Справа № 467/1164/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000325, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Ком`яти Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрований і фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення правопорушення та наслідків, що настали, а також форми вини, мети і мотиву

Суд визнав доведеним, що 18 серпня 2019 року у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на таємне викрадення майна, належного СТОВ «Промінь», яке знаходилось на території домоволодіння АДРЕСА_2 .

Реалізуючи задумане, 18 серпня 2019 року близько 10 год.00 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, не маючи прав на належне СТОВ «Промінь» майно, з метою обернення його на власну користь, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав бувші у використанні чотири листи шиферу восьмихвильового розміром 1750х1150х5,8 мм, яким розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Промінь» матеріальну шкоду на загальну суму 220,00 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оцінка показань обвинуваченого та свідків, а також інших доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження обставин учиненого кримінального правопорушення

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 суду показав, що його колишня дружина ОСОБА_8 проживала по АДРЕСА_3 . За цією ж адресою він проживав разом із нею до розлучення, яке мало місце близько дванадцяти років тому.

18 серпня 2019 року о 04 год. 00 хв. ранку дружина залишила місце проживання, а напередодні зателефонувала йому та сказала, аби він забрав потрібні йому речі із її домоволодіння, зокрема, посуд, повідомивши, де знаходяться ключі від будинку. Оскільки вони зберегли товариські відносини.

Цього ж дня, близько 10 год. 00 хв. він вирушив до будинку колишньої дружини із візком, на якому планував вивезти потрібні йому речі.

Прийшовши будинку, він помітив, що зі сторони городу відсутня частина сітки рабиці, а тому вирішив забрати її аби не розікрали те, що ще залишилась.

Також вирішив забрати чотири ласти восьмихвильового шиферу, які знаходились біля веранди за прибудовою.

Погрузивши сітку рабицю і шифер на візок, він вирушив додому, так як проживає по АДРЕСА_1 .

Обвинувачений вказав, що дізнався про продаж будинку дружиною вже після того, як забрав шифер і сітку.

Зокрема, в селі люди подейкували, що дружина продала будинок, після чого він запитав про це у дочки чи це дійсно так.

Він знав від дружини, що вона бажає продати будинок, але не знав кому саме. Вона говорила, то про один, то про інших людей. Також, казала, що будинок хоче купити ОСОБА_9 .

Однак, що будинок 18 серпня 2019 року вже був проданий він не зав.

Обвинувачений, крім цього, вказав, що він не мав наміру таємно викрадати майно, пішов за ним вдень, коли його бачили люди, зокрема, ОСОБА_10 , пробув на території домоволодіння близько двох трьох годин, а взяті речі не приховував, оскільки залишив їх на подвір`ї свого домоволодіння у візку.

Також ОСОБА_7 повідомив, що раніше проживав разом з дружиною в будинку АДРЕСА_2 , купував шифер, який до цього часу знаходився на подвір`ї, та разом із батьком дружини огороджував домоволодіння сіткою рабицею, викрадення якої йому наразі інкримінується.

У подальшому обвинувачений свою вину у вчиненні проступку визнав, засудив свій вчинок.

Свідки сторони обвинувачення, будучи допитаним згідно із правилами ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, кожен окремо, дали показання про таке.

Зокрема, свідок ОСОБА_11 показала, що проживала по сусідству із колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 .

Одного дня, коли вона поралась на подвір`ї по господарству, то бачила, що обвинувачений ходить по подвір`ї ОСОБА_8 .

В цей час до неї підійшов ОСОБА_12 , який запитав, що він там робить, на що вона відповіла, що не знає.

Тоді ОСОБА_13 пішов до ОСОБА_7 і запитав у нього безпосередньо, на що останній відповів, що дружина дозволила йому забрати речі.

Свідок вказала, що на момент, коли вона бачила обвинуваченого на території домоволодіння ОСОБА_8 , їй не було відомо, що остання продала будинок.

Сам же ОСОБА_7 у цьому домоволодінні не проживав.

Зараз у будинку живуть якісь люди, а в селі подейкують, що його придбало СТОВ «Промінь».

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що влітку 2019 році, більш точної дати та часу не пам`ятає, він разом із своєю дружиною порався по господарству на території свого домоволодіння.

В цей час до них підійшов ОСОБА_15 на прізвисько « ОСОБА_16 », прізвища якого він не знає, і запитав, що на території сусіднього домоволодіння робить ОСОБА_7 .

Оскільки їм це не було відомо, то ОСОБА_15 сам запитав ОСОБА_7 про це, на що він відповів, що дружина дозволила йому забрати речі.

А через деякий час приїздили поліцейські.

Чи продала ОСОБА_8 будинок він не знає, але чув, що його мав намір купити ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_18 показав, що він працює начальником охорони СТОВ «Промінь».

Влітку 2019 року, більш точно не пам`ятає, його керівник повідомив, що у будинку по АДРЕСА_3 щось викрали.

Оскільки цей будинок був придбаний СТОВ «Промінь» для персоналу, то він разом з одним із охоронці прибули туди з метою перевірки.

По прибуттю до домоволодіння, він помітив, що демонтаж частини покрівлі прибудови до будинку, як то, буди відсутні шість сім шиферин. Також виявив відсутність сітки рабиці, якою було відгороджено подвір`я від садка.

Крім цього, вхідні двері до будинку були відчинені, в будинку були речі, залишені попередніми господарями, які цінності для СТОВ «Промінь» не мали.

Одна із сусідок, молода жінка, розповіла, що бачила на території домоволодіння ОСОБА_7 , якому робила зауваження та повідомила про продаж його дружиною будинку.

Також вона сказала, що він спільно проживав з жінкою, яка була попередньою власницею будинку та вказала, де проживає ОСОБА_7 .

По приїзду до нього додому, він побачив, що на подвір`ї знаходиться візок з шифером і рулоном сітки.

Коли запитав у ОСОБА_7 чи знає він, що будинок вже проданий, останній відповів, що знає. Також вказав, що це майно вважає своїм.

Після цього він викликав поліцейських.

Свідок ОСОБА_19 в суді показав, що він працює на посаді механіка СТОВ «Промінь».

В липні 2019 року працівники поліції передали йому на зберігання у якості речових доказів приблизно двадцять метрів сітки рабиці та чотири листа шиферу, які на цей час зберігаються на складі, що розташований на території СТОВ «Промінь».

Ці показання обвинуваченого, ураховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, так як сприймались судом безпосередньо, суд визнає допустимими, а також належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, зокрема, щодо часу, місця та способу учиненого правопорушення, а також спрямованості його умислу, мети і мотивів і паралельно вказують на достовірність та/чи недостовірність, можливість та/чи неможливість використання інших доказів у справі.

Показання свідків сторони обвинувачення суд визнає допустимими, оскільки вони сприймались ним безпосередньо, а також належними, так як вони прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у цій справі, у тому числі, щодо причетності обвинуваченого до події і спрямованості його умислу, направленого на викрадення чужого майна.

При цьому, обставин, визначених ст. 87 КПК України, судом установлено не було, а так само й інших відомостей, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України щодо свідків, як то, показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують їх нечесність, суд у своєму розпорядженні не мав.

Крім цього, суд із дотриманням правил, установлених ст. 358 КПК України, дослідив ряд документів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, протоколи слідчих дій, що надані йому стороною обвинувачення.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 19 серпня 2019 року із додатком фото таблицею (зображення №1-№7), слідчим Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_20 в присутності двох понятих та начальника охорони СТОВ «Промінь» ОСОБА_18 оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке частково огороджене дерев`яним парканом і вхід до якого здійснюється через дерев`яну хвіртку.

На території домоволодіння слідчим виявлено металеву арку, в крайньому правому вуглі якої розміщено три шиферини розміром 1,5х,0,5 мм, а прямо від арки на відстані 10 метрів з правого боку наявна частина сітки рабиці та отвір від стовпчика.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 20 серпня 2019 року із додатком фототаблицею (зображення№1-№5), слідчим в присутності двох понятих та представника СТОВ «Промінь» оглянуто територію механізованого двору СТОВ «Промінь», у тому числі 4 скрутки сітки рабиці та чотири листа восьмихвильового шиферу, які добровільно видав ОСОБА_7 , що підтверджується його ж письмовою заявою від 19 серпня 2019 року.

При цьому, згідно договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 15 липня 2019 року приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_21 , продавець ОСОБА_8 передала у власність Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка), площею 0,0976 га, що розташовані за адресою : АДРЕСА_3 ,

Водночас, згідно довідки Благодатненської сільської ради № 572 від 19 вересня 2019 року ОСОБА_7 за цією адресою не зареєстрований і не проживає.

Згідно висновку експерта №1202 від 23 вересня 2020 року ринкова вартість чотирьох листів восьмихвильового шиферу розміром 1750х1150х5,8 мм, які знаходились у користуванні, станом на 18 серпня 2019 року (час події) могла становити 220,00 грн.

Тож, загалом усі вказані вище та досліджені судом докази сторони обвинувачення, що надані нею на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_7 проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, у сукупності зі його ж показаннями та показаннями свідків, підтверджують обставини і факти, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, предметів, способу і обставин учинення), у тому числі перебігу подій, що мали місце у дійсності, а також спрямованості умислу обвинуваченого, зокрема, мотивів і мети вчиненого ним діяння.

Дані ж висновку експерта №1202 від 23 вересня 2020 року дають змогу у цьому випадку визначити, що інкриміноване ОСОБА_7 діяння належить розглядати у площині кримінального права.

При цьому, усі процесуальні джерела цих доказів зібрані в ході досудового розслідування у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав, у той час, як постанова слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 20 серпня 2019 року про визнання і долучення до кримінального провадження речових доказів чотирьох листів шиферу восьмихвильового та 20-ти метрів сітки рабиці, визначає статус і правовий режим використання цього майна, яке, у цій ситуації, є предметом кримінального правопорушення і, відповідно, речовими доказами.

Водночас, будь - якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, в ході досудового розслідування, у тому числі й щодо процедури здобуття доказів, судом не виявлено і сторонами не доведено.

За таких обставин, суд відхиляє доводи обвинуваченого у тій частині, що він не мав умислу на крадіжку шиферу і сітки, оскільки вони спростовані показаннями свідка ОСОБА_18 , який підтвердив, що ОСОБА_7 знав про продаж будинку на момент вилучення ним шиферу та сітки.

Цим самим не є дійсними твердження обвинуваченого про те, що станом на 18 серпня 2019 року він не знав про продаж його колишньою дружиною будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно, викрадене ним майно було для нього чужим, оскільки він не мав дозволу на користування ним від законного на той час володільця ( СТОВ «Промінь»).

Крім цього, обвинувачений вказав на наявність у нього дозволу дружини на вилучення дрібного майна, як то, хатніх речей, у той час, як вирішив вилучити шифер і сітку з власних міркувань, оскільки вважав їх своїми.

Однак, показання свідка ОСОБА_22 говорять про те, що обвинувачений ще відразу після події усвідомлював, що майно вже не належить його дружині, так як знав, що воно було продане.

Крім того, сам обвинувачений вказав, що йому було відомо по намір дружини продати будинок.

А договором купівлі продажу та довідкою Благоданенської сільської ради №527 від 19 вересня 2019 року підтверджується факт того, що обвинувачений на момент вилучення ним майна із території домоволодіння, належного СТОВ «Промінь», не мав на нього будь яких прав володіння.

Сам же по собі факт того, що ОСОБА_7 здійснив вилучення майна вдень і у подальшому не приховував його, ще не вказує на те, що викрадення майна не було таємним, оскільки на їх запитання він оперував наявністю дозволу дружини на вилучення майна.

У той час, як сам обвинувачений вказав, що отримав дозвіл від дружини аби забрати дрібні речі з будинку, зокрема, посуд.

Відповідно, суд розцінює наведені обвинуваченим аргументи як обраний ним спосіб захисту від висунутого обвинувачення.

Проте, у подальшому ОСОБА_7 засудив свій вчинок, що дає суду підстави сприймати його позицію, як невизначену щодо вчиненого ним діяння, ураховуючи той факт, що майно колись перебувало у його користуванні.

Разом із цим, у порядку ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд вважає за необхідне виключити із обсягу обвинувачення твердження про таємне викрадення ОСОБА_7 сітки рабиці.

Зокрема, суд керувався тим, що крадіжка є злочином із матеріальним складом, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони якого є вартість викраденого майна.

Отже, для доведення «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні сітки рабиці, як предмету кримінального правопорушення, має бути встановлено, у тому числі, її вартість.

Але єдиним доказом на підтвердження вартості сітки рабиці є довідка СТОВ «Промінь» №400 від 19 серпня 2019 року, згідно якої її вартість довжиною 20 метрів, розміром h = 1 м. становить 400,00 грн.

Висновком же експерта №1202 від 23 вересня 2020 року ринкову вартість сітки рабиці розмірами h+1 м секціями по 35 мм, довжиною 20 метрів, яка знаходилась у використанні, станом на 18 серпня 2019 року, визначити не можливо через відсутність інформації щодо продажу зразків подібного майна, що було у використанні.

Тож, ураховуючи, що сітка рабиця є майном, яке було у використанні, то тільки особа, яка володіє технічними або іншими спеціальними знаннями, могла визначити методику встановлення її вартості і розміру шкоди.

З цих мотивів, суд не може довіряти даним довідки потерпілого юридичної особи щодо вартості сітки рабиці, ураховуючи ще й те, що обвинувачений в судовому засіданні не погодився з нею, з огляду, зокрема, на тривалість її використання.

До того ж, у суду відсутні відомості про балансовий облік цього майна у потерпілого, а, крім цього, потерпіла особа є заінтересованою у цій справі.

Тому, ураховуючи викладене, суд позбавлений змоги беззаперечно констатувати, що сітка рабиця, за таких обставин, є предметом кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, оскільки її вартість, що установлена в ході досудового розслідування і відображена в обвинувальному акті, є сумнівною з мотивів, що наведені судом вище.

Інакше кажучи, предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, є майно, вартість якого на момент його таємного викрадення, становила не менше 192, 10 грн.

Та оскільки вартість сітки рабиці, що установлена в ході досудового розслідування є сумнівною і її не вдалося визначити шляхом призначення судової товарознавчої експертизи під час судового провадження, то суд не сприймає це майно як предмет кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а тому не може обтяжити відповідним обставинами обсяг висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Як наслідок, є доречним виключити твердження прокурора про таємне викрадення сітки рабиці з обсягу обвинувачення, що, однак, не потягне за собою зміни правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_7 діяння у цілому, так як попередньо суд визнав достовірним факт таємного викрадення ним чотирьох листів шиферу, вартість якого на момент вчинення проступку вказує на кримінальну поді у цій ситуації.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що установлює санкцію за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Як наслідок, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, і їх достатнього обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, доведених перед судом із дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом», тобто, із таким ступенем достовірності і достатності доказів, за якого тягар доведення зі сторони обвинувачення суд визнає знятим.

Тому у світлі установлених судом фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховував роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06 листопада 2009 року, яким ВСУ вказав, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Таємність як спосіб вчинення крадіжки характеризується за допомогою двох критеріїв об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого - викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб (власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно), у присутності інших осіб, але непомітно для них, або вони у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном, при розрахунку на потурання від інших осіб, чи коли інші особи переконані у правомірності дій винного.

Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору.

Та як вказував суд вище, обвинувачений хоча й усвідомлював, що його бачуть сторонні особи, проте, оперував наявністю у нього дозволу на вилучення майна, отриманого від власника.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи же питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а так само і те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію кримінальних правопорушень, передбачену ст.12 КК України, відповідно до частини другої якої інкриміноване ОСОБА_7 діяння визначається як кримінальний проступок, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер наслідків, що настали, зокрема, незначний розмір матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому юридичній особі, який не набагато перевищує межу, за якої крадіжка кваліфікується, як дрібна.

У той час як обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване у встановленому законом порядку, отримує дохід від тимчасових заробітків та у виді орендної плати, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, так само, як і на обліку в органах пробації, перебуває на військовому обліку в Арбузинському РВК, алкогольними напоями не зловживає, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Крім цього, ОСОБА_7 за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, у побуті та громадських місцях поводить себе добре, алкогольними напоями не зловживає, скарг і зауважень від сусідів і жителів села на нього не надходило.

Обставиною ж, що пом`якшує покарання, згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Зокрема, в ході судового розгляду обвинувачений розкаявся і засудив свій вчинок, визнав, що вчинив не добре.

Крім цього, в ході досудового розслідування ОСОБА_7 визнав свою провину, добровільно видав викрадене ним майно і не чинив перешкод слідству.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого ( постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі № 166/1065/18).

Але у цьому випадку є дійсним факт щирого каяття обвинуваченого, позаяк, матеріалами справи підтверджено, що він добровільно видав викрадене майно і визнав свою провину.

Це мало місце й в ході судового розгляду, де суд переконався у тому, що обвинувачений негативно ставиться до учиненого.

Водночас, обставин, які б обтяжили покарання, згідно ст. 67 КК України, суд не виявив.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 85 КК України у виді громадських робіт, у той час, як дійсність обставин, регламентованих ч.3 ст. 56 КК України, суд не установив.

Так, суд, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та майнового стану обвинуваченого (ч.2 ст. 53 КК України), зокрема, того, що він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний і мінливий дохід, вважає недоречним призначення покарання у виді штрафу.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді громадських робіт, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування положень ст. ст. 69, 69-1 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення (обставин, мотиву і мети, а також поведінки обвинуваченого до, під час та після вчинення злочину), його особи, як такого, що має прийнятну і допустиму репутацію у місці постійного проживання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

У розрізі визначеного судом розміру покарання, то суд зважав на обставини вчиненого діяння, поведінку обвинуваченого до під час та після вчинення злочину та ніші обставини, зокрема, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, раніше користувався майном, викрадення якого йому інкримінується.

Крім цього, суд ураховував відомості досудової доповіді, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, а так само і ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, і для окремих осіб, оцінюється як середній.

Мотиви прийняття інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений.

Питання витрат на залучення експерта суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України, шляхом стягнення їх з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів слід вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу немає.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 1 634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) грн. 50 коп.

Речові докази 4 (чотири) листи восьмихвильового шиферу та 20 (двадцять) метрів сітки рабиці залишити у володінні Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь».

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1