У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.09.2020 Справа №607/15850/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 у м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в кримінальному провадженні №0001846,-

встановив:
До суду надійшло клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в кримінальному провадженні №0001846.

В клопотанні зазначено: «Слідчим слідчого відділу Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_5 , проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001846 за ч.2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28 серпня 2020 року в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що невідома особа 12 серпня 2020 року, близько 20:00 години, невідома особа, відкрито викрала, у її сина гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон марки "Нокіа" ІМЕІ: НОМЕР_1 , чим завдала майнову шкоду на суму 500 гривень.

Процесуальні повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001846 від 27 серпня 2020 року здійснюються групою прокурорів у складі прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , (старший групи) прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 .

14.09.2020 року повідомлено про підозру: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саратов, Російської Федирації, росіянина, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, не адвоката, не депутата, без місця реєстрації та фактично проживаючого за адресою, АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.03.2011 року Тернопільським міськрайонним судом за ст.186 ч. 2, ст. 76 п.2, ст.76 п.3, ст.76 п.4 КК України, до позбавлені строком на 4 роки підставі ст. 75 КК України із випробовуваним терміном 2 роки;

04.07.2016 року Тернопільським міськрайонним судом за ст.185, ч.3, ст.76 п.2, ст.76 п.3 КК України, до позбавлення волі строком на 2 роки. Згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити із випробовуваним терміном 2 роки;

29.01.2020 року до Тернопільського міськрайоного суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000149 про обвинувачення за ст. 126/1

Стосовно якого в Тернопільському ВП ГУНП в Тернопільській області розпочате кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст.185 КК України.

про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим за умисні корисливі злочини проти власності на шлях виправлення не став, а вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_4 , який 12.08.2020 року, близько 20:00 годин, перебуваючи на дитячому майданчику навпроти будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, 12.08. 2020 року, близько 20:00 годин, перебуваючи на дитячому майданчику навпроти будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 діючи умисно та усвідомлюючи, що за ним спостерігають, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, із рук ОСОБА_7 шляхом ривка вирвав мобільний телефон марки «Nokia» моделі «1112» вартістю 170,00 гривень.

У подальшому ОСОБА_4 , не маючи наміру повертати викрадені речі, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, спричинив ОСОБА_7 , матеріальну шкоду, на загальну суму 170,00 гривень.

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- заява про вчинення кримінального правопорушення від 27.08.2020 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від

09.09.2020 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання 10.09.2020 року;

- допитом свідка ОСОБА_10 , від 28.08.2020 року;

- протоколом вилучення предметів під час добровільної видачі від 29.08.2020 року;

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, що узгоджується із вимогами п.5 ч.2 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Так, наявна у даному клопотанні інформація доводить, що ОСОБА_4 , міг вчинити злочин, в якому підозрюється.

Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , може вчиняти інші кримінальні правопорушення є те, що підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного джерела доходу, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення, оскільки будучи раніше судимим, та таким що відбував покарання у місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин. Вказане свідчить про наявність ризику того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі продовжуватиме свою злочинну діяльність, що в свою чергу вказує на його підвищену суспільну небезпеку.

2) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні

Ризиком того, що ОСОБА_4 , може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному проваджені є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно схиляти свідків, до зміни наданих показань чи до відмови давати показання, оскільки досудове розслідування кримінального провадження перебуває на початковому етапі, а судом показання сприймаються безпосередньо під час судового розгляду обвинувального акту.

3) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду

Ризиком того, що ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Разом з тим, зазначаємо, що пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі «Beccievv. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. У даному випадку ОСОБА_4 , не стійкий до спокуси вчинення нових злочинів, ніде не працює, не дорожить сімейними цінностями.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, про який клопочемо, стосовно ОСОБА_4 , узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де поміж іншого зазначено, що необхідність забезпечити належний хід провадження також була достатньою підставою для первісного тримання особи під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Європейський Суд також визнає, що, враховуючи серйозність висунутих обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Крім того, варто зауважити, що тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Обґрунтовуючи неможливість запобігти переліченим ризикам шляхом застосуванням більш м`яких запобіжних заходів є наступне:

Застосування домашнього арешту чи застави щодо ОСОБА_4 , не є можливим, оскільки останній, зважаючи на відсутність у нього соціальних зв`язків, постійного місця роботи(джерел до існування) та його репутації не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та продовжуватиме злочинну діяльність.

Застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_4 , не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, а також вчиняти нові злочини, поведінка ОСОБА_4 , є асоціальною, він постійно вчиняє тяжкі злочини та будучи не одноразово судимим за вчинення таких, відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, після повернення на волю не прийняв міри щодо виправлення своєї поведінки.

Враховуючи правову позицію, викладену у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при формуванні клопотання з проханням обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , не вбачаємо можливості застосування інших(альтернативних) запобіжних заходів, оскільки вважаємо їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти ризикам у кримінальному провадженні.

Крім того, просимо звернути увагу суду, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зважаючи на те, що метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи судом, який повинен підтвердити або спростувати підозру, що була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходячи з усіх обставин провадження, вважаємо, що у кримінальному провадженні наявні підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також необхідно врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.263 КК України, відсутність у нього постійного місця роботи та/або навчання, майновий стан, з урахуванням його характеризуючих даних, віку та стану здоров`я, а також його антисоціальної поведінки, що виражається у відсутності стійкого протистояння до бажання вчиняти нові злочини».

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що клопотання підтримує посилаючись на вказані у ньому мотиви.

Підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що заперечує щодо клопотання сторони обвинувачення та просить суд обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доводи сторін, ознайомившись із клопотанням сторони обвинувачення із додатками, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку слідчого судді стороною обвинувачення доведено, що достатніми підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень є зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме:

- заява про вчинення кримінального правопорушення від 27.08.2020 року;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від

09.09.2020 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання 10.09.2020 року;

- протокол допитом свідка ОСОБА_10 , від 28.08.2020 року;

- протокол вилучення предметів під час добровільної видачі від 29.08.2020 року;

В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року п. 175 зазначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя критично оцінює наявність більшості із зазначених ризиків оскільки досудове розслідування триває, у ньому проводилось значний обсяг слідчих та розшукових дій, однак в ході їх проведення підозрюваний ОСОБА_4 жодним чином не перешкоджав досудовому розслідуванню.

Крім цього у клопотанні не зазначено, на яких свідків у кримінальному провадженні та яким чином може впливати ОСОБА_4 відсутнє будь-яке посилання на те, що підозрюваний намагався чинити тиск на свідків, що давало б обґрунтовані підстави вважати, що він буде вчиняти такі спроби у майбутньому.

На думку слідчого судді стороною обвинувачення доведено лише існування обставин, котрі вказують на те, що, ОСОБА_4 усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, однак даного ризику можна запобігти застосувавши більш м`який запобіжний захід.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Із змісту клопотання сторони обвинувачення не вбачається достатнього обґрунтування обставин, які б вказували на те, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Крім цього при обрані запобіжного заходу слідчий суддя вважає за доцільне врахувати, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання.

Проаналізувавши наведене у сукупності приходжу до переконання, що стороною обвинувачення не в повній мірі доведено існування ризиків в контексті ст. 177 КПК України, не надано доказів, які б підтверджували обставини, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків, тому клопотання доцільно задовольнити частково обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 2, 22, 28, 94, 177, 178, 180-183, 309 КПК України слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання задовольнити частково, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 обрати та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово за місцем фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 на два місяці до 22 листопада 2020 року.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора чи суду за викликом;

-не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчому чи прокурору про зміну свого місця проживання та роботи;

-здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк дії ухвали.

Зобов`язати ОСОБА_4 невідкладно прибути до місця свого проживання.

Копію ухвали передати до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік підозрюваного і повідомити про це слідчому у кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали, строк дії ухвали закінчується 22 листопада 2020 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1