ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2599/20 Справа № 185/3493/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року про повернення клопотання заявника ОСОБА_7 про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
04 червня 2020 року з Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла на новий розгляд справа за заявою ОСОБА_7 про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження. Вивчивши матеріали заяви ОСОБА_7 про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження, суд дійшов висновку, що заяву слід залишити без руху, оскільки, по-перше, заява про відновлення втраченого провадження надіслана до суду електронною поштою, хоча чинний Кримінальний процесуальний кодекс України (на відміну від ЦПК) не передбачає можливості звернення до суду із заявами в електронній формі, які не підписані заявником, а по-друге, заява ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 527 КПК України, оскільки в заяві не зазначено: які саме матеріали кримінальної справи необхідно відновити (в якій частині), до заяви не надано документів чи копій з кримінального провадження, які наявні у заявника, заява не підписана заявником, не зазначено хто конкретно і в якості кого брав участь у судовому розгляді, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати матеріалів кримінального провадження, про місцезнаходження копій документів кримінального провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 526 КПК України заява про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження подається до суду, який ухвалив вирок, в той час, як із заяви ОСОБА_7 вбачається, що вищевказане кримінальне провадження ухваленням вироку суду не завершалося.

У зв`язку із викладеним, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року було залишено без руху заяву ОСОБА_7 від 16 квітня 2019 року про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд, надано заявнику термін для усуненні недоліків.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року клопотання ОСОБА_7 було повернуто заявнику, оскільки ним у встановлений строк не було усунуто недоліки заяви, вказані в ухвалі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року про залишення без руху заяви щодо відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник заявника посилається на те, що 09 червня 2020 року суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 безпідставно та врозріз позиції ВС, викладеній в постанові від 20 травня 2020 року, винесено ухвалу про залишення без руху заяви ОСОБА_7 від 16 квітня 2019 року про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд та надано термін для усуненні недоліків.
16 червня 2020 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на виконання ухвали від 09 червня 2020 року, ОСОБА_7 до суду була спрямована відкоригована заява.

В подальшому, ухвалою суду від 21 липня 2020 року заяву ОСОБА_7 було повернуто з підстави не усунення раніше указаних недоліків.

Дані судові рішення заявник вважає такими, що винесені у порушення вимог діючого кримінального процесуального законодавства України за наступних відстав.

Так, в заяві від 16 квітня 2019 року ОСОБА_7 просив не про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, як зазначено в ухвалі судді ОСОБА_8 , а про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу, про що також йдеться в вище зазначеній постанові Верховного Суду України.

Також суд зазначив, що заявником начебто не підписана заява до суду, з чим захисник заявника не погоджується, оскільки заява від 16 квітня 2019 року була підписана ОСОБА_7 за допомогою електронного цифрового підпису в системі «Електронний суд» та спрямована до суду згідно відповіді заступника голови Павлоградського міськрайонного суду ОСОБА_9 від 16 листопада 2018 року №1.14/133/18 та з дотриманням Тимчасового регламенту обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу, затвердженого Наказом Державної Судової Адміністрації України 07 вересня 2012 року №105.

У якості додатків до заяви з дотриманням вказаних вимог також були по електронній пошті спрямовані до суду в електронному вигляді документи.

Крім того, захисник в своїй скарзі звертає увагу на те, що раніше, ухвалюючи рішення від 19 червня 2019 року Павлоградський суд не визнавав цю підставу такою, що перешкоджає розгляду поданої заяви. Не визнавала сумнівів ця обставина а ні у Апеляційного суду Дніпровської області, а ні у Верховного суду України. Про наявність електронного підпису у заяві свідчить також сам прикріплений файл заяви, який не підлягає корегуванню, бо містить електронний підпис, а також електронні скріншоти наведеної заяви.

Крім того, суддя ОСОБА_8 в ухвалі послалась на положення ст. 5 КПК України, зазначивши, що відновленню підлягають тільки втрачені матеріали, за якими прийнято вирок суду,тоді як заявник прохав суд не відновити матеріали кримінальної справи, не про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, а про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу, про що також йдеться в зазначеній постанові Верховного Суду.

Окрім цього, захисник зазначає, що суд не встановив офіційні дані та документи, які 6 стали підставою для висновку про втрату матеріалів кримінальної справи, тобто не витребував з відповідних органів інформації) про те, чи значиться кримінальна справа № 1/259/54-14 втраченою та про її місце знаходження.

Захисник в скарзі зазначає, що суддя ОСОБА_8 не роздрукувала та не розглянула долучені до заяви від 16 квітня 2019 року в електронному вигляді процесуальні документи по справі, не провела їх дослідження, не дала оцінки відомостям у додатках до заяви, та замість вчинення необхідних процесуальних дій, які були б спрямовані на встановлення фактичних обставин та ухвалення в залежності від них відповідного процесуального рішення,формально відмовила у відкритті провадження на підставі положень ст. ст. 524, 528 КПК України, пославшись на відсутність у справі ухваленого вироку суду,яким би завершився її розгляд, як необхідної умови для відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження. Водночас, констатувавши,що розгляд кримінальної справи відбувся в порядку,передбаченому КПК України 1960 року,зазначивши,що його положеннями взагалі не передбачено процедури поновлення втрачених матеріалів справи.

Тобто, на думку захисника, суддею ОСОБА_8 не було обрано і застосовано належну правову процедуру,чим фактично позбавлено заявника ефективного засобу юридичного захисту та можливості виправити стан його правової невизначеності, в якому ОСОБА_7 перебуває у замкнутому колі протягом довготривалого часу, його залишено у судовому вакуумі.

Також, захисник вказує на те, що суддя ОСОБА_8 не взяла до уваги позицію заявника щодо застосування аналогії права у зв`язку з тим, що законодавством України не передбачено відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи а скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд.

На думку захисника, суд, розглядаючи заяву ОСОБА_7 , не вжив жодних дій щодо витребування кримінальної справи №1/259/54/14.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції єістотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вищевказаних вимог щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, суд при постановленні ухвали не дотримався.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2019 року ОСОБА_7 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за системою Електронний суд була подана заява про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд у кримінальній справі, порушеної відносно заявника Генеральною прокуратурою України за ст. 166 ч. 3 КК України (у редакції 1960 року), ст. 366 ч. 2 КК України (у редакції 2001 року).

Відповідно до Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 02 вересня 2014 року №27/0/38-14 у зв`язку з проведенням АТО у Луганській, Донецькій областях підсудність по розгляду зазначеної справи була визначена за Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

19 червня 2019 ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 було відмовлено у відкритті провадження за наведеною заявою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року ухвали судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та справу направлено на новий судовий розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до змісту постанови ВС від 20 травня 2020 року, суд касаційної інстанції зазначив, що в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, суд першої інстанції належним чином заяву ОСОБА_7 про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд у кримінальній справі, порушеної відносно заявника Генеральною прокуратурою України за ст. 166 ч. 3 КК України (у редакції 1960 року), ст. 366 ч. 2 КК України (у редакції 2001 року) не розглянув, не ознайомився із додатками доданими до неї та формально відмовив заявнику у відкритті провадження, чим порушив право заявника на судовий захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, зі змісту вказаної постанови суду касаційної інстанції вбачається, що в суду першої інстанції не було правових підстав для відмови заявнику у відкритті провадження за його заявою, тобто, суд першої інстанції фактично повинен був прийняти заяву, належним чином ознайомитись із її змістом, доданими до неї додатками та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду даної заяви по суті.

В порушення рекомендацій суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанції при здійсненні судового провадження, суд першої інстанції після призначення нового розгляду залишив заяву про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд у кримінальній справі, порушеної відносно заявника Генеральною прокуратурою України за ст. 166 ч. 3 КК України (у редакції 1960 року), ст. 366 ч. 2 КК України (у редакції 2001 року) без руху, а після ухвалою повернув заяву особі, яка її подала як неподану, чим знову порушив вимоги кримінального процесуального законодавства України та права заявника на доступ до правосуддя і належний судовий захист.

Тобто, після повернення постановою ВС від 20 травня 2020 року заяви ОСОБА_7 про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд у кримінальній справі, порушеної відносно заявника Генеральною прокуратурою України за ст. 166 ч. 3 КК України (у редакції 1960 року), ст. 366 ч. 2 КК України (у редакції 2001 року) на новий новий розгляд суд першої інстанції фактично повинен був прийняти заяву та розпочати її розгляд по суті, а не залишати її без руху та повертати, як неподану.

З огляду на викладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року про повернення клопотання заявника ОСОБА_7 про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4