Справа № 204/6357/20
Провадження № 1-в/204/1194/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівка Донецької області, громадянина України, вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2018 його було засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі

щодо звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України
ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що вину у вчиненому правопорушенні він визнав, щиро кається, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Зазначив, що має родину, планує працювати разом з сином, раніше не судимий. З приводу стягнення пояснив, що при перевірці знайшли продукти харчування, які йому не належать, оскільки він посилок не отримує.

У судовому засіданні представник Дніпровської установи виконання покарань №4 зазначив, що ОСОБА_5 сумлінно ставиться до праці, за що має три заохочення правами начальника установи, в цілому має сумлінну поведінку, але має стягнення, тому він не може підтримати заяву. Зазначив, що стягнення було накладено на ОСОБА_5 за те, що на робочому місті засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знайшли продукти харчування, а саме крупи, м`ясо, макарони. Також зазначив, що ці продукти надійшли з посилок, оскільки в ДУВП таких продуктів немає.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання у зв`язку з тим, що на його думку ОСОБА_5 не довів свого виправлення, оскільки в нього немає сумлінної поведінки.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 на момент подання заяви (29.09.2020) відбував покарання в ДУВП №4, на момент розгляду заяви чекає етапування до іншої установи виконання покарань, тому фактично щодо нього в межах ДУВП №4 виконується вирок, у зв`язку з чим заява засудженого ОСОБА_5 підлягає розгляду в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.
Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2020 ОСОБА_5 було засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок утримання зазначеної особи під вартою 22.01.2018, кінець строку відбування покарання 22.01.2022.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 22.10.2020 засуджений ОСОБА_5 відбув більше ніж 2/3 частини з призначеного покарання у вигляді позбавлення волі та має невідбуту частину покарання 1 рік 3 місяці.

Згідно характеристики, наданої адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_5 з 20.11.2018 по 07.10.2020 відбував покарання у складі господарчої обслуги Дніпровської установи виконання покарань №4, за період відбування покарання характеризується задовільно, за сумлінне ставлення до праці має три заохочення правами начальника установи, за недотримання вимог режиму має два стягнення, одне з яких погашене за плином часу, дотримувався правомірних та вічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації, у відношенні до засуджених неконфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко кається, працевлаштований машиністом з прання та ремонту спецодягу, сумлінно ставиться до праці, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними.
Вирішуючи питання щодо сумлінної поведінки засудженого, а саме факту накладення на нього стягнення, суд зазначає наступне.
З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що постановою про накладення дисциплінарного стягнення від 29.09.2020 на засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було накладено стягнення у вигляді попередження за зберігання продуктів харчування, які потребують додаткової термічної обробки, а саме круп, сирів, м`яса (а.с.114). Внаслідок чого відбулося засідання комісії. Згідно з рапортами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 17.09.2020 було виявлено продукти харчування, які потребують додаткової термічної обробки, а саме крупи, сири, м`ясо (а.с.116-117). З протоколу вилучення від 17.09.2020, вбачається, що на робочому місці, а саме прально-банному комбінаті, у засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під час проведення обшуку (огляду) виявлено та вилучено крупу рисову 2 кг, м`ясо курей сире 3 кг, крупа гречана 1 кг (а.с.119). З письмових пояснень ОСОБА_6 вбачається, що 17.09.2020 він знаходився на робочому місці, до нього зайшли працівники адміністрації та вилучили з холодильнику продукти харчування (а.с.120). В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що продукти належать не йому, оскільки він посилок не отримує.
З матеріалів особової справи та з пояснень ОСОБА_5 вбачається, що засуджений ОСОБА_5 дійсно не отримує посилок в установі, при цьому представник установи ОСОБА_4 пояснив, що вилучені продукти харчування надійшли саме з посилок, оскільки в ДУВП №4 таких продуктів немає.
З аналізу зазначених обставин, суд приходить до висновку, що при винесені постанови про накладення дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_5 , адміністрація установи застосувала формальний підхід, не прийняла до уваги відсутність можливості отримати заборонені продукти засудженим ОСОБА_5 , письмові пояснення ОСОБА_6 , якими він фактично підтвердив належність продуктів харчування саме йому, та притягнула до відповідальності обох осіб, що на той момент перебували в приміщенні, не встановивши, кому належать продукти і хто є винуватим в порушенні правил.
З огляду на таке, суд не бере до уваги зазначену постанову про накладення дисциплінарного стягнення та не розцінює її як факт порушення режиму установи, та, враховуючи відсутність інших порушень режиму установи, а також пояснень представника установи ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що у засудженого ОСОБА_5 наявна сумлінна поведінка.
Таким чином, виконуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2, приділивши особливу увагу не лише поясненням засудженого, а ще й поясненням представника органу, який відає виконанням покарання, враховуючи той факт, що засуджений ОСОБА_5 був засуджений за тяжкий злочин та кримінальний проступок, відбув більш 2/3 призначеного йому строку покарання, характеризується задовільно, має сумлінну поведінку та ставлення до праці, має три заохочення, критичне ставлення до скоєного кримінального правопорушення та усвідомлення своєї вини,має стійкі соціальні зв`язки, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 довів своє виправлення та може бути звільнений від покарання умовно-достроково.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
Заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , засудженого вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року за скоєння кримінальних правопорушень, передбаченихч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, від покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання1 (один) рік 3 (три) місяці.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1