Провадження № 1-кс/760/87/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво № 000902 від 02.04.2018р. про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер), володільця майна ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0008152 від 14.07.2016р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0008152 від 14.07.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0008152 від 14.07.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

19.04.2017р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/6903/17, провадження № 1-кс/760/6157/17) задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділення Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 та накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», типу «хетчбек», колір чорний, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 (ІПН: НОМЕР_4 ), з метою забезпечення збереження речових доказів.
Адвокат ОСОБА_5 в поданому клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 є добросовісним власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», типу «хетчбек», колір чорний, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
Крім того, адвокат зазначив, що 15.12.2017р. ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії, в свою чергу, 02.07.2018р. ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_7 із зустрічним позовом про визнання його добросовісним набувачем. На даний час спір вирішено сторонами мирним шляхом.
Таким чином, оскільки на даний час спір між сторонами урегульовано, у рамках кримінального провадження № 0008152 від 14.07.2016р. жодній особі не оголошено, цивільний позов не заявлено, провадження згідно клопотання потерпілого та відповіді заступника начальника слідчого відділення підлягає подальшому закриттю, тому, на думку адвоката, відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а саме автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», типу «хетчбек», колір чорний, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та володілець майна ОСОБА_4 підтримали подане клопотання та просили його задовольнити в повному обсязі.

Уповноважений слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання. Відповідно до вимог ст. 174 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд скарги у їх відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.
Заслухавши пояснення адвоката та володільця майна, дослідивши матеріали клопотання, та матеріали клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0008152 від 14.07.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (справа № 760/6903/17, провадження № 1-кс/760/6157/17), слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0008152 від 14.07.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

19.04.2017р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/6903/17, провадження № 1-кс/760/6157/17) задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділення Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 та накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», типу «хетчбек», колір чорний, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 (ІПН: НОМЕР_4 ), з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя, при вирішенні питання про накладення арешту на вказане майно, прийшов до висновку, що майно, на яке просить слідчий накласти арешт відповідає критеріям визначеним в статті 98 КПК України, а саме те, що майно є речовим доказом, та майном, щодо якого існує сукупність розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, що в сукупності слугує підставою для застосування обмежувальних заходів з метою уникнення приховування, перетворення чи знищення майна.
Тому, слідчий суддя перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, прийшов до висновку, що існує необхідність у накладенні арешту на майно, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ОСОБА_4 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 19.04.2017р. правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
Доводи адвоката ОСОБА_3 з приводу того, що без вирішення питання про скасування арешту з вказаного автомобіля, неможливо в повній мірі користуватися ним, слідчий суддя вважає необґрунтованими, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Слідчий суддя, під час накладення 19.04.2017р. арешту на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», типу «хетчбек», колір чорний, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , застосував найменш обтяжливий спосіб арешту майна ОСОБА_4 заборону лише відчуження, оскільки слідчим не було доведено, що не застосування такого обтяжливого способу арешту майна, як заборона розпорядження та користування, призведе до приховування пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Право користування володільцями майна даним автомобілем слідчим суддею не обмежувалось, тому правових підстав для його утримання органом досудового розслідування не існує.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що застосований в такій формі спосіб арешту майна, в даному випадку, в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав інших власників на безперешкодне користування своїм майном, та в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
Таким чином, володілець майна ОСОБА_4 не позбавлений права безперешкодного користування автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», типу «хетчбек», колір чорний, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0008152 від 14.07.2016р. відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1