Справа №463/6680/20
Провадження №1-кс/463/3805/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000029 від 27.04.2020.

Скаргу мотивує тим, що оскаржуваною постановою слідчого ДБР всупереч вимогам ст.55 КПК України ОСОБА_3 було повторно відмовлено у визнанні потерпілим з тих підстав, що визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні є правом, а не обов`язком органу досудового розслідування. В той же час слідчим ДБР не враховано, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 про завдання йому тілесних ушкоджень. Незважаючи на те, що попередня постанова слідчого ДБР була скасована ухвалою слідчого судді, слідчий ДБР повторно відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, тому просить вказану постанову скасувати і зобов`язати слідчого повторно розглянути по суті клопотання ОСОБА_3 від 13.06.2020 про визнання його потерпілим.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, разом з тим скерував клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Слідчий ДБР на розгляд скарги не з`явився, заперечення проти скарги не скерував, причин неявки слідчому судді не повідомив, тому вважаю можливим проводити розгляд скарги у його відсутності, оскільки у відповідності до вимог ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Частина перша ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як вбачається з матеріалів скарги ухвалою слідчого судді від 05.06.2020 скасовано постанову слідчого ДБР від 15.05.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000029 від 27.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України та зобов`язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_3 від 09.05.2020.

13.06.2020 ОСОБА_3 звернувся до слідчого ДБР із клопотанням про виконання вказаної ухвали слідчого судді та визнання його потерпілим, однак оскаржуваною постановою у задоволенні такого повторно відмовлено.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що мотивами прийняття такої стало те, що визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні є правом, а не обов`язком органу досудового розслідування, а також те, що на даний час не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між отриманням тілесних ушкоджень та діями працівників Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області і наявні сумніви щодо причетності працівників поліції до отримання тілесних ушкоджень.

Разом з тим, такі доводи слідчого ДБР слідчий суддя вважає необґрунтованими, оскільки завдання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень свідчить про завдання йому шкоди, а жодних слідчих дій з метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням тілесних ушкоджень та діями працівників Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області слідчим ДБР не було проведено.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова є передчасною, тому підлягає скасуванню, а скарга задоволенню.

Керуючись вимогами статей 303, 307, 372 КПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000029 від 27.04.2020.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000029 від 27.04.2020.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1