ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1587/20 Справа № 176/370/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст.82 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки при розгляді його клопотання був відсутній захисник.
Окрім того, копія оскарженої ухвали, яка була йому вручена, підписана секретарем суду, а не суддею.
Також судом залишено без уваги відсутність можливості працевлаштування в установі колонії, вік його батьків та стан їх здоров`я.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 відбув більше половини строку покарання, за час його перебування в слідчому ізоляторі заохочень та стягнень не мав, за час відбування покарання в ДУ Жовтоводська виправна колонія №26 засуджений працевлаштованим не був, трудових договорів не укладав, стягнень не мав, при цьому матеріали особової справи на засудженого не містять доказів застосування до нього заохочення.
Таким чином, наведені вище обставини, у своїй сукупності, з урахуванням значного строку покарання, який залишилось відбувати ОСОБА_8 , не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення.
Також судом взято до уваги засідання комісії Жовтоводської виправної колонії №26 від 10.10.2019 року, згідно якої засудженому ОСОБА_8 відмовлено у направленні матеріалів про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як такому, що не став на шлях виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_8 на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, і з цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких дійшов до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання.
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
Засуджений ОСОБА_8 , перебуваючи в СІЗО м. Дніпро, заохочень та стягнень не мав.
За час перебування в ДУ Жовтоводська виправна колонія №26 засуджений стягнень та заохочень не має, працевлаштованим не був, трудових договорів не укладав.
Також судом встановлено, що рішенням комісії установи від 10.10.2019 року засудженому відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, оскільки він не став на шлях виправлення.
Крім того судом враховано те, що невідбутий строк засудженим, на час розгляду справи, становив 3 роки 10 місяців 5 днів, а також, що частину покарання йому було зараховано в порядку ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, таким чином, майже 2 роки 10 місяців засуджений не відбував покарання.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.
Доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що було порушено його право на захист, оскільки при розгляді його клопотання був відсутній захисник, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 було вручено пам`ятку про права та обов`язки (а.п. 7), клопотань щодо призначення йому захисника до суду не подавав та в судовому засіданні такого клопотання не заявляв, що підтверджується технічним записом від 11.03.2020 року.
Посилання засудженого на те, що копія оскарженої ухвали, яка була йому вручена, підписана секретарем суду, а не суддею, не може бути взято до уваги, оскільки вказаний факт не є підставою скасування рішення суду.
Твердження засудженого про те, що судом залишено без уваги відсутність можливості працевлаштування в установі колонії є необгрунтованим, оскільки представником установи виконання покарань в судовому засіданні суду першої інстанції було зазначено, що засуджений на виробництві установи не працевлаштований, трудових договорів не укладав, крім того, відповідно до наданої характеристики на засудженого, ОСОБА_8 до робіт з благоустрою установи ставиться посередньо (а.п. 35-36), а тому засуджений ставленням до праці не довів того, що він став на шлях виправлення.
Також посилання ОСОБА_8 на те, що суд не взяв до уваги вік його батьків та стан їх здоров`я, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для задоволення клопотання.
Окрім того, відсутність у ОСОБА_8 заохочень, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.
При цьому, відповідно до ст. 82 КК України застосування положень щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття засудженим визначеного строку покарання є правом суду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_8 протягом фактичного строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4