ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/355/21 Справа № 192/419/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щокіно Тульської області РФ, росіянина, громадянина України, розлученого, засудженого:
- 08 квітня 2013 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 12 років 11 місяців позбавлення волі,
про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.
Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання має чотири стягнення за порушення режиму утримання. Засуджений за весь період відбування покарання характеризувався, як добре так і посередньо. На даний час приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», але не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в зв`язку з чим, суд не визнав поведінку засудженого сумлінною.
Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності досліджені докази, прийшов до висновку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить вказану ухвалу скасувати та задовольнити його клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений 08 квітня 2013 року вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 12 років 11 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2016 року ОСОБА_7 було зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.04.2012 року по 06.02.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 25.04.2012 року. Кінець строку відбування покарання: 16.05.2023 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_7 в установах виконання покарань знаходиться з 28.04.2012 року. За період перебування в СІЗО м. Дніпропетровськ характеризувався посередньо, порушень та заохочень не мав.
За період відбування покарання у Петриківській ВК № 49 характеризувався посередньо, допустив 4 порушення режиму утримання, за що має 4 стягнення, має 7 заохочень.
В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 07.02.2019 року. Працевлаштований різноробочим на БПК ДУ СВК-21. За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не мав, має 1 заохочення.
Засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 частини строку покарання.
В той же час, невідбута частина покарання є досить значною.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, суд в повному обсязі дослідив всі обставини справи, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання останнього.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4