Житомирський апеляційний суд
Справа №289/610/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 121 КК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и л а:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває дане кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за 2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому нині діючого запобіжного заходу через неможливість закінчення розгляду справи до спливу строку тримання під вартою з огляду на наявність ризиків ухилення його від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконному впливу на потерпілих та свідків, продовження вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на особу обвинуваченого, який неодружений, утриманців не має, непрацюючий, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2020 року клопотання прокурора Коростишівської місцевої прокуратури задоволено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту відмовлено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто до 10.10.2020 включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити частково: застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання: АДРЕСА_1 із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Вказує, що ОСОБА_7 має сім`ю, проживає разом із матір`ю, братом, вітчимом, тобто має міцні соціальні зв`язки, має постійне та зареєстроване місце проживання. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Обвинувачений ОСОБА_7 не має на меті переховуватись від суду в зв`язку з тим, що проживає разом зі своєю сім`єю і не має наміру їх покидати. Не має змоги перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, оскільки всі слідчі дії з останнім були проведені, потерпілі в даному кримінальному провадженні допитані. Він не має паспорту для виїзду за кордон та ніколи його не отримував. Обвинувачений сам заінтересований в об`єктивному та повному розслідуванні кримінального провадження та встановленню усіх обставин кримінального провадження. Окрім того, в доводах слідчого, прокурора та ухвалі слідчого судді відсутні також і будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим уст. 177 КПК України. До того ж в оскаржуваній ухвалі не зазначено виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені у кримінальному провадженні ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді продовження строку тримання під вартою.

В запереченнях до апеляційної скарги, прокурор просить залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, а ухвалу суду без змін. Вказує, що при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України та обставини кримінального правопорушення та прийнято обгрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Так, як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років. Враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень та суворість покарання за них, що полягає у позбавленні волі на строк від п`яти до восьми років за найтяжчих з них, його можливість переховуватись від суду, зважаючи, що судове слідство не закінчено, а також враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, не працює, джерело доходу відсутнє, проживає за межами Коростишівського району, отже існують ризики, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, які є односельцями та родичами обвинуваченого та ще не допитані в ході судового розгляду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого (альтернативного) запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Крім того апеляційний суд звертає також увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів саме за місцем свого проживання в ході вживання алкогольних напоїв зі своїми родичами, при тому що він неодноразово судимий за злочини як проти власності, так і проти життя і здоров`я, і судимості не зняті і не погашені, тому визначення запобіжного заходу у виді домашнього арешту представляється таким, що не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого в тому числі і процесуальну, а також запобігти вчиненню нових правопорушень.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати та потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, в тому числі на домашній арешт, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконанння обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час підготовчого судового розгляду провадження в суді першої інстанції.

Те, що обвинувачений ОСОБА_7 має сім`ю, проживає разом із матір`ю, братом, вітчимом, тобто на думку сторони захисту має міцні соціальні зв`язки, має постійне та зареєстроване місце проживання, не може свідчити про те, що перебуванні під домашнім арештом стримає обвинуваченого від дій, зазначених у якості ризиків в ст. 177 КПК України, з підстав, наведених вище.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, ОСОБА_7 не має на меті переховуватись від суду в зв`язку з тим, що проживає разом зі своєю сім`єю і не має наміру їх покидати, не має змоги перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, не має паспорту для виїзду за кордон, заінтересований в об`єктивному та повному розслідуванні кримінального провадження та встановленню усіх обставин кримінального провадження, враховуючи наведені вище обставини, які впливають на визначення виду запобіжного заходу, не можуть бути підставою для зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому з огляду на наведені обставини також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що у клопотанні прокурора щодо продовження строку тримання під вартою не зазначено жодного доказу щодо конкретних ризиків, якими б обґрунтовувалось саме необхідність продовження тримання під вартою та такі докази у судовому засіданні судом не досліджувались, та не доведено суду першої інстанції належним чином неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і домашнього арешту, як про те зазначає апелянт, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 10 жовтня 2020 року включно, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: