Справа № 183/2887/19
№ 1-кп/183/555/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000251 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юськівці, Лановецького району, Тернопільської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого за договорами, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
28 серпня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №240 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
В подальшому відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 13 квітня 2016 року, старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду водія-санітара медичного пункту військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
21 червня 2016 року за старшим солдатом ОСОБА_3 закріплено особисту зброю - пістолет ПМ серії НОМЕР_4 .
21 жовтня 2016 року старший солдат ОСОБА_3 з особистою зброєю пістолет ПМ серія НОМЕР_4 виконував завдання по переміщенню автомобіля УАЗ ( НОМЕР_5 ) з населеного пункту Новосілка, Донецької області до населеного пункту Черкаське, Новомосковського району Дніпропетровської області.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та згідно з текстом ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Відповідно до вимог ст. ст. 9,11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку та сумлінно і чесно виконувати обов`язки, віддано служити Українському народові, зобов`язаний берегти державне майно та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 13,14,15 «Положення про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225 (далі Положення) військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників. Умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати та відповідати вимогам вибухопожежобезпеки.
Відповідно до п. 1.14 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359, під час видачі стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям командир (керівник, начальник) зобов`язаний нагадати їм порядок поводження зі стрілецькою зброєю, боєприпасами, зокрема щодо заборони використання несправної стрілецької зброї, зберігання поза розташуванням військової частини (удома, у гуртожитку, робочому місці) стрілецької зброї, у тому числі й спортивної, та боєприпасів, носіння пістолета без кобури, боєприпасів до будь-якої зброї розсипом, мати при собі стрілецьку зброю під час перебування в санаторії, будинку відпочинку, у відпустці, на лікуванні, а також під час відвідування театрів, клубів та інших громадських місць, якщо перебування в них не пов`язане з несенням служби, під час поводження зі стрілецькою зброєю безпідставно спрямовувати зброю у бік людей, тварин, транспорту, будинків, інших будівель, споруд. За необхідності стрілецька зброя має бути спрямована на поверхню, яка зможе прийняти кулю (у землю, стовбур дерева, кулевловлювач), або вгору під кутом 45-60 градусів, користуватися без необхідності чужою зброєю та зброєю, навички поводження з якою відсутні, виймати пістолет з кобури без потреби, залишати стрілецьку зброю та боєприпаси без нагляду, тримати палець на спусковому гачку без необхідності, закривати або затикати сторонніми предметами канал ствола, проводити чищення стрілецької зброї бензином та іншими легкозаймистими речовинами, а також абразивними матеріалами, під час поводження з боєприпасами допускати їх пошкодження, забруднення тощо.
Однак, 21 жовтня 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , виконуючи завдання по переміщенню автомобіля УАЗ ( НОМЕР_5 ) з населеного пункту Новосілка, Донецької області до населеного пункту Черкаське, Новомосковського району Дніпропетровської області, діючи у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.14 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359, в умовах особливого періоду, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, однак легковажно розраховуючи на їх відвернення через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, допустив втрату пістолету ПМ серії НОМЕР_4 , ввіреного йому для службового користування.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину і жодного з них він не оспорює. Показав, що з 2015 року по 2016 рік він перебував в зоні АТО на посаді санітара-водія та мав ввірену йому зброю, яку дійсно в вказану в обвинувальному акті дату під час маршу втратив. На даний час шкоду завдану кримінальним правопорушенням відшкодував, шляхом сплати вартості зброї. У скоєному щиро кається та просив суд застосувати до нього ЗУ "Про амністію", так як він є учасником бойових дій.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 413 КК України, як втрата ввіреної для службового користування зброї, внаслідок порушення правил її зберігання, вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обтяжуючих його покарання обставин згідно ст. 67 КК України не встановлено.
Щире каяття ОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, скоєний ним злочин відноситься до категорії не тяжких, вину визнав повністю, на обліках не перебуває (а.п.50), має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шкода завдана кримінальним правопорушенням добровільно відшкодована.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.
Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до ч.2 зазначеного закону ОСОБА_3 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій (а.п.52).
Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, судом не встановлено, обвинувачений просив суд про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році" суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.2 ЗУ "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання.
Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1