Справа № 549/329/20
пров. № 1-кп/544/140/2020
УХВАЛА
іменем України
21 серпня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглядаючи у підготовчому закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000053 від 13.04.2020 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с.Калинівка Білопільського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта базова загальна середня, на військовому обліку не перебуває, раніше судимомий: 12.07.2017 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. 31.08.2018 року звільнений з Полтавської ВК №64 у зв`язку з відбуттям покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

У С Т А Н О В И В:
У провадженні Пирятинського районного суду Полтавської області перебуває вказане кримінальне провадження.
21 серпня 2020 року до суду від процесуального прокурора надійшло клопотання про про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 . Клопотання мотивоване наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає в тому, що перебуваючи на волі без застосування запобіжного заходу, обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлюючи особливу тяжкість вчиненого ним злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, а також враховуючи, що він родом із Сумської області, має рідних та знайомих на даній території, зможе покинути своє місце проживання та ухилятися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєне кримінальне правопорушення. В обгрунтування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, зазначає, що свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та потерпіла ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні свої покази скеровують не на користь обвинуваченого ОСОБА_5 . Проживають дані особи, в одному районі, (сусідні села), що й ОСОБА_5 , а тому останній зможе впливати на свідків, що приведе до зміни ними своїх показань або до відмови від давання показань. Крім цього, ОСОБА_5 перебував у стосунках з малолітньою ОСОБА_13 , в результаті чого, у зв`язку з психічним та психологічним станом неповнолітньої, у неї виникли довірливі стосунки до ОСОБА_5 , а тому останній, використовуючи дану обставину може маніпулювати діями і показаннями потерпілої та схиляти її до зміни показань чи взагалі відмовитися від показань. Також ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, зможе здійснювати залякування малолітньої ОСОБА_13 , примушувати останню відмовитися від своїх показань або й своїми діями призвести до погіршення самопочуття чи суїцидального випадку, оскільки є підстави вважати, що остання вже вчиняла подібні дії через ОСОБА_5 . В обґрунтування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо вчинення інших кримінальних правопорушень зазначає, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за тяжкі злочини, за які йому було призначена реальна міра покарання. Вказане свідчить про те, що останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а тому без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В обгрунтування ризику, передбаченого п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначає, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе знищити сліди злочину, які могли залишитися в його автомобілі. Крім цього, ОСОБА_10 , який є вітчимом малолітньої потерпілої ОСОБА_13 , являється товаришем останнього, з яким він перебував у місцях позбавлення волі, підтримував з ним дружні відносини, а тому без обрання даного запобіжного заходу, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 , зможе здійснювати на ОСОБА_10 тиск або вмовляння чи іншим шляхом схилення до незаконного впливу на потерпілу щодо зміни показань та нез`явлення на виклик суду, таким чином перешкоджаючи кримінальному провадженню.

Вищезазначені ризики, які встановлені під час досудового розслідування, не зникли та не зменшилися, а тому, на думку прокурора, існують всі підстави для продовження тримання ОСОБА_5 під вартою.

Прокурор зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , з наступних причин: особисте зобов`язання - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Враховуючи тяжкість злочину та вказані обставини, потерпілу особу, яка є малолітньою, вимагається постійний контроль за поведінкою обвинуваченого, що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою; особиста порука - на адресу правоохоронних органів не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_5 ; застава - клопотання від обвинуваченого, чий ого рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не надходили; домашній арешт - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що вчинений злочин відноситься до особливого тяжких злочинів, враховуючи що в даному кримінальному провадженні потерпілою особою є малолітня, також вимагається постійний контроль за поведінкою обвинуваченого, що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав та просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_14 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора. Вважали недоцільним обирати обвинуваченому раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на визнання обвинуваченим своєї винуватості у інкримінованому йому злочині та відсутність ризиків, що виправдовують подальше його застосування. Захисник обвинуваченого вважав за доцільне обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання, враховуючи, що обвинувачений має на утриманні матір, яка важко хворіє та потребує його догляду.
З`ясувавши думку учасників провадження щодо заявленого клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, вивчивши матеріали провадження у межах заявленого клопотання, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
З обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. При цьому суд не з`ясовує обставини вчинення кримінального правопорушення та не перевіряє їх дослідженням доказів. Оскільки вказане не допустиме на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, у сукупності із такими обставинами як вік обвинуваченого та стан його здоров`я, про який учасники провадження нічого не заявили. Також суд бере до уваги особу обвинуваченого, який постійного місця роботи не має, раніше судимий за тяжкі злочини, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, не одружений та не має утриманців, що може свідчити про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків. Суд вважає, що в сукупності вищезазначені обставини дають підстави вважати, що існує ризик можливості обвинуваченого переховуватись від суду.
Доведений також прокурором і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: спроби обвинуваченого незаконно впливати на потерпілу, яка є малолітньою та в силу свого віку та характеру стосунків з обвинуваченим може зазначити психологічного впливу з його боку, а також на свідків, які ще не допитувались судом. А відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Також суд бере до уваги, що в силу п. 4 ч. 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на те, що прокурором обґрунтовано доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів з огляду на тяжкість вчиненого, відсутність звернень про взяття обвинуваченого на поруки або внесення за нього застави, доведені ризики виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, їм не можливо запобігти більш м`якими запобіжними заходами, суд вважає необхідним клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Суд приходить до висновку, що тільки такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Доводи, на які посилається захисник обвинуваченого, не зменшують вищевказаних ризиків та не є достатніми підставами для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу. Доказів того, що мати обвинуваченого ОСОБА_15 потребує стороннього догляду суду не надано, надані захисником виписки з історії хвороби та медичні довідки не свідчать про такі обставини. Крім того, суд не бере до уваги клопотання потерпілої про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи її вік та психологічний стан, зокрема можливість психологічного тиску на неї з боку обвинуваченого. ОСОБА_16 , який також подав суду клопотання про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, взагалі не є учасником кримінального провадження не має статусу законного представника потерпілої.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на строк шістдесят днів, зважаючи на складність кримінального провадження з метою надання достатньо часу для судового розгляду відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 КПК України та виконання вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, тобто до 20.10.2020 року. На думку суду, продовження тримання під вартою відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року). Застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики виключають на даний час можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 206, ч. 3 ст. 315, главою 18 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? на шістдесят днів, який обчислюється з дня постановлення даної ухвали 21.08.2020, і діє до 13 год. 20.10.2020 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Головуюча ОСОБА_1