Дата документу 06.11.2020 Справа № 554/1087/18
У Х В АЛ А
іменем України

06 листопада 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 08.06.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000415,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 08.06.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000415 від 26.12.2017 року за ч. 3 ст. 382 КК України.

На обґрунтування скарги заявник вказує, що постанова є незаконною, невмотивованою та необґрунтованою.

У судове засідання скаржник, не з`явився, просив розглядати скаргу за його відсутності, просив задовольнити.

Представник скаржника ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала скаргу, просила задовольнити.

Слідчий ТУ ДБР у м.Полтаві до суду не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, матеріали витребуваного судом кримінального провадження до суду не надав.

Відсутність слідчого, прокурора відповідно до положень ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною другою цієї статті передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як вбачається з матеріалів скарги, у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000415 від 26.12.2017 року за ч. 3 ст. 382 КК України щодо можливих неправомірних дій слідчих Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Установлено, що у червні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві із заявою про залучення його як потерпілого у даному у кримінальному провадженні, посилаючись на ті обставини, що внаслідок вказаного кримінального правопорушення йому була завдана моральна шкода.

08 червня 2020 року слідчим пршого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_8 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залучення його до провадження як потерпілого.

Мотивами винесення оскаржуваної постанови слідчий вказав, що в ході досудового розслідування не здобуто об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 завдано моральну, фізичну чи майнову шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Проаналізувавши зміст постанови слідчого від 08.06.2020 року слідчий суддя вважає, що висновок слідчого щодо відмови у визнанні заявника потерпілим було зроблено передчасно і цей висновок не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

За змістом п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивована та обґрунтована, з зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні ОСОБА_4 як потерпілого та щодо надання йому відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобуті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

Проте слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння ОСОБА_4 певної шкоди, не проведено його допит, не перевірено, чи є в матеріалах кримінального провадження дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

У судовому засіданні встановлено, що законодавчі вимоги щодо вмотивованості постанови слідчим при її винесенні не були дотримані з огляду на те, що у постанові міститься лише загальне посилання на відсутність даних, які б свідчили про завдання шкоди заявнику, тоді як слідчим не було здійснено повної оцінки усіх обставин можливого кримінального правопорушення та відсутнє обґрунтування наведених висновків щодо незавдання шкоди заявнику, з посиланням на конкретні дані та положення закону.

Отже, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто заяву ОСОБА_4 , що не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ст.110 цього Кодексу.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесені виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа, та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого від 08.06.2020 року такою, що винесена передчасно без відповідної мотивації та достатнього обґрунтування.

У силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, рішень, однак слідчий до суду не з`явився, матеріали кримінального провадження не надав, доводів заявника не спростував.

Отже, ураховуючи, що доводи заявника щодо скасування постанови під час розгляду скарги спростовані не були, а тому суд вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу і в даному випадку права заявника підлягають захисту.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про скасування постанови слідчого.

Таким чином, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 08 червня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000415 від 26.12.2017 року за ч. 3 ст. 382 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1