Провадження № 1-кп/161/1101/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 19 серпня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002404 від 02.07.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз 19.03.2018 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 14.02.2020 по відбуттю покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 02 липня 2020 року близько 18.00год., на першому поверсі четвертого підїзду будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та метою відкритого викрадення чужого майна, із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , що виразилось у нанесенні одного удару рукою в ділянку передпліччя лівої руки та одного удару в ділянку плеча правої руки потерпілого, в результаті чого ОСОБА_5 було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, яке згідно висновку експерта відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, повторно відкрито викрав з кишені мобільний телефон «Самсунг Галаксі Дж5», вартість якого згідно висновку експерта становить 1566,67 гривень, внаслідок чого завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_5 на вказану суму.
ОСОБА_3 інкримінується відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно 02 липня 2020 року перебуваючи в під`їзді будинку відкрито викрав мобільний телефон, при цьому застосував до потерпілого насильство. Суму завданих збитків не оспорює, у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення в потерпілого, просив суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні підтвердив факт грабежу, щодо міри покарання покладався на розсуд суду, повідомив, що викрадене майно повернуте.
Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненими повторно, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий в тому числі і за вчинення тяжких корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак повністю визнав свою винуватість, даних про перебування на обліку в лікарів нарколога чи психіатра немає.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, думку потерпілого, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке необхідно відбувати реально, оскільки відсутні достатні підстави для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.
На думку суду, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченого термін перебування його під вартою до набрання вироком законної сили у відповідності до вимог ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Речові докази у справі, а саме: мобільний телефон «Самсунг» залишити за належністю потерпілому ОСОБА_5

Стянути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи в загальній сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.72 КК України в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.07.2020 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий