У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого зі слів за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє:
- 21 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, який, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнений з випробуванням строком на 1 рік;
- 13 січня 2016 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів до 13 липня 2020 року.
Цією ж ухвалою визначений розмір застави у даному кримінальному провадженні у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 42.040 (сорок дві тисячі сорок) гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом першої інстанції взято до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , який, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у зазначеному кримінальному правопорушенні; розмір матеріальної шкоди, спричиненої злочином, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі тяжкого.
А тому, як зазначено в судовому рішенні, зазначені обставини в їх сукупності обумовлюють наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що і дало підстави суду вважати, що обвинувачений, з урахуванням його харектеризуючих даних, може переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим і прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, прийнявши рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Одночасно, враховуючи обставини провадження та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відомості про його особу, суд уважав за можливе визначити обвинуваченому заставу у розмірі 20прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року, якою йому продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів до 13 липня 2020 року, змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт, при цьому обвинувачений зобов`язується проживати за адресою: АДРЕСА_2 , не залишати його та з`являтися за першої вимоги до суду, органів прокуратури та органів досудового розслідування.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зауважує, що не має відношення до інкримінованих йому діянь, в розшуку не перебував, ні за яких обставин не здійснював тиск на осіб в даному провадженні, і, перебуваючи під вартою, має задовільну та адекватну поведінку, не маючи конфліктів із адміністрацією Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та іншими особами.

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Потерпілий ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 завчасно були повідомлені про судовий розгляд за апеляційною скаргою обвинуваченого, неявка яких не перешкоджає апеляційному розгляду.
Вислухавши пояснення обвинуваченого, який в повному обсязі підтримав апеляційну скаргу про скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року та зміни запобіжного заходу на домашній арешт, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За приписами статті ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати всі обставини з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, оцінивши всі обставини у провадженні, у тому числі: тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , який, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у зазначеному кримінальному правопорушенні; розмір матеріальної шкоди, спричиненої злочином, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі тяжкого, і дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ці ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не відпали і продовжують існувати.

Окремо слід зазначити, що суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини провадження та тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про його особу, одночасно, заважав за можливе визначити обвинуваченому розмір застави, як-то передбачено положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, в свою чергу, спростовує твердження обвинуваченого про продовження йому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як безальтернативного.

Отже, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого в частині продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у зазначеному кримінальному правопорушенні; розмір матеріальної шкоди, спричиненої злочином, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі тяжкого, які суд першої інстанції оцінив у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження в суді апеляційної інстанції, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, при цьому будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим під час апеляційного розгляду - не наведено.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в частині недоведеності його вини - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Наявність можливого постійного місця мешкання, яке зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого та того, що останній зобов`язується не залишати його та з`являтися за першої вимоги до суду, органів прокуратури та органів досудового розслідування - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали судді, оскільки не спростовують висновки судді про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

За таких обставин, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 .

За наведеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року, якою ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів до 13 липня 2020 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3