ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-cc/819/68/21 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7

Підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000411 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 09 лютого 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та обрати йому більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного слідчий суддя обмежився лише посиланням про те, що на даний час ризики продовжують існувати та не зменшилися, зважаючи на тяжкість можливого покарання та недостатню міцність соціальних зв`язків, не обґрунтувавши при цьому якими самими доказами підтверджується продовження реального існування кожного ризику.

Підозра ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України є необґрунтованою.

З дати повідомлення про підозру до цього часу вагомих доказів на обґрунтування пред`явленої підозри матеріали кримінального провадження не містять. За спливом певного часу і ризики, які приймалися до уваги при обранні запобіжного заходу зменшуються, свідки, потерпілі допитані, початкові та невідкладні слідчі дії проведено.

Підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, одружений, має неповнолітню дитину, зареєстроване місце проживання у м.Херсоні, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Заявлені прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України, жодними доказами не підтверджуються.

Вважає, що на даний час ризик переховування від органів досудового розслідування та суду значно зменшився, а ризик впливу на потерпілих та свідків відсутній, а тому менш суворий запобіжний захід (домашній арешт) здатен уникнути настання будь-яких ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та не порушить принцип презумпції невинуватості.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, підозрюваного, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Слідчий суддя також має вирішити питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ч.4, ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи клопотання ст. слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, і підозра у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наведеними у клопотанні слідчого доказами.

Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів, вважає їх вірними та обґрунтованими.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення належним чином перевірена та встановлена слідчим суддею при розгляді даного клопотання та раніше вже була предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи, а саме даними, що містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 09.11.2020 року та план-схемі до нього, протоколах допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколах допитів пасажирів автобусу потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , висновком судово медичної експертизи № 1540 від 30.11.2020 року, висновком судово медичної експертизи № 1541 від 01.12.2020 року, висновком судово-медичної експертизи №441 від 10.12.2020; даними з GPS приладу автобуса БАЗ А079.14, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , стосовно місця знаходження, маршруту пересування та швидкості руху за 09.11.2020 року, іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні ЄСПЛ від 14 березня 1984 року у справі "Феррарі-Браво проти Італії" зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги, захисника, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Що стосується висновку місцевого суду про подальше існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п.п.3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:

-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з вказаними положеннями кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя правильно зважив на дані про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором для підозрюваного від переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки згідно пояснень самого ОСОБА_8 в суді першої інстанції, він шлюбні стосунки не підтримує, за місцем реєстрації не проживає.

Поруч із цим, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , а саме позбавлення волі на строк до десяти років, обставини, характер дій та спосіб вчинення кримінального правопорушення, інкримінований підозрюваному злочин являється тяжким кримінальним правопорушенням, наслідком якого стала смерть двох потерпілих, вказують на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, а не тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також запобігти ризикам встановлених слідчим суддею.

Твердження апеляційної скарги захисника про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, не зменшилися, а доводи апеляційної скарги, які це заперечують, являються немотивованими.

Доведеність існування підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного у зв`язку з неможливістю закінчити досудове розслідування, також було предметом перевірки слідчого судді при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду першої інстанції під час розгляду клопотання та враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу і не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права підозрюваного на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Крім того, на теперішній час у ході досудового розслідування необхідно виконати ряд процесуальних та слідчих дій, а саме: - долучити висновки автотехнічної експертизи щодо встановлення технічного стану автомобіля, призначення автотехнічної експертизи за обставинами та механізмом події; - долучити висновки судово-медичних експертиз щодо встановлення тяжкості тілесних ушкоджень отриманих в результаті ДТП пасажирами автобусу, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_33 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_34 , ОСОБА_28 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , - визнати потерпілими та допитати в якості потерпілих ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_34 , - змінити повідомлення про підозру та повідомити підозрюваного ОСОБА_8 про зміну раніше повідомленої підозри, - виконати вимоги ст. 290 КПК України та надати сторонам кримінального провадження достатнього часу для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, - провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність у проведені яких виникне під час досудового розслідування кримінального провадження.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Таким чином при продовженні строку тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст.ст.176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2020 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4