Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/964/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді звернувся гр. ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту на майно. В зазначеному клопотанні він просить: скасувати арешт на легковий автомобіль «ВАЗ 21099», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1500 куб. см., сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності, який накладений ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2019 року.

На обґрунтування клопотання зазначає, що 14.12.2020 року начальником сектору дізнання Олевського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000238 від 15.06.2019 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, а відтак відпала необхідність в подальшому арешті, який накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2019 року.

Власник майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання в його відсутність, клопотання підтримує та просить його задоволити.

Начальник СД ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, до суду надала письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню з огляду на наступне:

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000238 від 15.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2019 року накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21099», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 шляхом поміщення на майданчик Олевського відділу поліції з метою збереження речових доказів. Заборонено користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.
18.10.2019 року ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області частково скасовано накладений арешт за ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2019 року на легковий автомобіль марки «ВАЗ 21099», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1500 куб см., сірого кольору та передано автомобіль марки «ВАЗ 21099», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на зберігання ОСОБА_3 із забороною керувати та відчужувати автомобіль марки «ВАЗ 21099», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передавати у користування іншим особам, до скасування арешту в порядку, передбаченому КПК України. Зобов`язано ОСОБА_3 на першу вимогу слідчого надавати автомобіль марки «ВАЗ 21099», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для проведення слідчих дій чи проведення експертизи.
Із постанови начальника СД Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 14.12.2020 року вбачається, що кримінальне провадження № 0000238 від 15.06.2019 року, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення .
Отже, на час розгляду слідчим суддею клопотання про скасування арешту майна постанова слідчого про закриття кримінального провадження не скасована та є чинною.

Разом із тим, питання про скасування арешту майна під час досудового розслідування не було вирішено.

Розглядаючи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує, що відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження і одним із таких заходів є арешт майна.

За положеннями частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пункті 52 постанови від 30.06.2020 року у справі N 727/2878/19, провадження N 14-516цс19, питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому ст. 174 цього Кодексу.

Слідчий суддя бере до уваги, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України також визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Смирнов проти Росії" від 07.06.2007 року зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Враховуючи, що кримінальне провадження № 0000238 від 15.06.2019 року, в рамках якого був накладений арешт на нерухоме майно, закрито постановою начальника СД Олевського ВП капітана поліції ОСОБА_4 від 14.12.2020 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, зазначена постанова є чинною, слідчий суддя приходить до висновку, що на сьогодні у держави немає законних підстав для подальшого обмеження права власності чи володіння майном у порядку кримінального судочинства. У зв`язку із закриттям кримінального провадження потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала.

Керуючись ст. ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно - задоволити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2019 року на автомобіль марки «ВАЗ 21099», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 .

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1