ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/218/17 Номер провадження 11-кп/814/21/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 України НТ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001565, за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 березня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Рокитне, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянку України, освіта середня, не заміжню, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: 1) 19.02.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст.190 КК України, на підставі ст. 46 КК України звільнена від кримінальної відповідальності; 2) 21.03.2016 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту на 15 днів, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік; 3) 12.08.2016 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст.185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до покарання у вигляді арешту строком на 35 днів; 4) 14.09.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст.70 КК України, до покарання у вигляді арешту строком на 40 днів, засуджено:
-за ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 69 КК України до покарання у виді арешту строком на 60 діб.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.09.2016 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді арешту строком на 65 діб.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану злочином в сумі 3 750 грн.

Згідно з вироком суду, 20.11.2016 року ОСОБА_7 перебуваючи на законних підставах в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно заволоділа праскою марки «DELFA», шуруповертом марки «EUROTEK ED 206», електричним конвектором марки «Saturn», музичними колонками 2.1 Gembird WCS-803 Blak, болгаркою марки «BOSH», вартістю 700 грн., випрямлячем для волосся марки «SATURN», WI-FI роутерем марки «ASUS», належних ОСОБА_9 загальною сумою 3 750 грн, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

Не погоджуючись з зазначених рішенням, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся заступник прокурора Полтавської області ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, зокрема безпідставного застосування ст. 69 КК України.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винною та призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.09.2016 року та визначити остаточне покарання у виді арешту строком на 4 місяці.

Вказує, що обґрунтовуючи своє рішення про можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 ст. 69 КК України, суд врахував такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, але разом із тим не навів висновку, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину.

Судом залишений поза увагою факт, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судима за корисливі злочини проти власності, зокрема в 2016 засуджувалася тричі, жодна із судимостей на момент ухвалення вироку не погашена, скоїла даний злочин в період невідбутого покарання призначеного за попереднім вироком Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 14.09.2016 року. Шкода завдана злочинними діями ОСОБА_7 потерпілій не відшкодована.

Окрім того, при обранні міри покарання, суд послався на стан здоров`я та сімейний стан ОСОБА_7 , разом з тим в мотивувальній частині вироку не зазначив у чому полягає винятковість її стану здоров`я та сімейного стану.

Звертає увагу, що відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях. В порушення зазначених вимог ОСОБА_7 призначено покарання, як за ч.2 ст. 185, так і за ст. 71 КК України у добах, що не передбачено вказаною нормою.

На підставі викладеного вважає вирок суду необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка погодилася з доводами прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України ніким із учасників процесу не оспорювався.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.
Обираючи покарання за ч. 2 ст. 185 КК України суд врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, її стан здоров`я, сімейний стан, молодий вік обвинуваченої, думку потерпілої, яка на суворому покаранні не наполягала, ставлення обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченої під час судового розгляду.
При цьому, суд, з урахуванням положень ст. 69 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 185 КК України, належним чином не обґрунтувавши мотиви прийнятого рішення, призначивши таким чином покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої та його меті.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Враховуючи особу обвинуваченої, та погоджуючись з доводами прокурора, зокрема про те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судима за корисливі злочини проти власності, жодна із судимостей на момент ухвалення вироку не погашена, скоїла злочин в період невідбутого покарання призначеного за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.09.2016 року, шкоду завдану злочинними діями потерпілій не відшкодувала, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується також із доводами прокурора щодо помилковості призначення покарання ОСОБА_7 у добах.

Так ОСОБА_7 на момент вчинення злочину 20.11.2016 року досягла повноліття, а отже, покарання їй має призначатися на загальних засадах.

Статтею 60 КК України передбачено, що покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Тому, враховуючи зазначені вище положення, покарання ОСОБА_7 у виді арешту повинно бути призначено згідно з санкцією ч. 2 ст. 185 КК України і обчислюватися в місяцях.

Положеннями ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з статтею 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначено покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої та його меті, а тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку відносно ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.09.2016 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді арешту строком на 4 місяці.

Строк покаранння ОСОБА_7 обраховувати з 01 лютого 2021 року.

В іншій частині вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3