Ухвала
іменем України
07 вересня2020 року

м. Київ
справа № 643/17392/18
провадження № 51-4185 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року щодо нього

встановив:

За вироком Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, пунктом 6 частини 2 статті 115, частини 2 статті 15, пунктів 1,6, частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК) та на підставі статті 70 КК призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок матеріальної шкоди 67 984 грн, в іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 100000 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями та просить змінити ухвалу апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без зміни. Зокрема вказує, що суди не дотримались норм кримінального та кримінального процесуального закону та не надали доказам належної оцінки.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Також, засуджений, не звернув уваги, що відповідно до статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однак, зміст касаційної скарги засудженого зводиться до вільних показань у кримінальному провадженні, щодо його невинуватості, без врахування підстав для скасування або зміни судових рішень.

До того ж, вимоги засудженого стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги убачається, що він також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції.

Відповідності до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак засуджений у своїй касаційній скарзі просить змінити лише ухвалу апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без зміни, при цьому посилаючись на суворість призначеного покарання не конкретизує його з урахуванням невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, колегія суддів ,
постановила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного

суду від 14 липня 2020 року щодо нього, залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3