ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/527/18 Номер провадження 11-кп/814/185/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
21 січня 2021 року м. Полтава
21.01.2021 колегією Полтавського апеляційного суду розглянуто апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року. Ухвалою апеляційного суду залишено апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін.
Не погоджуюсь з висновками колегії суддів про те, що ОСОБА_3 під час конфлікту з ОСОБА_4 не перебував у стані необхідної оборони, а також, що є доведеним той факт, що саме ОСОБА_3 спричинив потерпілому тілесні ушкодження.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 приїжджав до приміщення кафе, що належить ОСОБА_3 , 01.05.2016 двічі. При цьому першого разу між ОСОБА_4 та дружиною обвинуваченого і його гостями стався конфлікт. Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що під час цього конфлікту ОСОБА_4 поводився агресивно, псував меблі, предмети інтер`єру, посуд всередині кафе, спричинив бійку. Після цього ОСОБА_4 поїхав з місця події, пригрозивши розправою.
Дії ОСОБА_4 та його товаришів під час другого візиту лише підтверджували таку мету приїзду.
Так, зазначені особи поводили себе зухвало, розмовляли на підвищених тонах, завдали ОСОБА_3 побої. Даний факт підтверджується показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , висновком судово-медичної експертизи №163 від 01.06.2016, згідно з яким у ОСОБА_3 виявлено численні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Допитані в якості свідків працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які виїжджали на місце події, повідомили, що на вхідних дверях у кафе був слід від взуття, вибите скло у вікні, обстановка в кафе порушена.
Даний факт підтверджується протоколом огляду місця події від 02.05.2016.
Внаслідок дій ОСОБА_4 та його товаришів ОСОБА_3 був змушений тікати з місця події, залишивши там свою дружину разом з працівницею, автомобіль, власне майно.
Висновок місцевого суду та колегії апеляційного суду про те, що обвинувачений повернувся до місця події зі зброєю з метою помсти, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 нічого не загрожувало, на мою думку, є помилковим.
Так, вказані особи були змушені переховуватись в приміщенні охоронця, вони не могли вільно пересуватись територією, і ОСОБА_3 усвідомлював, що жінки залишились під впливом ОСОБА_4 та його товаришів. Отже, у нього були об`єктивні підстави вважати, що відносно його дружини та охоронниці існує неправомірне посягання, а тому дії ОСОБА_3 , який взяв вдома вогнепальну зброю та повернувся на місце події, свідчать про те, що він мав на меті саме захист ОСОБА_5 і ОСОБА_8 та власного майна.
При цьому ОСОБА_3 вживав і інших заходів для захисту своїх інтересів та інтересів близьких йому осіб, звернувшись за допомогою до поліції. Однак, своєчасно допомоги не отримав.
Коли ОСОБА_3 повернувся до місця події, обстановка не змінилася. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продовжували переховуватись, а ОСОБА_4 та його друзі продовжували перебувати на території належного ОСОБА_3 підприємства.
При цьому ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зазначають, що разом з ОСОБА_4 до кафе приїхали не двоє осіб, як вказано в обвинувальному акті, а не менше десяти.
Про наявність інших осіб на прилеглій до кафе території зазначає і ОСОБА_4 , вказуючи лише при цьому, що ті особи не були разом з ним.
Отримані ОСОБА_3 тілесні ушкодження також підтверджують той факт, що обвинувачений мав об`єктивні підстави хвилюватись за своє життя та здоров`я.
При цьому кількість осіб, їх поведінка та фізичний стан ( ОСОБА_11 та ОСОБА_4 є значно молодшими за ОСОБА_3 ), попередній конфлікт та погрози з боку ОСОБА_4 , давали об`єктивні підстави обвинуваченому вважати, що відносно нього відбувається суспільно небезпечне посягання, і що це посягання не припинилось після його повернення на місце події та створювало безпосередню загрозу спричинення шкоди його здоров`ю та життю.
Вважаю, що дії ОСОБА_3 щодо застосування зброї в даній обстановці були необхідними і достатніми для припинення посягання на нього з боку групи осіб.
Про те, що мало місце посягання саме на ОСОБА_3 , свідчать і дії ОСОБА_5 , яка побігла до поста поліції з проханням надати допомогу.
Зважаючи на те, що поліція допомоги не надала, на місце події своєчасно не прибула, ОСОБА_3 не мав реальної можливості іншими засобами ефективно відбити суспільно небезпечне посягання.
Викладене свідчить, що ОСОБА_12 перебував у стані необхідної оборони.
Такий висновок підтверджується також і тим, що саме особами в інтересах ОСОБА_3 була викликана поліція після події та обвинувачений одразу ж звернувся за медичною допомогою.
Вважаю також недоведеним той факт, що саме ОСОБА_3 спричинив потерпілому вогнепальні поранення.
Так, про обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень зазначають лише сам ОСОБА_4 та його товариші: ОСОБА_11 , щодо якого також у зв`язку із даними подіями було розпочате кримінальне провадження, та ОСОБА_13 , який під час конфлікту перебував у автомобілі, самого моменту отримання потерпілим поранення не бачив та підтверджує лише той факт, що потерпілий повернувся до автомобіля із тілесним ушкодженням.
Разом з тим, показання ОСОБА_4 та ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_3 влучив у ОСОБА_4 з відстані близько 6 метрів, не узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи № 165 від 04.08.2016, відповідно до якого постріл було здійснено з близької відстані, а також з поясненнями експерта ОСОБА_14 у судовому засіданні, який уточнив, що ця відстань становила 2-3 сантиметри.
Є вочевидь сумнівними і твердження ОСОБА_4 та ОСОБА_11 про те, що після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 здолав відстань 6 метрів, вступив у боротьбу з ОСОБА_3 , а потім ще й відійшов на значну відстань та викинув відібрану у обвинуваченого зброю в кущі.
Жодним іншим доказом факт отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень саме внаслідок дій ОСОБА_3 та у вказаному в обвинувальному акті місці не підтверджується.
Отримане потерпілим поранення пов`язане із істотною крововтратою. Однак, будь-яких слідів крові на місці події не виявлено. Одяг ОСОБА_3 , на якому могли б під час боротьби з ОСОБА_4 залишитись сліди крові потерпілого, не оглядався, як і не оглядався автомобіль, на якому потерпілий був доставлений до лікарні.
Більше того, конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбувся після 21.00 год. 01.05.2016. Вже о 21.40 цього ж вечора надійшов виклик у службу швидкої медичної допомоги щодо отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та о 23.45 він був госпіталізований.
Разом з тим, ОСОБА_4 , який за версією сторони обвинувачення отримав вогнепальне поранення близько 21.00 год. 01.05.2016 та мав значну крововтрату, звернувся за медичною допомогою і був госпіталізований до медичного закладу лише о 00.30 год. 02.05.2016.
Зброя ОСОБА_3 після закінчення конфлікту перебувала у розпорядженні оточення ОСОБА_4 та її видав ОСОБА_11 працівникам поліції лише 04.05.2016 без будь-яких слідів відбитків пальців.
Відстріляні гільзи на місці події також зібрав ОСОБА_11 , чим унеможливив встановлення факту, що саме ці гільзи у відповідній кількості були відстріляні з рушниці ОСОБА_3 на місці події, та що будь-яка інша зброя на місці події не застосовувалась.
На мою думку, є надуманим і привід повернення ОСОБА_4 до кафе відшукання гаманця.
Так ОСОБА_3 та свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_8 зазначають, що про гаманець ОСОБА_4 нічого не питав, його дії не свідчили про те, що він намагається відшукати загублену річ. За час, коли ОСОБА_3 подолав відстань додому та в зворотному напрямку, минуло не менше, ніж півгодини. Однак, ОСОБА_4 та його товариші не залишили прилеглу до кафе територію до повернення туди ОСОБА_3 та після його повернення продовжили з конфлікт з обвинуваченим.
Викладені обставини залишились поза увагою місцевого та апеляційного судів. Доводи ОСОБА_3 про те, що він не спричиняв потерпілому виявлених у останнього тілесних ушкоджень, не спростовані.
За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_3 у будь-якому разі перебував у стані необхідної оборони, що відповідно до ст.36 КК України виключає кримінальну відповідальність, вважаю, що вирок місцевого суду необхідно скасувати, а кримінальне провадження - закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Суддя Полтавського
апеляційного суду ОСОБА_2