Номер провадження: 11-кп/813/1629/20
Номер справи місцевого суду: 523/6327/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 травня 2020 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч. 3 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 189, ч.3 ст.187, ч.2 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні № 0000660, внесеному до ЄРДР 07.09.2018 року,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 травня 2020 року, був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 189, ч.3 ст.187, ч.2 ст. 146 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 189, ч.3 ст.187, ч.2 ст. 146 КК України.

Строк дії ухвали встановлено на 60 днів, тобто до 25.07.2020 року, включно.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, серед яких є злочини особливої тяжкості, а тому ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення є актуальними та продовжує існувати, що свідчить про неможливість їх запобіганню вжиттям інших більш м`яких запобіжних заходів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вказане клопотання прокурора судом розглянуто формально, зокрема, захисник стверджує, що:

- оскаржена ухвала не містить посилання на обставини, які підтверджують існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України;

- не була доведена неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого застосуванням менш суворого запобіжного заходу;

- суд залишив поза увагою, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований, має малолітню дитину на утриманні, має намір одружитися, тобто останній характеризується позитивно.

У зв`язку з викладеним захисник просить скасувати оскаржену ухвалу, і постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та забороню залишати житло у певній час доби з 22 год. по 06 год. наступної доби.

Також, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, та посилається на такі обставини:

- ризики не доведені;

- судом не доведена неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу;

- суд залишив поза увагою, міцні соціальні зв`язки, а саме: перебування у фактичних шлюбних відносинах, наявність на утримані дитини, до застосування запобіжного заходу займався підприємницькою діяльністю.

За таких обставин, обвинувачений просить скасувати оскаржену ухвалу року і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді застави або домашнього арешту.

Крім того, на вказану ухвалу захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що:

- суддею не було розглянуто можливість, щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу для виконання обвинуваченим ОСОБА_10 процесуальних обов`язків;

- суд залишив поза увагою те, що обвинувачений перебуває під вартою понад півтора року та фактично відбуває покарання.

Посилаючись на вказані доводи, захисник просить змінити запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах останнього, підтримали апеляційні скарги з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, посилався на їх безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте в судове засідання вона не прибула, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталася. Захисником не порушувалось питання про участь ОСОБА_10 в судовому розгляді апеляційної скарги, тому обвинувачений в судове засідання не доставлений.

Учасники судового засідання вважали за можливе розглядати справу за відсутності захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 .

У відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За викладених обставин, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , розглянуто без її участі.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 травня 2020 року, в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 ніким не оскаржена, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 є аналогічними і в цілому їх доводи співпадають.

Твердження зазначених апеляційних скарг стосовно того, що ухвала суду не відповідає вимогам КПК України в зв`язку з її необґрунтованістю та невмотивованістю, на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку апеляційного суду оскаржена ухвала суду відповідає вимогам зазначеної правової норми, зважаючи на таке.

Оскаржена ухвала суду постановлена в межах його компетенції та повноважень. Крім того, суд постановив ухвалу на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені відповідними доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими ним відповідно до вимог статті 94 КПК України.

Також в оскарженій ухвалі суду наведені належні та достатні мотиви для продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що оскаржена ухвала не містить посилання на обставини, які підтверджують існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду не зменшився, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннь, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, серед яких є злочини особливої тяжкості, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

Тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі Ілійков проти Болгарії, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі Летельє проти Франції Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків, які в умовах притягнення до кримінальної відповідальності, могли б утримувати обвинуваченого в місці свого проживання та від переховування від суду, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Посилання на необхідність утримувати малолітню дитину ґрунтуються виключно на поясненнях підозрюваного і не підтверджуються матеріалами справи.

При цьому наявність наміру одружитися, в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити ризик ймовірного зникнення до маловірогідності чи до його виключення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду про продовження існування ризику переховування від суду.

До того ж, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 офіційно непрацевлаштований, відсутні відомостей про джерело його існування, а також наявність судимості за умисні злочини, що свідчать про схильність останнього до протиправної поведінки та можливість подальшого продовження вчинення інших злочинів. Тому суд обґрунтовано встановив наявність ризику скоєння іншого кримінального правопорушення.

Вказане, однак, не свідчить, що поза всяким сумнівом, що ОСОБА_8 здійснюватиме відповідні дії. Але наявні факти, які оцінив суд, підтверджують, що обвинувачений має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому, апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності ризиків, наявність яких встановив судом першої інстанції.

Твердження апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , стосовно того, що судом не було розглянуто можливість, щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу для виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків, на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу з таких підстав.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт .

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, апеляційний суд враховує фактичні обставини пред`явленого обвинувачення, а саме вчинення ряду корисливих злочинів проти волі та власності особи, а також авторитету органів державної влади, що свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою: буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, які були встановлені під час судового провадження.

Все вищевикладене доводить наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а таке втручання у права та інтереси обвинувачених зумовлено необхідністю забезпечення кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , про те, що обвинувачений перебуває під вартою понад півтора року та фактично відбуває покарання, на думку апеляційного суду виходять за межі розгляду апеляційної скарги, яка стосується законності та обґрунтованості ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу, питання покарання яке може бути призначено в разі визнання його винним, зарахування строку попереднього ув`язнення до цього покарання вирішується судом при прийнятті остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 травня 2020 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч. 3 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 189, ч.3 ст.187, ч.2 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні № 0000660, внесеному до ЄРДР 07.09.2018 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4