Провадження №1-кп/523/411/20
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту прокурору
(повний текст)

04 грудня 2020 року

Колегія суддів Суворовського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5

потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_6

представника потерпілого і цивільного позивача адвоката ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 31.09.2018 року та додані до нього документи у кримінальному провадженні №0001923, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а також цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 до вказаної обвинуваченої «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням», -

В С Т А Н О В И В:
До Суворовського районного суду м.Одеси 03.10.2018 року з Одеської місцевої прокуратури №4 надійшли обвинувальний акт й додані до нього документи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , які того же дня за протоколом автоматичного розподілу судової справи передані для розгляду Колегії суддів та ухвалою суду від 04.10.2018 року призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні за участю сторін та осіб, визначених у ст.314 КПК України.
Під час підготовчого провадження від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, в обґрунтування якого захисник вказує на фактичну відсутність формулювання обвинувачення у розглядуваному акті, на неконкретність обвинувачення як порушення права на захист та відсутність в акті обставин, що пом`якшують покарання, а також захисник вважає, що порушення права на захист від пред`явленого обвинувачення та належну правову процедуру на стадії досудового розслідування має бути поновлено шляхом повернення обвинувального акта.

Заслухавши позицію захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 на підтримку клопотання, з`ясувавши думку прокурора ОСОБА_5 щодо можливості призначення судового розгляду та з вирішення по суті клопотання захисника, а також вислухавши з означених питань промову представника потерпілого і цивільного позивача адвоката ОСОБА_7 та самого потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_6 , Колегія суддів дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, дійшла наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.2 означеного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури, а за ст.7 цього Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження.

З огляду на ч.ч.1, 2 ст.9 вказаного Кодексу, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інша службова особа органів державної влади під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурору, керівнику органу досудового розслідування, слідчому належить всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За ст.291 означеного Кодексу, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, за наведених вимог кримінального процесуального законодавства, суд в підготовчому судовому засіданні має перевірити дотримання органом досудового розслідування та прокурором при складенні обвинувального акту не тільки його відповідність формі та змісту, встановлених у ст.291 КПК України, а й на предмет недопущення порушення стороною обвинувачення при цьому загальних засад кримінального судочинства, практики Європейського суду з прав людини та інших актів законодавства.

Зі змісту ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за приписами п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи доводи клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору, Колегія суддів частково погоджується з ініціатором цього клопотання, виходячи з наступного.

При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду або повернення прокурору обвинувального акту за внесеним до суду стороною захисту клопотанням, Колегія суддів у даному провадженні згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі Суд), викладеною у справі «Шабельник проти України» (рішення від 19.02.2009 р., п.52), хоча основна мета статті 6 стосовно розгляду кримінальних справ полягає в забезпеченні справедливого судового розгляду «судом», компетентним встановити обґрунтованість «будь-якого … кримінального обвинувачення», це не означає, що ця стаття не стосується досудового провадження. Адже справедливість судового розгляду може бути порушена ще до початку розгляду справи в суді. Тому вимоги статті 6 (зокрема пункту 3) можуть також бути застосовними ще до того, як справу направлено на розгляд суду, недотримання таких вимог на самому початку може серйозно позначитися на справедливості судового розгляду. Таким чином, для встановлення того, чи було досягнуто мети статті 6 Конвенції - справедливого судового розгляду, - необхідно враховувати всю повноту національного провадження у справі.
Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , дійсно ані слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , ані прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 , наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки аналіз змісту сформульованого у розглядуваному акті обвинувачення свідчить про його неконкретність і незрозумілість (зокрема, відсутність обставин й причин сварки потерпілого і обвинуваченої, критеріїв визначення тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та причин виникнення тілесних ушкоджень у обвинуваченої), що позбавляє Колегію суддів у випадку призначення судового розгляду роз`яснити його суть обвинуваченій.

Аналогічну правову позицію щодо необхідності оцінки і перевірки викладеного в обвинувальному акті обвинувачення у підготовчому провадженні в суді першої інстанції, зокрема на предмет його відповідності практиці Європейського Суду з прав людини, дотримався Одеській апеляційний суд за ухвалою від 13.08.2019 року (справа №504/687/16-к, провадження №11-кп/813/1192/19), в якій суд апеляційної інстанції визнав, що недоліки обвинувального акту (неконкретність обвинувачення) унеможливлюють якісно й в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що у свою чергу порушує право особи на захист та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Отже, наведені вище обставини уявляють недотримання стороною обвинувачення вимог кримінального процесуального законодавства, не відповідає завданням та загальним засадам кримінального провадження (законності й права на захист), а усунення цих порушень під час судового провадження, виходить за межі засади диспозитивності й повноважень суду, призведе до затягування судового розгляду й ще на стадії підготовчого провадження викликає сумнів у справедливості судового розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79).

Крім того, Суд визначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі, та обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

До того ж, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47), а конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Втім, у рішенні по справі «Мантованеллі проти Франції» від 18.03.1997 року, Суд відзначив, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п.1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх, а з метою справедливості провадження, суд має перевірити спосіб збирання доказів, який має бути справедливим, як того вимагає п.1 статті 6 (п.п.33, 34).

Суд також зазначив, що при оцінці справедливості судового розгляду кримінального провадження Суд розглядає провадження в цілому, а певні вимоги статті 6 Конвенції, такі як розумний строк або право на захист, можуть застосовуватись і до стадії досудового провадження (дізнання, слідства) тією мірою, якою нехтування цими обов`язковими вимогами на початку процесу може згубно вплинути на законність судового розгляду (Imbrioscia проти Швейцарії, п.36). Хоча слідчий не має постановляти рішення про обґрунтованість «кримінального обвинувачення», вчинені ним дії безпосередньо впливають на перебіг і законність наступних стадій провадження, включно з самим судовим розглядом. Тому стаття 6 §1 може бути визнана такою, що застосовується до стадії досудового слідства, яке провадить слідчий (справа Vera Fernandez-Huidobro проти Іспанії, п.п.108-114).

Підсумовуючи викладене вище, слід наголосити на тому, що сукупність наведених обставин свідчать про невідповідність розглядуваного обвинувального акту у кримінального провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 завданням і загальним засадам кримінального провадження (законності, верховенства права і права на захист), принципам рівності та справедливості досудового провадження, а означені обставини визнаються Колегією суддів суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, міжнародних зобов`язань України, що можуть обумовити сумніви у справедливості кримінального провадження та у дотриманні приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практиці Європейського суду з прав людини, що у кінцевому підсумку перешкоджає як призначенню судового розгляду, так і постановленню будь-якого іншого судового рішення, окрім як повернення обвинувального акту прокурору.

При оцінки іншої частині доводів розглядуваного клопотання захисника ОСОБА_8 , зокрема щодо тотожності змісту повідомлення про підозру та викладеного в обвинувальному акті обвинувачення, відсутності в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують покарання, суд відхиляє їх як такі, що не підтверджуються матеріалами судового провадження і не уявляють достатніх підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Зважаючи на те, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору, то й цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 до обвинуваченої ОСОБА_9 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням», поданий до суду під час підготовчого провадження, - належить разом з актом направити прокурору для його подальшого спрямування до суду після усунення в розумні строки виявлених Колегією суддів порушень вимог КПК України, викладених вище.

Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 26, 31, 91-92, 291, 314, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, Колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору, - задовольнити.

Обвинувальний акт від 31.09.2018 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0001923, внесеному до ЄРДР 26.04.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а також цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 до вказаної обвинуваченої «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням», - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених Колегією суддів порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3