печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
встановив:
Прокурор відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0002162 від 26.10.2020 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 426-1 КК України; досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про Збройні Сили України» (далі «Закон») правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.

Згідно ст. 3 Закону України Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Положенням «Про Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України», затвердженого Наказом Міністерства оброни України від 30.03.2017 № 195 Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України (далі «Головне управління») є органом військового управління, який призначений для організації розвитку матеріального забезпечення Збройних Сил України, військової символіки та нагород, розроблення норм і стандартів за напрямами речового та продовольчого забезпечення особового складу Збройних Сил України, а також здійснення контролю якості речового майна та харчових продуктів, що постачаються для потреб Збройних Сил України.

Начальник Головного управління підпорядковується заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних обов`язків). Таким чином, Головне управління є структурним підрозділом Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади і військового управління.

Управління розвитку речового майна (далі «Управління») є структурним підрозділом Головного управління, підпорядковується начальнику та першому заступнику начальника Головного управління. До складу Управління як структурний підрозділ входить відділ розроблення та впровадження військової символіки.

Наказом Міністра оборони України від 10.05.2019 р. № 244 полковника ОСОБА_6 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списків особового складу Збройних Сил України та призначено начальником відділу розробки та впровадження військової символіки Управління розвитку речового майна Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України.

Відповідно функціональних обов`язків, затверджених начальником управління розвитку речового майна Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України, начальник відділу розробки та впровадження військової символіки ОСОБА_6 зобов`язаний знати та у своїй діяльності керуватися Конституцією України, Статутами Збройних Сил України, законами України, указами Президента України і Постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, наказами і директивами Міністра оброни України, першого заступника Міністра оброни України, заступника Міністра оброни України, начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, Положенням про Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України, наказами начальника Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України.

На начальника відділу розробки та впровадження військової символіки ОСОБА_6 , серед іншого, покладені завдання та обов`язки щодо організації роботи відділу з розроблення проектів законів, інших нормативно-правових актів, а також проектів наказів Міністерства оборони України з питань, що відносяться до компетенції відділу; з розроблення проектів елементів військової символіки та нагород Міністерства оборони України та Збройних Сил України; з проведення аналізу та систематизації елементів військової символіки Збройних Сил України; з ініціювання закупівель зразків військової символіки та нагород і здійснення контролю за їх виготовленням; прийнятті участі у перевірці зразків предметів для речового забезпечення на відповідність нормативним або технічним документам та зразку еталону; забезпеченні дотримання працівниками відділу розробки та впровадження військової символіки вимог законодавства України, правил етичної поведінки, запобігання і протидії корупції, вжиття заходів щодо недопущення та врегулювання конфлікту інтересів у разі його виникнення. Таким чином, ОСОБА_6 , маючи військове звання «полковник», обіймаючи посаду начальника відділу розробки та впровадження військової символіки Управління розвитку речового майна Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України, являючись керівником структурного підрозділу Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади і військового управління був наділений організаційно-розпорядчими обов`язками, у зв`язку з чим, відповідно до пункту 2 примітки ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Положеннями ст.ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» військовим посадовим особам Збройних Сил України заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Водночас полковник ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і, бажаючи їх настання, з корисливих мотивів з метою особистого незаконного збагачення став на шлях злочинної діяльності та вчинив корупційний злочин за наступних обставин.

15.10.2020 р. під час особистої зустрічі, яка відбулася на території Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України за адресою: м. Київ, вул. Іллєнка Юрія, 81, полковник ОСОБА_6 висунув власнику ТОВ «Бомакс Плюс» ОСОБА_8 незаконну вимогу щодо сплати йому особисто неправомірної вигоди у виді грошових коштів у розмірі 10% від суми майбутнього договору за внесення ним змін до технічних специфікацій елементів військової символіки Збройних Сил України, розроблення яких входило до компетенції очолюваного полковником ОСОБА_6 відділу, а саме: щодо видів сплавів металів, які використовуються при їх виготовленні, що дасть можливість ТОВ «Бомакс Плюс» взяти участь у тендерах оголошених Міністерством оборони України. У подальшому 06.11.2020 р. під час зустрічі, яка відбулася в адміністративній будівлі № 64/46 у робочому кабінеті полковника ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , останній підтвердив ОСОБА_8 свою раніше озвучену незаконну вимогу щодо сплати йому особисто 10% від загальної суми договорів, які будуть укладені в подальшому після забезпечення внесення полковником ОСОБА_6 змін до технічних умов елементів військової символіки Збройних Сил України, а саме: щодо видів сплавів металів, які використовуються при їх виготовленні, що дасть можливість ТОВ «Бомакс Плюс» взяти участь у тендерах оголошених Міністерством оборони України загальна очікувана вартість закупівлі якої складає близько 4 млн.грн, тобто розмір неправомірної вигоди, який мав бути сплачений полковнику ОСОБА_6 складає близько 400 000,00 грн, при цьому за наполяганням ОСОБА_6 частина неправомірної вигоди від загальної суми мала бути сплачена йому особисто найближчим часом до 14.11.2020 р. в якості гарантії подальшої співпраці та початку ним процедури внесення необхідних змін до технічних специфікацій елементів військової символіки. 12.11.2020 р. близько 13:00 год. начальник відділу розробки та впровадження військової символіки полковник ОСОБА_6 , перебуваючи у своєму робочому кабінеті в адміністративній будівлі № 64/46 за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди від власника ТОВ «Бомакс Плюс» ОСОБА_8 , одержав від останнього частину обумовленої раніше неправомірної вигоди у виді грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн за внесення ним змін до технічних специфікацій елементів військової символіки Збройних Сил України, а саме: щодо видів сплавів металів, які використовуються при їх виготовленні, що дасть можливість ТОВ «Бомакс Плюс» взяти участь у тендерах оголошених Міністерством оборони України. Таким чином полковник ОСОБА_6 підозрюється в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання, вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив їх задовольнити.

Захисники, підозрюваний у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи, що ризики, зазначені органом досудового розслідування, є необґрунтованими, підозра необґрунтована, а тому просили застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, докази, якими воно обґрунтовується, вислухавши учасників провадження за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступних висновків.
12.11.2020 р. ОСОБА_6 затримано у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.
12.11.2019 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, найбільш суворим тримання під вартою.
За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»). Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення. Так, аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення від 28.10.1994 р. у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства», рішення від 30.08.1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»), отже на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України. Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням від 11.07.2006 р. у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У рішенні від 01.06.2006 р. у справі «Мамедова проти Росії» Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати ризик ймовірного впливу на свідків, втім означене можливо уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні, отже клопотання слідчого не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційним меті, яка ставиться до його застосування.
Додані до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому у своїй сукупності означене не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, не знайшов підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він проживання за адресою: АДРЕСА_2 , є громадянином України, має сина, пристарілих батьків, має міцні соціальні зв`язки, до кримінальної відповідальності не притягувався, враховую стан його здоров`я. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у межах строку досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 29, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
У задоволенні клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому строком до 10.01.2021 р., включно, залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням надання останньому невідкладної медичної допомоги та можливістю в разі необхідності відвідання лікарняних закладів.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, а також виконувати наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
не відлучатися із м. Борисполя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 002162 від 26.10.2020 р.;
здати на зберігання прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 10.01.2021 р., включно.
У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування до 10.01.2021 р., включно.
Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції».
Слідчий суддя ОСОБА_1