ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2523/20 Справа № 182/1254/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000052 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 31.08.2017 року Рівненським міським судом за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. 25.09.2019 року звільнений з Городищенської ВК № 96 Рівненської області по відбуттю строку покарання,
визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 день.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати згідно протоколу затримання, з 09 січня 2020 року.
Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 05 січня 2020 року до 08 січня 2020 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступного.
Вранці 04.01.2020 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де шляхом розбиття віконного скла, проник до приміщення будинку, розташованого за вищевказаною адресою.
Перебуваючи в приміщенні будинку, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, під час відшукання та викрадення речей, помітив в одній із кімнат будинку ОСОБА_10 , яка сиділа і ніякого супротиву йому не чинила. Будучи впевненим, що його дії помічені, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, відкрито, умисно, повторно викрав майно, яке належало ОСОБА_10 , а саме: ТВ тюнер, вартістю 325 грн.; електроконвектор «Термія», вартістю 550 грн.; цукор вагою 1,5 кг, вартістю 12 грн.; цибулю ріпчасту вагою 2 кг, вартістю 15 грн.; два пакунка томатної пасти «Чумак» вагою по 70 грам, вартістю 10,24 грн, на загальну суму 912,24 грн.
Також він з комори відкрито викрав велосипед «Україна», вартістю 1050 грн., який належить потерпілому ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Не реагуючи на вимогу ОСОБА_10 , повернути викрадене майно, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене при собі, залишив місце вчинення злочину на викраденому велосипеді «Україна», розпорядившись майном на власний розсуд.
Приблизно о 05 год. 30 хв. 05.01.2020 року, ОСОБА_7 , з метою заволодінням чужим майном, повторно прийшов до будинку АДРЕСА_2 , куди проник шляхом демонтажу фанерного листа і пластику, якими було забите вікно вказаного будинку після його попереднього проникнення в будинок.
Опинившись в будинку, ОСОБА_7 , пройшов до спальної кімнати, в якій на столі помітив різні металеві відзнаки.
Коли ОСОБА_10 почала кричати, ОСОБА_7 , поклавши викрадене в кишеню, усвідомлюючи, що його дії викриті, але маючи намір довести свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном до кінця, намагався покинути місце вчинення злочину, однак на подвір`ї був затриманий свідком ОСОБА_12 .
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить вказаний вирок змінити та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Зазначає, що вину у вчинених злочинах він визнав та щиро розкаявся і вважає вирок є несправедливим.
Також на думку обвинуваченого, він не згоден, що потерпілим по справі визнали ОСОБА_11 , оскільки єдиним потерпілим є ОСОБА_10 , яка померла.
- прокурор просить вказаний вирок в частині призначення покарання, скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На його думку, суд першої інстанції під час прийняття рішення про призначення покарання ОСОБА_7 не прийняв до уваги те, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просила їх задовольнити в повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора і просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги Закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з його м`якістю та доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення покарання з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальні правопорушення, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів. На обліку у лікаря психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває. Він не має місця реєстрації і постійного місця проживання. Заробляв на життя тимчасовими заробітками і за місцем тимчасового мешкання зарекомендував себе посередньо. Крім цього, ОСОБА_7 відшкодував завдану шкоду, шляхом повернення викраденого майна.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, суд першої інстанції визнав рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
В зв`язку з наведеним, суд на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_7 шляхом часткового складання призначених покарань, покарання у виді 4 років 1 дня позбавлення волі.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Даний вид та розмір покарання, призначено в межах найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України і підстав для призначення ще більш м`якого покарання, чи застосування ст. 75 КК України, як того просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
За зазначених вище обставин, колегія суддів не вбачає підстав і для призначення більш суворого покарання, як того просить прокурор в своїй апеляційній скарзі.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4