КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6265/2020 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Подільського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.
Визначено строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 09 січня 2020 року 22 год. 30 хв.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 , міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не досліджена особа підозрюваного, можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, та обґрунтованість оголошеної підозри. Обираючи міру запобіжного заходу, суд послався фактично лише на тяжкість інкримінованого злочину та нічим не перевірені і не підтверджені доводи, надані слідчим та прокурором про особу ОСОБА_7 .
Також апелянт зазначає, що в матеріалах відсутні документальні докази, що свідчили б про намір ОСОБА_7 , уникати слідства та суду, а тим більше впливати на них. Що стосується ОСОБА_7 , то як особа він не являє особою суспільної небезпеки-раніше не судимий, має місце проживання в м. Києві, має неповнолітнього сина, який проживає разом з ним, стійкі соціальні стосунки, інкриміновані йому злочини не вчинені проти життя і здоров`я. Що стосується обґрунтованої підозри, то вона не те що не відображає обставин справи, вона не несе ніякого інформаційного навантаження, яке б відображало причетність ОСОБА_7 , до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України. Оскільки, як вбачається з тексту підозри, не встановлені обставини, що свідчили б про правильність правової кваліфікації. Оскільки дії ОСОБА_7 , кваліфіковані як ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою застосування насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. Однак в чому виявилось це насильство слідством не встановлено. Медичного підтвердження наявності тілесних ушкоджень також немає в наявності. Таким чином ривок сумки, що і відрізняє відкрите викрадення майна від таємного, слідство помилково вважає насильством. За таких обставин правильною буде правова кваліфікація за ч. 1 ст. 186 КК України, що значно зменшує рівень суспільної небезпеки кримінального
Також слідством інкриміновано вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння, однак дана обставина також не підтверджена документально, медичне дослідження з даного приводу не проводилось.
Крім того апелянт зазначає, що судом першої інстанції також визначено строк дії оскаржуваної ухвали до 9 січня 2020 року, однак така дата існувати не може, оскільки вже пройшла. На думку захисту, даний факт не може бути визнаним механічною помилкою, оскільки це стосується ухвали суду на підставі якої, особа утримується в слідчому ізоляторі.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
12.11.2020 року ОСОБА_7 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дняповідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
13.11.2020 слідчий СВ Подільського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України. Мотивуючи клопотання, слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; впливати на свідків та потерпілу; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме вживати заходи, спрямовані на недопущення виявлення інших епізодів злочинних дій.
Слідчий зазначив, що більш м`які запобіжні заходи не призведуть до запобігання наведених ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України.
13.11.2020 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва вказане клопотання слідчого було задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 09 січня 2020 року 22 год. 30 хв., без визначення застави.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя під час розгляду вказаного клопотання, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про його особу, перевірив надані суду матеріали на предмет обґрунтованості підозри та існування заявлених ризиків у його поведінці, на підставі чого прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для обрання ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.
Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена слідчим та сумнівів не викликає.
Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження.
Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 ,та відомості про його особу, в їх сукупності.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.
При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України не визначив підозрюваному розмір застави, враховуючи кваліфікацію злочину, зміст підозри та вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.
На підставі зазначеного, слідчим суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 ,застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.
Таке обмеження права ОСОБА_7 ,на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Erdagozv. Turkeyп. 51).
Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.
Суди мають вивчати всі факти, що свідчать про наявність чи відсутність справжнього публічного інтересу, що виправдовує (з урахуванням принципу презумпції невинуватості) обмеження права на свободу, та викладати їх у своїх рішеннях про відмову у звільненні особи з-під варти (рішення у справі «Labita v. Italy», пп.152153).
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.
Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовжування обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.
Таким чином колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для обрання такого запобіжного заходу, оскільки вони в сукупністю можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Однак є слушними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції визначено строк дії оскаржуваної ухвали до 9 січня 2020 року, однак така дата існувати не може, оскільки вже пройшла. Однак даний факт всупереч тверджень апелянта, колегія суддів вважає технічною опискою, яку може усунути слідчий суддя за власною ініціативою або за заявою учасників даного процесу в порядку ст. 379 КПК України. До такого висновку колегія суддів прийшла після дослідження матеріалів справи, де встановила, що в проголошеному та долученому короткому тексті оскаржуваної ухвали /а.с. 63/, зазначено строк дії до 09 січня 2021 року, тобто описку слідчим суддею було допущено лише при складанні повного тексту судового рішення, тому дана обставина не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Крім того слід зауважити, що саме дата 09 січня 2021 року випливає з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобіжний захід застосований на 60 діб з моменту затримання підозрюваного ОСОБА_7 .
Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено, а також не встановлено колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183,184, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Подільського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 діб, без визначення застави. Визначено строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 09 січня 2020 року 22 год. 30 хв., - залишити без зміни, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4