Справа № 522/6952/18
Провадження № 1-кп/522/75/20
У Х В А Л А
в порядку ст. 331 КПК України
03 вересня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні № 0002843 від 15.07.2016 року, щодо:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Посад-Покровське, Білозерського району, Херсонської області, громадянин України, з вищою освітою, працює системним адміністратором ТОВ "ОДЕСПАССЕРВІС", не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2 ст. 182, ч.2 ст. 15, п.11 п.12, ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Одесі, громадянин України, з вищою освітою, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч.2 ст. 15, п.11 п.12, ч.2 ст.115 КК України.
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_7 ,
обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,
захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представник потерпілого - ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и в:
у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, №0002843 від 15.07.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2 ст. 182, ч.2 ст. 15, п.11 п.12, ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_6 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч.2 ст. 15, п.11 п.12, ч.2 ст.115 КК України.
Суд з власної ініціативи ставить на розгляд питання стосовно доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим.
Прокурор вважала за необхідне продовжити строк тримання під вартою, оскільки у обвинувачених не зменшилися ризики передбачені ст. 177 КПК України, вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, за яке відповідальність передбачена у вигляді позбавлення волі, та наявні ризики, що вони будуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Представник потерпілого підтримав думку прокурора.
Захисники та обвинувачені заперечили проти продовження тримання під вартою.
Суд, заслухавши думку сторін дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді утримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Суд зобов`язаний до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.2 ст. 15, п.11 п.12, ч.2 ст.115 КК України за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти років до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Крім цього, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років.
Також ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 182 КК України максимальне покарання за які передбачено у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Крім цього, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.
Як судом було зазначено раніше, тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 дає підстави вважати, що останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Даний ризик підтверджується також тією обставиною, що в обвинуваченого відсутнє місце проживання та реєстрації на території м. Одеси.
Як вбачається із реєстру досудових розслідувань, в даному кримінальному провадженні наявні свідки, зі сторони обвинувачення, які безпосередньо суду не давали своїх показань, зважаючи на що, суд вбачає ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім цього, до суду надійшла заява потерпілого про застосування заходів безпеки, оскільки невідомі люди погрожують застосуванням насильства у разі надання ним показів у судовому засіданні.
Також у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, суд бере до уваги той факт, що у ОСОБА_5 відсутні стійкі соціальні зв`язки, оскільки він неодружений, місця роботи немає. Надана захисником характеристика на ОСОБА_5 також підтверджує те, що останній не проживає за місцем реєстрації, викладене вище свідчить про те, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися , та про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.2 ст. 15, п.11 п.12, ч.2 ст.115 КК України за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти років до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 263-1 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років.
Суд розцінює доведеним ризик того, що ОСОБА_6 підозрюючись у вчиненні особливо тяжкого злочину, та інших злочинів може переховуватися від суду. Даний ризик підтверджується також тією обставиною, що обвинувачений в порушення вимог чинного законодавства, при зміні місця проживання не зареєстрував своє місце проживання, як того вимагає п. 4 Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207. Така обставина, свідчить про імовірність зміни місця проживання особи без повідомлення про це компетентних органів, що в свою чергу свідчить про порушення ОСОБА_6 своїх обов`язків, як особи, котра проживає на території України.
Як вбачається із реєстру досудових розслідувань, в даному кримінальному провадженні наявні свідки, зі сторони обвинувачення, які безпосередньо суду не давали своїх показань, зважаючи на що, суд вбачає ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд бере до уваги той факт, що у ОСОБА_6 відсутні стійкі соціальні зв`язки, обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, вагомості доказів, а також тяжкості покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, свідчить про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.
При цьому суд вважає, що таке продовження даного запобіжного заходу обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Враховуючи передбачені ст.177 КПК України вимоги процесуального законодавства, які визначають мету і підстави застосування запобіжних заходів, суд дотримуючись положення 331 КПК України, приходить до висновку про те, що строк дії обраного обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Керуючись ст.ст. 314-316, 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197 КПК України, суд
у х в а л и в:
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою обчислюється з 03.09.2020 року по 01.11.2020 року.
Копію ухвали направити начальнику ДУ «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» МЮ України - для відома.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 7 днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя:

Судді:

03.09.2020