233 № 233/2642/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за№0000417 від 16 квітня 2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Костянтинівка Донецької області, громадянина України, з середньо технічною освітою, не працюючого, працездатного, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000417 від 16 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3 ст.177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати. При продовженні запобіжного заходу обвинуваченому просить суд врахувати те, що останній може спробувати ухилитися від суду з огляду на те, що суворість покарання за особливе тяжке кримінальне правопорушення, може бути визнане ним більш небезпечним ніж втеча. Крім того, зважаючи на право сторони захисту клопотати про повторний допит потерпілого і свідків, обвинувачений може спробувати незаконно впливати на них з метою зміни ними показань.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, оскільки вважає ризики не доведеними і абстрактними, він не має наміру ухилятися від суду та впливати на потерпілого і свідків, які вже допитані судом.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, оскільки прокурор зобов`язаний довести доказами існування тих ризиків, на які він посилається в своєму клопотанні. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить таких висновків.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2020 року обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений до 28 листопада 2020 року включно.
Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, тобто до 28 листопада 2020 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки зібраним доказам, дійшов висновку про доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність наступних ризиків:
- передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може спробувати переховуватися від суду і не виконувати законні вимоги суду, оскільки суворість покарання, яке загрожує останньому за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, у разі визнання його винними, може бути визнана ним більш небезпечною ніж втеча, також останній не одружений, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків. Оцінюючи вказаний ризик, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року щодо того, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також, у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства;
- передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може спробувати незаконно вплинути напотерпілого і свідків, з огляду на закріплене КПК України, право сторони захисту на повторний допит в судовому засіданні потерпілого і свідків. У зв`язку з чим ризик впливу на потерпілого і свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту завершення дослідження судом доказів.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом на теперішній час не встановлено. Більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
З огляду на обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 поєднаного з застосування насильства, суд, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 193-199 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Костянтинівка Донецької області, строк тримання під вартою в Державній установі «Бахмутській установі виконання покарань (№6)» Донецькій області строком 60 (шестидесяти) днів, тобто по 22 січня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику Державної установи «Бахмутській установі виконання покарань (№6)» в Донецькій області.
На ухвалу учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання ним копії судового рішення.

Головуючий суддя: Судді: