Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/935/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.11.2020 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.345, ч.2 ст.185 КК України, обрано дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 01.01.2021 року включно

інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обравши йому запобіжний захід у вигляді зобов`язання чи застави, мотивуючи тим, що ухвала суду є незаконною через невідповідність висновків суду щодо існуючих ризиків та особи обвинуваченого. Так, прокурор не довів, що жоден, із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а суд в повній мірі не переконався в цьому та в своїй ухвалі не зазначив, чому, особисте зобов`язання чи відповідний розмір застави, не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 .Також судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_7 , визнав фактичні обставини справи, про які повідомив під час допиту, має постійне місце проживання, проживає з дружиною в цивільному шлюбі, має міцні соціальні зв`язки, не має негативних характеристик з місця проживання, призваний на військову службу за контрактом 25.04.2020 року. Крім того, ОСОБА_7 ніколи не переховувався від органу досудового розслідування та суду, постійно перебував на мобільному зв`язку, про неможливості явки у судові засідання з поважних причин завжди повідомляв захисника та секретаря судового засідання. Тому суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що в діях його клієнта існують ризики, які передбачені п. 1,5. ч. 1 ст. 177 КПК України та неправомірно застосував до ОСОБА_7 виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000656 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.345, ч.2 ст.185 КК України.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.11.2020 щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.01.2021.

Рішення суду мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та не погашена в передбаченому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні ряду нових кримінальних правопорушень, кримінальні провадження відносно яких ще не розглянуті судом, тобто продовжує свою злочинну діяльність, що в сукупності свідчать про ймовірну свідому позапроцесуальну протиправну поведінку обвинуваченого та можливе вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків у вигляді його ув`язнення у майбутньому, у зв`язку із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що ризик переховування є достатньо високим. Крім цього, факт переховування від органів суду прокурором доведений, так ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся на виклики до суду, тому судом стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано примусові приводи, неодноразово перебував у розшуку, всі ці обставини дають підстави дійти висновку що обвинувачений ОСОБА_7 свідомо переховувався від суду та перешкоджав кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.345, ч.2 ст.185 КК України, постановлено ухвалу про обрання останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.345, ч.2 ст.185 України, які є не тяжкими кримінальними правопорушеннями.

Однак, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки факт переховування від органів суду прокурором доведений, так ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся на виклики до суду у даному кримінальному провадженні, тому судом першої інстанції 21.08.2018 року, 24.01.2019 року, 20.02.2019 року, 20.05.2019 року, 07.11.2019 року, 05.12.2019 року, 19.02.2020 року та 10.06.2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано примусові приводи. Також неодноразово останній перебував у розшуку, а саме 18.06.2019 року та 24.07.2020 року ухвалами Бобринецького районного суду Кіровоградської області провадження у вказаній справі було зупинено в зв`язку з оголошенням обвинуваченого ОСОБА_7 у розшук, всі ці обставини дають підстави дійти висновку що обвинувачений ОСОБА_7 свідомо переховувався від суду та перешкоджав кримінальному провадження, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризиків, того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих злочинів, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виправдовують дію найсуворішого запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Зважаючи на характер та обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, один з яких скоєний із застосуванням насильства, стосовно працівника правоохоронного органу, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, апеляційний суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
У разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, оскільки останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, до суду скеровані інші кримінальні провадження, а саме провадження № 0000119 за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, провадження № 0000294 за ч. 2 ст. 190 КК України, провадження № №0000558 за ч. 1 ст. 296 КК України, та які перебувають на стадії судового розгляду у Бобринецькому районному суді Кіровоградської області та Компаніївському районному суді Кіровоградської області, тобто продовжує свою злочинну діяльність, що в сукупності свідчать про ймовірну свідому позапроцесуальну протиправну поведінку обвинуваченого та можливе вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проживає з дружиною в цивільному шлюбі, призваний на військову службу, апеляційний суд вважає слушними та такими, що відповідають дійсності, натомість зазначені обставини, хоча й характеризують особу обвинуваченого з позитивної сторони, однак враховуючи обставини вчинення інкримінованих йому злочинів, з урахуванням обставин даного кримінального провадження, не можуть слугувати підставою для обрання щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу.
Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги тісні соціальні зв`язки підозрюваного, а також його повне визнання вини та готовність співпрацювати зі слідством, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника, оскільки такі не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування саме такого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 .
Також не обґрунтованими є посилання сторони захисту про те, що обвинувачений перебуваючи на свободі, жодним чином не перешкоджав кримінальному провадженню, оскільки вони спростовані прокурором в ході розгляду апеляційної скарги.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим та той факт, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, існуючі ризики не зменшилися.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і судом апеляційної інстанції, встановлено не було.
Крім того, судом першої інстанції не встановлено можливості застосування застави обвинуваченому, оскільки один із злочинів вчинений із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.11.2020 щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4