Номер провадження: 11-кп/813/33/20
Номер справи місцевого суду: 500/5713/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

законного представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000711 від 31.03.2019 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Приозерне Кілійського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В силу ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту проголошення вироку, з 15.10.2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 10 320 гривень матеріальної шкоди, 30 000 гривень моральної шкоди, 5 000 гривень витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 50 000 гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз в розмірі 3 297,21 гривень.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного рішення.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 засуджений за те, що 30 березня 2019 року, близько 20:00 годин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21213-110-00» номерний знак НОМЕР_1 , і рухаючись по пр. Мира з боку вул. Кулікова в напрямку вул. Івана Франка в м. Ізмаїлі Одеської області, в порушення вимог п/п «б» п. 2.3, п. п. 12.2, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху, перевищив допустиму швидкість руху при наближенні до пішохідного переходу, який розташований на пр. Мира на перехресті з вул. Кулушина в м. Ізмаїлі Одеської області, внаслідок злочинної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розрахував на їх відвернення, не вжив заходів до зменшення швидкості руху та зупинки свого транспортного засобу, на вказаному пішохідному переході скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження легкої та середньої тяжкості.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій встановлених у вироку суду, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та стягнення з нього моральної шкоди, призначити йому покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, стягнути з нього на користь ОСОБА_8 10 320,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати на проведення судових експертиз, а в решті позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його собі, стягнута моральна шкода нічим не підтверджена.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, прокурора, представника потерпілої та законного представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_9 , який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення, в зв`язку з чим суд 1-ї інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений, як зазначалось, не оспорює доведеність вини і кваліфікацію його дій встановлених у вироку суду, оскаржує вирок суду тільки в частині призначеного покарання та вирішенні цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди..

Апеляційний суд, при перегляді судового рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідив зазначені у вироку обставини та докази, вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання та при вирішенні питання щодо цивільного позову, дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченій, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів вчинених з необережності, та особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно.
У відповідності до вимог ст.66 КК України, суд 1-ї інстанції визнав обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Також у відповідності до вимог ст.67 КК України, суд 1-ї інстанції встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст. 65-67 КК України, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України, зокрема, 1 року обмеження волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції при визначенні покарання не врахував обставини, що пом`якшують відповідальність, а також всіх даних про особу обвинуваченого, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються змістом вироку суду, в якому враховані дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, у тому числи на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Під час апеляційного розгляду, стороною захисту не зазначено обставин та не надано доказів, які б свідчили про наявність будь-яких інших обставин, що пом`якшують покарання та наявність у обвинуваченого інших обставин, які позитивно характеризують особу обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що передбачених законом підстав для призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу не встановлено, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних особи обвинуваченого, а також з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання.
Крім того, згідно положень ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка його заподіяло, в повному об`ємі.
Згідно ст.ст. 23 ч. 3, 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності вини, грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У вироку суду, з урахуванням положень ст. 1166 ЦК України, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 10 320 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Висновок суду в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 10 320 грн. та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., в повному обсязі підтверджений доданими до цивільного доказами, та в апеляційній скарзі не оспорюється.
Також суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, з урахуванням встановлених обставин злочину, а також обставин, зазначених в цивільних позовах, стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 30 000 грн. моральної шкоди, а також на користь потерпілої ОСОБА_10 50 000 грн. моральної шкоди.
У вироку суду належним чином мотивоване рішення щодо задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, а також наведені докази та обставини, які були зазначені позивачами в позовах та доведені під час судового розгляду кримінального провадження.

Так, суд прийняв до уваги характер і тривалість фізичних та моральних страждань потерпілої від злочинних дій обвинуваченого, який наніс потерпілій ушкодження середньої тяжкості, та яка, внаслідок перелому обох ніг тривалий час взагалі не могла ходити, відчувала сильні болі в ногах, змушена була довгий час ходити за допомогою милиць, не могла ходити до школи, що порушило звичайний ритм життя неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 та її матері ОСОБА_8 , яка пережила страждання через те, що її донька знаходилася у лікарні, їй доводилося купувати ліки та тривалий час доглядати за донькою.
При розгляді апеляційної скарги законний представник неповнолітньої потерпілої пояснила, що фізичні та моральні страждання її, а також її доньки тривають до цього часу, оскільки до цього часу фактично триває реабілітаційні заходи щодо усунення наслідків травм, які були отримані від ДТП, донька сама боїться переходити дорогу, так як ДТП сталося на пішохідному переході.
Апеляційний суд вважає, що визначений у вироку суду розмір моральної шкоди, стягнутий на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є справедливим і співрозмірним з понесеними останніми фізичними та моральними стражданнями від злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений не навів жодних норм законодавства, а також конкретних обставин, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність вирішення у вироку суду цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.

На підставі наведеного, з урахуванням положень ст.ст.407,409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги має бути відмовлено, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, при вирішенні цивільного позову в кримінальному провадженні суд першої інстанції не порушив вимог законодавства, підстав для зміни або скасування вироку з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000711 від 31.03.2019 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 25.08.2020 року, о 16 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3