У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_8 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_9 та представника її інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача ТОВ Баришівська зернова компанія в особі генерального директора ОСОБА_10 , цивільного відповідача ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника адвоката ОСОБА_11 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 161 102 400 012 21 від 13 жовтня 2016 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль Вінницької області, громадянина України, працюючого водієм ТОВ Баришівська зернова компанія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
цивільних позивачів ОСОБА_13 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого та цивільних позивачів

адвоката ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_14 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019 ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов?язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Постановлено стягнути:

- з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди на користь: ОСОБА_6 - 80.000,00 грн., ОСОБА_9 - 40.000,00 грн., ОСОБА_13 - 20.000,00 грн.

- з ТОВ Баришівська зернова компанія на відшкодування моральної шкоди на користь: ОСОБА_6 - 80.000,00 грн., ОСОБА_9 - 40.000,00 грн., ОСОБА_13 - 20.000,00 грн.;

- з ТОВ Баришівська зернова компанія на користь ОСОБА_8 - 39.130,00 грн. на відшкодування майнової шкоди та 5.000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- з ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування на користь: ОСОБА_6 - 43.807,75 грн. витрат на лікування; на користь ОСОБА_8 - 50.000,00 грн. на відшкодування майнової шкоди;

- з ОСОБА_5 на користь: ОСОБА_8 - 4.000,00 грн. вартості експертного дослідження; ОСОБА_6 - 7.000,00 грн. процесуальних витрат, пов?язаних з прибуттям його представника до органу досудового розслідування та суду.

У провадженні стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 12.10.2016, в світлу пору доби, приблизно о 09 год. 30 хв., на 90 км. автодороги Київ-Харків, керуючи технічно справним вантажним автопоїздом у складі автомобіля МАN 18.430 TGA, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом STAS 034 3FAK, номерний знак НОМЕР_2 , проявив злочинну недбалість, не виконав вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) та грубо порушив п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 1306, не діяв таким чином, щоб не загрожувати життю та здоров`ю громадян, не слідкував за дорожньою обстановкою, не був уважний перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпек іншим учасникам руху, внаслідок чого, здійснюючи маневр розвороту ліворуч в напрямку м. Харків поза перехрестям, не надав дорогу легковому автомобілю марки AUDI А-4, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався прямо по проїжджій частині дороги в напрямку м. Харків, що призвело до зіткнення транспортних засобів: автомобіля МАN 18.430 TGA, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля AUDI А-4, номерний знак НОМЕР_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля AUDI А-4, номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_6 та пасажир цього автомобіля ОСОБА_15 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, зокрема: ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді багатоуламкового перелому внутрішньої кісточки правої гомілки зі зміщенням уламків; багатоуламкового перелому правої лопатки; косого перелому шостого ребра праворуч; ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у виді багатоуламкового внутрішньо суглобового перелому дистального матаепіфіза та н/3 діафіза лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, перелому шиловидного відростка променевої кістки лівого передпліччя.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, стверджуючи, що вирок ухвалено з порушенням норм кримінального та кримінального процесуального права, внаслідок чого його безпідставно визнано винуватим у вчиненні злочину, засуджено та стягнуто кошти на задоволення цивільних позовів, просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019 скасувати, закрити кримінальне провадження та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.
На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що у вироку суду першої інстанції не наводиться підстави неприйняття судом доводів (позиції) сторони захисту, а при цьому мотивування висновків суду - є непереконливим, оскільки ґрунтується на доказах, які з позиції закону є недопустимими.
Також обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що в основу обвинувального вироку у даній справі покладено протокол проведення слідчого експерименту від 14.06.2018, зі змісту якого у проведенні слідчого експерименту брав участь лише учасник ДТП - потерпілий ОСОБА_6 , при цьому він- ОСОБА_5 про дату, час, місце проведення слідчого експерименту не повідомлявся, для участі у ньому не викликався.
Крім того, він-обвинувачений не мав можливості реалізувати своє право на захист шляхом подання слідчому клопотань про включення до переліку питань, які слід поставити для з?ясування експертами, а також клопотати перед слідчим про проведення слідчих дій, у тому числі слідчого експерименту, задля з?ясування обставин, які так і не були з?ясовані органом досудового розслідування: встановлення часу, необхідного для подолання на транспортному засобі певної ділянки шляху; швидкості руху транспортного засобу на певному відрізку шляху; часу, необхідного водію для здійснення певного маневру; встановлення окремих елементів механізму ДТП: видимості на конкретній ділянці дороги, зокрема, наявність об?єктів, які перешкоджають оглядовості певного відрізку дороги; визначення відстані, з якої водій мав об?єктивну можливість побачити перешкоду; визначення місця, з якого водій розпочав гальмування та місця де зупинився транспортний засіб; визначення взаємного розміщення транспортних засобів у момент зіткнення.
Водночас, він- ОСОБА_5 не мав можливості реалізувати своє право на захист як при призначенні слідчим судових експертиз, так і при проведенні слідчого експерименту, так як йому не було роз?яснено його права на цій стадії досудового розслідування, а також спосіб їх реалізації, зокрема, звернутися за допомогою до адвоката. Таке обмеження його прав участі у розслідуванні, на його переконання, пояснюється тим, що до 13.10.2018 його правовий статус визначався як учасник дорожньо-транспортної пригоди, і лише в означену дату - 13.10.2018, тобто через два роки після події ДТП, йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, після цього ніяких процесуально значимих слідчих дій у кримінальному провадженні не проводилося, не дивлячись, що його захисником подавалося слідчому клопотання про призначення у справі автотехнічної експертизи на предмет з?ясування обставин, які не були з?ясованими, необхідність з?ясування яких була очевидною з його позиції захисту, проте таке клопотання було залишено слідчим без задоволення, як і не було задоволено судом клопотання захисника про призначення комплексної судової автотехнічної експертизи, заявлене в ході судового розгляду справи.
Також, обвинувачений ОСОБА_5 висловлює позицію, що суд у своїх висновках посилається як на показання потерпілого ОСОБА_6 , який керував автомобілем марки АUDІ А-4, номерний знак НОМЕР_3 , і був учасником ДТП, так і цивільних позивачів ОСОБА_13 та ОСОБА_9 - пасажирів зазначеного транспортного засобу під час ДТП, однак, їх показання наведені в судовому рішенні неповно, а лише з позиції, яка відповідає меті обвинувачення, а не вказано того, що, як випливає з показань вказаних осіб, хоча автомобіль марки АUDІ А-4, номерний знак НОМЕР_3 , обладнаний пасками для пасажирів передніх та задніх сидінь, проте ніхто з пасажирів автомобіля АUDІ А-4 під керуванням ОСОБА_6 у поїздці 12.10.2016 з м. Київ до м. Яготин ними не скористався; салон автомобіля був надто завантажений речами, багажем.
Звернув обвинувачений увагу і на те, що показання потерпілого ОСОБА_6 та пасажира ОСОБА_13 щодо обставин ДТП мають істотні розбіжності, як щодо моменту виникнення небезпеки у даній дорожній обстановці, швидкості руху автомобіля: гальмування, прискорення, так і щодо дій водія транспортного засобу АUDІ А-4 щодо зміни напрямку руху.
А тому, вважає за доцільне, у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, шляхом прослуховування технічного запису судового засідання у частині допиту потерпілого ОСОБА_6 , свідків - цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_13 .
Обвинувачений ОСОБА_5 звертає увагу і на неправомірність вироку у частині застосування додаткового виду покарання та стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди в рахунок часткового задоволення вимог цивільних позивачів.
Щодо доцільності та правомірності застосування до нього додаткового виду покарання у вигляді позбавлення його права керування транспортними, то як зазначає ОСОБА_5 , подія ДТП сталася 12.10.2016 - майже три роки тому, до даного часу його не було позбавлено права керування транспортними засобами: посвідчення водія не вилучалося, за цей період ним не було вчинено порушень Правил дорожнього руху.
Крім того, професія водія є єдиним джерелом його існування та існування членів його сім?ї: двох малолітніх дітей та дружини, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отж?е позбавлення його права заробляти кошти на утримання сім?ї призведе до матеріальних та моральних страждань дітей та жінки, отже, застосування до нього додаткового виду покарання у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами, з виховною метою є недоцільним та ущемляє інтереси осіб, які перебувають на його утриманні.
Щодо часткового задоволення судом першої інстанції цивільних позовів та стягнення з нього сум на відшкодування шкоди та процесуальних витрат, то обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що шкода, завдана працівником під час виконання трудових обов?язків, має бути відшкодована юридичною особою, з якою заподіювач перебував у трудових відносинах.
Також, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що розмір сум, які суд визначив до відшкодування - є надто завищеним і таке завищення є необґрунтованим, зокрема у частині стягнення з нього на користь ОСОБА_6 - 7.000,00 грн. процесуальних витрат, пов?язаних з прибуттям його представника до органу досудового розслідування та суду, оскільки ні ОСОБА_6 , ні його представником не було надано до суду належного розрахунку таких витрат у відповідності до вимог закону.

В змінах до апеляційної скарги від 06.07.2020 обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження у зв?язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а цивільні позови залишити без розгляду, з обґрунтуванням вказаних вимог та клопотанням про дослідження доказів у провадженні.

Окрім того, потерпілий ОСОБА_6 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком судув частині неправильного застосування судом кримінального закону щодо призначення покаранням ОСОБА_5 , через його м`якість, а також у зв`язку з неповним задоволенням цивільних позовів, також подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок суду скасувати в частині застосування до обвинуваченого ст.ст. 75, 76 КК України, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов в кримінальному провадженні задовольнити повністю:
1) стягнути з ТОВ Баришівська зернова компанія 150.000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки на користь потерпілого ОСОБА_6 ;

2) стягнути з ОСОБА_5 150.000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки на користь потерпілого ОСОБА_6 ;

3) стягнути з приватного акціонерного товариства Страхової Компанії Арсенал Страхування на користь ОСОБА_6 57.478, 00 грн. шкоди, пов`язаної з лікування потерпілих та 5.271,62 грн. шкоди, пов`язаної з тимчасової втрати працездатності потерпілими;

4) стягнути з ТОВ Баришівська зернова компанія 4000,00 грн. витрат, понесених внаслідок проведення експертного дослідження на користь потерпілого ОСОБА_6 ;

5) стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на дорогу у зв?язку із розслідуванням на досудовому слідстві та розглядом справи в суді у розмірі 7.000,00 грн. витрат та 18.000,00 грн. витрат на правову допомогу.

На обґрунтування апеляційних вимог, потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_6 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 зазначають, що судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, його конкретним обставинам та наслідкам, зокрема грубому порушенню обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості двом потерпілим, а також особі обвинуваченого, який вину не визнав, шкоду не відшкодував, тому, на переконання апелянтів, вирок суду - є несправедливим через м`якість.

Так, на думку потерпілого ОСОБА_6 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , суд першої інстанції не врахував конкретні обставини провадження, які свідчать про те, що ОСОБА_5 допустив одночасне порушення декількох пунктів Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом, який призвів до спричинення двом потерпілим автомобіля середньої тяжкості тілесних ушкоджень, не надав належної оцінки способу та характеру вчинення кримінального правопорушення, аналізу особи винного - як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, того, що обвинувачений не усвідомив негативного характеру своїх дій, не зробив відповідних висновків, не розкаявся у вчиненому, а отже і на даний час є суспільно-небезпечним для оточуючих та потенційно створює загрозу життю та здоров?ю інших громадян, учасників дорожнього руху.
Отже, звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому судом першої інстанції основного покарання з випробуванням, з застосуванням ст. 75 КК України, апелянти пов?язують з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, що повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.
Зауважує потерпілий ОСОБА_6 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 і те, що судом не в повній мірі враховано при вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, що ОСОБА_6 пережив дві складних операції, майже рік займався реабілітацією свого фізичного стану, який повністю не відновлений і до сьогоднішнього дня, відчув біль втрати коханої дружини, яка, маючи онкологічну хворобу, і без того, через ДТП перенесла численні оперативні втручання, як наслідок не могла самостійно пересуватись, потребувала догляду, а отримані тілесні ушкодження виснажили її організм та пришвидшили смерть.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно зменшено суми матеріальних збитків, які підлягали стягненню із цивільних відповідачів та були документально підтверджені, без наведення мотивів часткового, а не повного задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином. Зокрема, на користь ОСОБА_6 судом стягнуто із Страхової Компанії Арсенал Страхування 43.807,75 грн. документально підтверджених витрат на лікування, але підлягало до стягнення - 57.478,00 грн., а саме шкода, розмір якої обґрунтовано письмовими доказами, долученими до матеріалів кримінального провадження.

В змінах до апеляційної скарги від 06.07.2020 потерпілий ОСОБА_6 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 виклали такі ж вимоги, що і в апеляційній скарзі, з внесенням клопотання про дослідження доказів у провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, цивільний позивач ОСОБА_8 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просять вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_8 в кримінальному провадженні задовольнити повністю та стягнути на його- ОСОБА_8 користь:
- з приватного акціонерного товариства Страхової Компанії Арсенал Страхування - 50.00,00 грн. завданих матеріальних збитків;
- з ТОВ Баришівська зернова компанія 45.862,10 грн. матеріальної шкоди та 50.000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки;
- з ОСОБА_5 50.000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.
В обґрунтування апеляційних вимог цивільний позивач ОСОБА_8 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 зазначають, що судом не в повній мірі враховано глибину та тривалість моральних страждань потерпілого, внаслідок чого судом необґрунтовано зменшено розмір відшкодування моральної шкоди - з 50.000,00 грн. з Фещенка та 50.000,00 грн. з ТОВ Баришівська зернова компанія до 20.000,00 грн. з кожного з відповідачів, що не відповідає принципам розумності та справедливості, оскільки протягом тривалого часу у зв`язку з знищенням автомобіля, йому- ОСОБА_8 , власнику автомобіля АUDІ А-4, доводиться користуватись таксі та громадським транспортом, він після звістки про аварію не може вночі спокійно спати, що загалом спричинило виникнення у нього пригніченого стану.

В змінах до апеляційної скарги від 06.07.2020 цивільний позивач ОСОБА_8 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 просять вирок стосовно ОСОБА_5 змінити в частині вирішення цивільного позову та задовольнити апеляційні вимоги ОСОБА_8 за дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами.

В апеляційній скарзі цивільний позивач ОСОБА_9 та представник її інтересів адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільного позову, просять вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити новий вирок, яким задовольнити повністю цивільний позов ОСОБА_9 , та стягнути:
- з ТОВ Баришівська зернова компанія 150.000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки;
- з ОСОБА_5 150.000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.
При цьому, стверджуючи, що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову ОСОБА_9 не в повній мірі враховано глибину та тривалість її моральних страждань, апелянти зазначають про безпідставність зменшення розміру витрат на відшкодування їй моральної шкоди до 40.000,00 грн. із кожного з відповідачів, що, на їх переконання, не відповідає принципам розумності та справедливості, оскільки з часу аварії ОСОБА_9 доглядала свою скалічену доньку- ОСОБА_15 , яка, фактично будучи хворою на онкологію, через отримання тілесних ушкоджень, які викликали необхідність оперативних втручань, фактично була позбавлена можливості пересуватись без сторонньої допомоги та повільно вмирала у неї на руках, вона пережила за цей час значні душевні страждання та зазнала нервових розладів, тобто розмір заподіяної протиправною поведінкою ОСОБА_5 моральної шкоди має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести, та витрати, пов`язані з відновленням їх психічного стану, відпочинком від усього, що сталося.

В змінах до апеляційної скарги цивільний позивач ОСОБА_9 та представник її інтересів адвокат ОСОБА_7 просять вирок стосовно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову змінити, задовольнивши позов ОСОБА_9 після дослідження доказів у провадженні на задоволення відповідного клопотання.

Не погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільного позову, цивільний відповідач ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника - адвоката ОСОБА_11 в апеляційній скарзі, стверджуючи, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив відносини, що виникли між Позивачами, Відповідачами та Страховиком, не застосував до правовідносин спеціальний Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та прийшов до невірного висновку щодо наявності підстав для задоволення цивільних позовів до Страховика, просить скасувати вирок суду в частині, що стосується цивільних позовів до ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування, у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог, цивільний відповідач ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника - адвоката ОСОБА_11 зазначає, що судом першої інстанції судом першої інстанції не було досліджено відносини, що виникли між сторонами, не було застосовано спеціальні норми Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не наведено переконливих доводів на обґрунтування такого рішення та не мотивовано своїх висновків.
Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги до Страховика, не перевірив чи зверталися позивачі до Страховика з Заявами про страхове відшкодування з наданням необхідних документів у відповідності до норм спеціального закону та чи було порушено їх право та чи підтверджені витрати саме на лікування позивача ОСОБА_6 належними та допустимими доказами.
Зауважує цивільний відповідач ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника адвоката ОСОБА_11 і про те, що існує необхідність в повторному дослідженню наявних у матеріалах справи доказів для правильного вирішення цивільного позову до Страховика, зокрема: виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 № 13698, 20356; виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_15 № 2915, 20354; товарних чеків, видаткових накладних, фіскальних чеків, квитанцій, які наявні в матеріалах справи; витягу з ЦБД МТСБУ щодо полісу ТДВ СТ Домінанта № АК000647773.

Цивільний відповідач ТОВ Баришівська зернова компанія в особі генерального директора ОСОБА_10 також в апеляційній скарзі просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019 скасувати в частині задоволеного цивільного позову та у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційних вимог цивільний відповідач ТОВ Баришівська зернова компанія в особі генерального директора ОСОБА_10 вказує, що, оскільки ОСОБА_5 не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, протягом судового розгляду справи він довів свою невинуватість, а орган обвинувачення не надав суду переконливих належних та допустимих обвинувальних доказів його вини, тому ТОВ Баришівська зернова компанія вважає, що цивільний позов не може бути задоволений.

На думку представника цивільного відповідача, вирок у частині часткового задоволення цивільного позову, ухвалений з неправильним застосуванням норм ст.ст. 1167, 1172, 1187 ЦК України, зокрема і з підстав того, що суд, в порушення наведених правових норм, одночасно стягнув на користь потерпілих та цивільних позивачів завдану їм моральну шкоду і з власника джерела підвищеної небезпеки - ТОВ Баришівська зернова компанія, і з заподіювана шкоди - ОСОБА_5 , який є працівником ТОВ Баришівська зернова компанія.

Також, цивільний відповідач ТОВ Баришівська зернова компанія в особі представника в апеляційній скарзі вказує, що, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд має наводити в рішенні відповідні мотиви, розмір грошової моральної шкоди повинен визначатися судом у кожному випадку (щодо кожного потерпілого) індивідуально, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, які, на його думку, мають суттєве значення для розгляду справи, проте, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди кожному з потерпілих, суд не звернув уваги на те, що представником потерпілих та цивільних позивачів ні у позові, ні у ході судового розгляду справи не було наведено обґрунтованих розрахунків розміру завданої кожному з позивачів моральної шкоди відповідно до вимог чинного законодавства, що вплинуло на якість судового акта, у якому судом не наведено обґрунтування розрахунку стягнутої з товариства на користь кожного з позивачів суми відшкодування моральної шкоди.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , яка брала участь у судовому провадженні, у своїх запереченнях просила апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_8 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_9 та представника її інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача ТОВ Баришівська зернова компанія в особі генерального директора ОСОБА_10 , цивільного відповідача ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області стосовно ОСОБА_5 від 17.07.2019 без змін.

Представник цивільного відповідача ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника - адвоката ОСОБА_17 у своїх запереченнях просить апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову до ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування щодо стягнення суми більшої, ніж стягнуто за вироком суду, залишити без задоволення та скасувати вирок суду від 17.07.2019 в частині, що стосується цивільних позовів до ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування.

З матеріалів провадження видно, що першочергово на вирок суду була подана, зокрема, апеляційна скарга, що підписана потерпілим ОСОБА_6 , цивільними позивачами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та представником потерпілого і цивільних позивачів - адвокатом ОСОБА_7 , яка була ухвалою судді-доповідача залишена без руху з наданням часу вказаним особам для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання ухвали судді-доповідача потерпілий ОСОБА_6 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 , цивільний позивач ОСОБА_8 та представник його інтересів адвокат ОСОБА_7 , цивільного позивач ОСОБА_9 та представник її інтересів адвокат ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги, за якими, зокрема, було відкрито провадження та апеляційні скарги були призначені до розгляду.

Даних на час визначення судового засідання, не дивлячись на вживані судом апеляційної інстанції заходи, що цивільний позивач ОСОБА_13 , отримав копію ухвали судді-доповідача про залишення спільної апеляційної скарги без руху - не було.

Як вказав у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.02.2020 цивільний позивач ОСОБА_13 , він апеляційної скарги не подавав, що колегія суддів розцінює як не заявлення цивільним позивачем ОСОБА_13 окремих апеляційних вимог (т. 3 а.с. 109).

Крім того, як слідує з досліджуваних матеріалів, кримінальне провадження № 120 161 102 400 012 21 від 13.10.2016 надійшло до суду апеляційної інстанції 27.08.2019 з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 ; потерпілого ОСОБА_6 , цивільних позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , представника потерпілого і цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_7 ; цивільного відповідача ТОВ Баришівська зернова компанія в особі директора ОСОБА_10 ; цивільного відповідача ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника адвоката ОСОБА_11 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019 стосовно ОСОБА_5 (а.п. 1 т. 3).

Ухвалою судді-доповідача - судді судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 30.08.2019 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 ; потерпілого ОСОБА_6 , цивільних позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , представника потерпілого і цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_7 ; цивільного відповідача ТОВ Баришівська зернова компанія в особі директора ОСОБА_10 ; цивільного відповідача ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника - адвоката ОСОБА_11 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019 у кримінальному провадженні № 120 161 102 400 012 21 від 13 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_5 - залишені без руху та вказаним особам надано для усунення недоліків апеляційних скарг (а.п. 3-8 т. 3).

Від цивільного відповідача ТОВ Баришевська зернова компанія тільки 11.10.2019 надійшла апеляційна скарга з усунутими недоліками.

Від цивільного позивача ОСОБА_13 - апеляційної скарги не надійшло взагалі, як указано вище.

А тому, ухвалою судді-доповідача від 12.12.2019, з метою дотримання розумних строків розгляду провадження, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_8 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_9 та представника її інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача ТОВ Баришівська зернова компанія в особі генерального директора ОСОБА_10 , цивільного відповідача ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника адвоката ОСОБА_11 , за приписами ст. 398 КПК України відкрито апеляційне провадження, на виконання вимог ст. 401 КПК України учасникам судового провадження надіслана копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційними скаргами, інформацією про права і обов`язки та встановлено строк для подачі заперечень на апеляційну скаргу (а.п. 74-76 т. 3), а на підставі ухвали судді-доповідача від 13.12.2019 розгляд даного провадження було призначено на 10.02.2020 (а.п. 78-79 т. 3).

10.02.2020 розгляд провадження було відкладено на 23.03.2020 для усунення недоліків апеляційних скарг, які фактично не були усунуті, оскільки в апеляційних скаргах за вимогами про скасування судового рішення та прийняття іншого - фактично не були вказані процесуальні шляхи, що передбачені ч. 3 ст. 404 КПК України, для їх вирішення (.п. 108-110 т. 3).

23.03.2020 провадження було знято з розгляду, у тому числі і за клопотанням представника інтересів потерпілого та цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_7 з посиланням на погіршення епідеміологічної ситуації в України, пов?язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, в умовах дії Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хворобі (COVID-19), розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.02.2020 за № 93-р Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на територію України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019-nCoV та Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров?я та Міністерства охорони здоров?я України (а.п. 118-119 т. 3), у зв?язку з чим наступне судове засідання було призначене на 11.00 год. 06.07.2020, про що були повідомлені учасники провадження 09.06.2020 (а.п. 122-123).

06.07.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли зміни до апеляційних скарг з клопотаннями про дослідження доказів у провадженні у відповідності до приписів ч. 3 ст. 404 КПК України від: обвинуваченого ОСОБА_5 , що погоджене захисником ОСОБА_14 (а.п. 132, 133, 134-140); потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_6 та предстиавнитка його інтересів - адвоката ОСОБА_7 (а.п. 143-144, 145-152); цивільного позивача ОСОБА_9 і представника її інтересів - адвоката ОСОБА_7 (а.п. 153-154, 155-160); цивільного позивача ОСОБА_8 і представника його інтересів - адвоката ОСОБА_7 (а.п. 161-162, 163-168).

Водночас, 06.07.2020 від захисника ОСОБА_14 надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв?язку з закінченням строків давності (а.п. 131 т. 3).

06.07.2020 розгляд провадження відкладено на 14.00 год. 21.09.2020, у зв?язку з перебуванням суддів колегії у нарадчій кімнаті у іншому кримінальному провадженні, про що повідомлені всі учасники судового розгляду (а.п. 141 т. 3).

В судовому засіданні 21.07.2020 адвокат ОСОБА_14 подала клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України (а.п. 190 т. 3), яке підтримав обвинувачений ОСОБА_5 як і клопотання свого захисника від 06.07.2020.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_14 щодо скасування вироку суду зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності з закриттям кримінального провадження та залишенням без розгляду цивільних позовів, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав заявлене захисником клопотання, розуміючи наслідки закриття провадження не з реабілітуючих підстав, пояснення прокурора, який проти закриття даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції з вказаних підстав не заперечував, пояснення потерпілого ОСОБА_6 , цивільних позивачів ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , а також представника їх інтересів - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення клопотання та доводів апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, означених в ч. 1 ст. 49 КК України, в межах апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступним.

Як указують приписи ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закріплено, що кримінальне провадження закривається судом, у зв?язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, у тому числі на стадії апеляційного розгляду, як передбачено ч. 1 ст. 417 КПК України, якщо проти цього не заперечує обвинувачений, що вказано у ч. 8 ст. 284 КПК України.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України.

На підставі норми п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції закону від 08.04.2014, що діяла на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули 3 (три) роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Положеннями ч. 1 ст. 400 КПК України регламентовано, що подання апеляційної скарги на вирок суду припиняє набрання ним законної сили та його виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження, згідно з ч. 3 ст. 288, п. 5 ч. 1 ст. 407, ч. 1 ст. 417 КПК України.

З вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019 видно, що ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в редакції від 24.09.2008, учиненого ним 12.10.2016, за яке передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, який, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України в редакції від 15.11.2011 - є злочином невеликої тяжкості, до якого, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України в редакції від 16.05.2013, застосовується правило звільнення особи від кримінальної відповідальності строком у три роки з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили.

Тобто, станом на 12.10.2019 минуло 3 (три) роки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, до якого можуть бути застосовані наведені вище положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, з урахуванням приписів ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав та в апеляційній скарзі, зі змінами від 06.07.2020, поставив вимогу про скасування вироку суду, звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв?язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Водночас, захисник ОСОБА_14 звернулася до апеляційного суду з клопотаннями від 06.07.2020 та від 21.09.2020 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, означених в п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - за сплином 3 (трьох) років з дня вчинення кримінального правопорушення невеликої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України, за який передбачене більш м?яке покарання, ніж два роки позбавлення волі, та більш м?яке, ніж штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказані клопотання підтримані в суді апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_5 , який наполягав на їх задоволенні та звільненні його від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності, за скасуванням вироку суду з закриттям провадження.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 послався на те, що йому зрозумілі правові наслідки закриття провадження за нереабілітуючих обставин.

Звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з закриттям кримінального провадження закон не пов?язує з визнанням обвинуваченого своєї вини.

Отже, правових перешкод щодо задоволення вимог клопотання захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у судовому засіданні не встановлено.

На такі обставини не послалися і сторони кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

За вказаним, не є беззастережними посилання представника потерпілого та цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_7 , що підтримані потерпілим ОСОБА_6 та цивільними позивачами ОСОБА_9 та ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_5 уникнув відповідальності через судову тяганину, у зв?язку з чим порушені права потерпілої сторони, - оскільки безпосередньо до суду апеляційної інстанції провадження надійшло 27.08.2019 з апеляційними скаргами всіх учасників провадження, що потребували усунення недоліків, відкриття провадження, надання часу для подачі заперечень на апеляційні скарги, вирішення питання про дослідження доказів у провадженні та їх дослідження для дачі оцінки доводам апеляційних скарг, зокрема і обвинуваченого ОСОБА_5 щодо недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, що фактично потребувало і дослідження доказів щодо обставин та механізму ДТП, чи доводів потерпілих та цивільних позивачів і відповідачів щодо неправильного розв?язання судом апеляційної інстанції цивільних позовів, та інше, за результатами тільки чого можна було прийняти рішення у провадженні.

У який спосіб вказані дії можна було учинити у суді апеляційної інстанції з дня надходження провадження до суду 27.08.2019 до 12.10.2019, коли спливали строки давності - з виступу потерпілої сторони не видно, як і за будь-яких обставин, тривалість перебування провадження у суді, не вказує на наявність підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України, які визначають обставини зупинення або переривання перебігу давності.

Не можна не послатися на те, що і обвинувальний акт надійшов до суду першої інстанції 31.01.2019 (а.п. 2 т. 1), де до участі у провадженні були залучені цивільні позивачі та відповідачі, з дослідженням усіх наданих сторонами кримінального провадження доказів, з ухваленням вироку 17.07.2019 (а.п.83-92 т. 2).

А тому, доводи представника потерпілого та цивільного позивачів щодо допущену судову тяганину - не є об?єктивними, з огляду на складність провадження за досліджуваними позиціями сторони захисту та обвинувачення.

Закриття провадження з передбачених законом підстав, тягне за собою залишення цивільного позову без розгляду.

Отже, при звільненні ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закритті кримінального провадження відносно нього не з реабілітуючих підстав, вирок суду підлягає скасуванню і в частині вирішення цивільних позовів потерпілого ОСОБА_6 , цивільних позивачів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , які слід залишити без розгляду, що не позбавляє їх права звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.

За наведеним, колегія суддів приймає рішення про задоволення клопотання захисника ОСОБА_14 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в межах апеляційного провадження за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та представника його інтересів адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_8 та представника його інтересів - адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_9 та представника її інтересів - адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача ТОВ Баришівська зернова компанія в особі директора ОСОБА_10 , цивільного відповідача ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування в особі представника - адвоката ОСОБА_11 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.07.2019 у кримінальному провадженні № 120 161 102 400 012 21 від 13.10.2016 стосовно ОСОБА_5 , із закриттям вказаного кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв?язку з чим не підлягають перевірці доводи апеляційних скарг у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 284, 417 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 161 102 400 012 21 від 13 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та кримінальне провадження закрити.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_6 та цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 - залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3