижнього віка зліва, які відносяться до категорії легких.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_6 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема, пояснив, що 24 квітня 2020 року був вдома. Приблизно в обідню пору з братом ОСОБА_12 сиділи у дворі і пили чай. Так як паркан у них в дірках, тому він побачив, що ОСОБА_4 на вулиці тримав рукою за одяг його малолітнього сина, якого хотів кинути у колодязь. Це його дуже розлютило, тому він вибіг на вулицю і без будь-яких розмов відразу вдарив ОСОБА_4 двічі в область голови рукою та двічі руками по ребрам. В цей час його від потерпілого відтягнули ОСОБА_13 та інші. ОСОБА_4 бив лише він, ніхто більше його не чіпав.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_6 факт вчинення ним інкримінованого йому злочину підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили суду таке.

Так, потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 24 квітня 2020 року, близько 17 год., він разом з матір`ю підійшли до колодязя напувати скотину. До колодязя підійшов ОСОБА_14 , син ОСОБА_6 , та став кидати камінці у колодязь, на що він зробив йому зауваження. ОСОБА_14 побіг у двір та позвав ОСОБА_15 , який вискочив з двору разом із ОСОБА_12 . Вони перевернули його бидон з водою. Петро відразу його вдарив і він впав на землю. Подальші події він добре не пам`ятає, бо від удару у нього запаморичилося у голові. Потім пам`ятає, що хотів встати з землі, але йому не давали. Скільки разів його вдарили і куди саме він не пам`ятає. Окрім ОСОБА_6 не бачив хто його ще бив, але по ударах відчував, що били його декілька чоловік.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що близько 17:00 год. 24 квітня 2020 року вона зі своїм сином ОСОБА_4 вийшли з двору до колодязя напувати скотину. В цей час ОСОБА_16 бігав біля колодязя і кидав камінці туди. Будинок, де мешкає сім`я ОСОБА_17 , розташований навпроти колодязя. Вона зробила ОСОБА_18 зауваження, після чого з двору вискочив ОСОБА_19 , його брат ОСОБА_12 і накинулися на її сина. Вона його закривала собою. Коли син хотів бігти додому, то ОСОБА_20 з іншими його наздогнали, повалили на землю і там його били. Вона не бачила хто саме бив сина, але вважає, що били ОСОБА_19 і його брати ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . ОСОБА_8 викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_19 є її сином. 24 квітня 2020 року, близько 14:00 год., вона, її сини ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 та інші сиділи у дворі їхнього господарства і святкували день народження сина ОСОБА_12 . ОСОБА_22 у дворі у них не щільний та з дірками, через які видно, що робиться на вулиці. Тоді вони почули крик її сина ОСОБА_18 з вулиці, що сусід, ОСОБА_23 , хотів вкинути у колодязь ОСОБА_24 - малолітнього сина ОСОБА_20 та її онука. ОСОБА_20 відразу вибіг з двору і кинувся бити ОСОБА_25 . Він його вдарив кулаком двічі по обличчю і двічі по ребрам. Від ударів ОСОБА_4 впав на землю. Петра вона з хлопцями відтягла від ОСОБА_25 . Останнього бив лише ОСОБА_20 , ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_14 його не били. При цій сварці була присутня і мати ОСОБА_4 , яка говорила, щоб йому добавили ще.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 24 квітня 2020 року, близько 14:00 год. ОСОБА_23 хотів вкинути у колодязь його племінника ОСОБА_24 . Про це повідомив брат ОСОБА_14 . Батько ОСОБА_26 вибіг на вулиця и став бити ОСОБА_4 . Вдарив він його кулаком двічі по обличчю і двічі по ребрам. ОСОБА_20 від ОСОБА_25 відтягнули мати, він та його брат ОСОБА_14 . Ніхто, крім ОСОБА_20 , ОСОБА_25 не бив. Мати останнього теж була присутня і говорила, щоб дали йому ще.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 24 квітня 2020 року, близько 14:00 год., був вдома у ОСОБА_17 , де святкували день народження ОСОБА_12 . Брат ОСОБА_27 - співмешканець його сестри. Тоді з вулиці вони почули крики ОСОБА_18 , що ОСОБА_4 хотів вкинути у колодязь ОСОБА_24 , сина ОСОБА_15 . Петро першим вибіг з двору, а всі інші побігли за ним слідом. Петро відразу вдарив двічі кулаком по обличчю ОСОБА_4 і двічі по ребрам. Його відтягнули від ОСОБА_4 і тому побиття припинилося. Ніхто інший ОСОБА_4 не бив.

Також винуватість ОСОБА_6 підтверджується письмовими доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження №0000247 від 24.04.2020, з якого вбачається, що 24.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена інформація про спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 (а. п. 35);

- протоколом прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення щодо нього ОСОБА_6 (а. п. 36);

- висновком судово-медичної експертизи №115 від 01.06.2020, з якого вбачається, що потерпілому ОСОБА_4 спричинені легкі тілесні ушкодження, ударів йому було нанесено не менше 2 і ушкодження можуть відповідати терміну, що вказані у постанові слідчого (а. п. 41);

- протоколом слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_8 від 25.05.2020, яка розповіла та показала на місцевості про обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (а. п. 42-49);

- висновком судово-медичної експертизи №119 від 01.06.2020, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_8 , може відповідати тому механізму, який виявлено при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_4 (а. п. 52);

- висновком судово-медичної експертизи №118 від 01.06.2020, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_9 , може відповідати тому механізму, який виявлено при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_4 (а. п. 55);

- протоколом слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_9 від 27.05.2020, яка розповіла та показала на місцевості про обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (а. п. 56-61);

- протоколом слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_10 від 25.05.2020, який розповів та показав на місцевості про обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (а. п. 62-68);

- висновком судово-медичної експертизи №117 від 01.06.2020, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_10 , може відповідати тому механізму, який виявлено при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_4 (а. п. 71);

- протоколом слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_28 від 28.05.2020, яка розповіла та показала на місцевості про обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (а. п. 72-78);

- висновком судово-медичної експертизи №116 від 01.06.2020, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_28 , може відповідати тому механізму, який виявлено при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_4 (а. п. 81);

- протоколом слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_6 від 02.06.2020, який розповів та показав на місцевості про обставини спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (а. п. 82-87);

- висновком судово-медичної експертизи №132 від 05.06.2020, з якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлений при судово-медичному обстеженні ОСОБА_4 , може співпадати з механізмом спричинення, продемонстрованим підозрюваним ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту (а. п. 89).

Зазначені докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Потерпілий ОСОБА_4 наполягав, що його били декілька чоловік, що подія сталася о 17 год. Також про побиття декількома чоловіками і саме о 17:00 говорила і свідок ОСОБА_8 .

Суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з письмових доказів, то тілесні ушкодження ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 .

Про побиття ОСОБА_4 декількома чоловіками зазначили лише сам ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю потерпілого.

При цьому у судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що спочатку його вдарив ОСОБА_6 , а потім лежачого на землі його бив не один чоловік, а декілька. Він особисто не бачив хто його бив, але так він вважає.

Що стосується показань свідка ОСОБА_8 , наданих нею в судовому засіданні, щодо побиття сина, то вони суперечливі, оскільки спочатку вона говорила, що ОСОБА_6 бив її сина головою об колодязь, потім вона говорила, що його били ОСОБА_6 та його брати ОСОБА_10 , ОСОБА_29 . Але на питання головуючої зазначила, що всі були у кучі і вона не може сказати хто саме бив сина.

Але такі суперечливі показання свідка ОСОБА_8 спростовується протоколом проведення слідчого експерименту з її участю, коли вона продемонструвала як ОСОБА_4 бив лише один ОСОБА_6 .

Окрім того, показання зазначеного свідка спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які як в судовому засіданні, так і під час проведення з ними слідчих експериментів на досудовому розслідуванні надали одні і ті ж показання про те, що ОСОБА_4 бив лише ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 також в судовому засіданні наполягав, що бив ОСОБА_4 один.

Оскільки суд розглядає кримінальне провадження лише щодо ОСОБА_6 і лише в межах висунутого саме йому обвинувачення, то в рамках даного провадження підстав для притягнення до відповідальності інших осіб немає.

При цьому потерпілий не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів для проведення перевірки і притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, які йому дійсно заподіяли тілесні ушкодження.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_6 кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку і лікарів психіатра чи нарколога.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, оскільки ОСОБА_6 критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та попросив вибачення у потерпілого; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлені.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні ОСОБА_6 зазначив, що не працює, на обліку як безробітний не перебуває, будь-яких доходів не отримує і живе за рахунок випадкових підробітків.

Зазначене свідчить про те, що у випадку призначення покарання у виді штрафу ОСОБА_6 сплатити його не спроможний.

А тому з урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Потерпілим ОСОБА_4 до обвинуваченого заявлений цивільний позов, у якому він просить стягнути на його користь 2000 грн майнової шкоди та 4000 грн моральної шкоди (а. п. 28, 29, 32, 33).

Обвинувачений ОСОБА_6 позов визнав частково, моральну шкоду визнав повністю, майнову частково.

Заслухавши обвинуваченого та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Майнову шкоду ОСОБА_4 обґрунтував витратами в розмірі 1100 грн на проїзд до судово-медичного експерта в м. Глухів та на придбання ліків витратами більше тисячі гривень.
На підтвердження заподіяння майнової шкоди ОСОБА_4 надав довідку від 01.06.2020 про те, що він звертався в лікарню з приводу зняття швів на обличчі, та виписку з медичної картки про огляд його лікарем 24.04.2020, під час якого були виявлені гематоми, забійні рани на обличчі (а. п. 32, 33).
Але зазначені документи не підтверджують того, що ОСОБА_4 поніс витрати в розмірі 2000 грн на ліки та поїздку до судово-медичного експерта, в зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди необхідно відмовити.
Щодо моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода у вигляді отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 завдана внаслідок неправомірних дій саме обвинуваченого ОСОБА_30 .

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілим цивільний позов до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди у сумі 4000 грн. відповідає обсягу фізичних та моральних страждань потерпілого, що мали місце внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, оскільки він певний період часу відчував фізичний біль від отриманих ушкоджень, з приводу яких змушений був звертатися до лікаря за допомогою. Подія відбулась на очах у багатьох людей, тому він відчував своє приниження з боку ОСОБА_30 .

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_4 , а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 4000 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не застосовувався.

Судові витрати та речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального првопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 4000 (чотири тисячі) моральної шкоди.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 2000 (дві тисячі) гривень майнової шкоди відмовити на нобґрунтованістю.
На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя