Справа №487/1067/20
Провадження №1-кс/487/4574/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2020 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 ,за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , у кримінальному провадження № 0000182 від 19.02.2020, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, маючого вищу освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України-

ВСТАНОВИВ:

16.07.2020 року слідчий управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , за погодженням прокурора ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , без визначення розміру застави.

Підставою для внесення клопотання стало обґрунтована підозра ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.п.1-4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, посилаючись на обґрунтованість підозри та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просила про задоволення клопотання.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, просила в його задоволенні відмовити. Стверджувала про необґрунтованість підозри, та недопустимість доказів наданих слідчим на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину. Зазначала про недоведеність заявлених ризиків, яким може бути запобігти більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою. Просила врахувати, що ОСОБА_4 є громадянином України, має постійне місце проживання у м.Одесі, працює, проживає сумісно зі своєю родиною, характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, з`явився до суду за першою вимогою, на протязі досудового розслідування та проведення слідчих дій жодним чином не впливав на потерпілу та свідків.
Підозрюваний в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав. Стверджував про необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків. Просив відмовити у задоволенні клопотання , підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000182 від 19.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152 КК України.
Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокуратурою Одеської області.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , відповідно до наказу начальника ГУНП в Одеській області № 1663 о/с від 09.12.2019, був призначений на посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.
Відповідно до посадової інструкції, до основних завдань ОСОБА_4 належить розгляд листів та заяв підприємств, юридичних осіб, державних адміністрацій тощо з питань, що належать до компетенції підрозділів ювенальної превенції, проведення першочергових заходів з встановлення місцезнаходження дітей, які залишили сім`ї, спеціальні навчальні заклади, а також безвісти зниклих дітей, виявлення причин та умов безвісного зникнення дітей та вжиття заходів щодо їх усунення, проведення заходів з виконання Закону України «Про попередження насильства в сім`ї», та взаємодія у цих питаннях з органами виконавчої влади.
Перебуваючи на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, 28.01.2020 відповідно до внутрішніх наказів начальника Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 залучався до пошуку неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлення про зникнення якої надійшло від її матері ОСОБА_8 до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 28.01.2020.
За результатами пошуку місцезнаходження ОСОБА_7 встановлено, та у той же день у вечірній час (точний час не встановлено) у службовому приміщенні поліцейської станції № 3 Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області (далі - поліцейська станція № 3) за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 76/2, кв. 111, ОСОБА_4 з метою з`ясування причин зникнення ОСОБА_7 почав спілкуватися з останньою та у ході розмови цікавився у потерпілої її інтимним життям. Оскільки потерпіла не бажала відповідати на його питання інтимного характеру, ОСОБА_4 змінив тему розмови, а в кінці бесіди надав потерпілій ОСОБА_7 свій номер телефону та повідомив, що їй разом з матір`ю 29.01.2020 потрібно з`явитися до поліцейської станції № 3 для подальшого складання адміністративних матеріалів відносно останньої.
Надалі, 29.01.2020, приблизно о 17:30 год., у приміщенні поліцейської станції № 3 під час складання відносно ОСОБА_8 іншими працівниками поліції протоколів та постанов у справах про адміністративні правопорушення, у службовому приміщенні, де перебувала потерпіла ОСОБА_7 , ОСОБА_4 маючи на меті у подальшому вступити в статеві зносини з останньою, демонстрував потерпілій свою зацікавленість до неї, а саме обіймав її та говорив про те, що у подальшому він має намір спілкуватися з нею та спільно проводити вільний час. Потерпіла, не розуміючи його намірів та у зв`язку з поганими відносинами з матір`ю, на це погодилась.
Надалі, реалізуючи свій умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, 09.02.2020, о 17 год. 15 хв., у приміщенні поліцейської станції № 3 та 10.02.2020, у вечірній час (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) біля ТРЦ «Панорама», розташованого на площі Незалежності в м. Одесі, за ініціативою ОСОБА_4 відбувались зустрічі останнього з ОСОБА_7 , у ході яких він продовжував цікавитись її інтимним життям, говорив їй про те, що вона йому подобається, цілував у щоку, губи та волосся, висловлював намір дарувати дорогі подарунки, тим самим створив уяву про себе, як про особу, яка піклується про неї.
У подальшому, 11.02.2020, вранці (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 на автомобілі марки «BMW» д.н. НОМЕР_1 , прибув до ТРЦ «City Center», розташованого по пр. Небесної Сотні, 2 в м. Одесі, де його очікувала ОСОБА_7 , з якою ОСОБА_4 попередньо домовився про зустріч. Зустрівшись за вищевказаною адресою, потерпіла сіла до салону автомобіля ОСОБА_4 , та вони направилися до його місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного із оральним та анальним проникненням в тіло потерпілої, достовірно знаючи про її неповнолітній вік, з метою заманити до місця свого мешкання, повідомив про те, що йому потрібно прийняти душ, так як він зранку знаходився у спортивному залі. Після цього ОСОБА_4 направився додому, а ОСОБА_7 очікувала його в автомобілі. Приблизно через 20 хвилин ОСОБА_4 повернувся до автомобілю та разом з ОСОБА_7 направився на автозаправку «WOG», розташовану по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, та далі на автомобільну парковку біля пляжу «Рів`єра».
Знаходячись на вказаній автостоянці, ОСОБА_4 , прагнучи задовольнити свою статеву пристрасть, заблокував двері свого автомобіля, тим самим позбавив останню можливості пересування, а також вільно вибирати місце свого знаходження, почав цілувати ОСОБА_7 , а також своїми руками торкатися всього тіла потерпілої. У свою чергу, ОСОБА_7 почала просити припинити дії відносно неї та намагалася чинити опір, однак ОСОБА_4 , не зважаючи на її прохання, продовжував вчиняти дії сексуального характеру для задоволення своєї статевої пристрасті без її згоди, а саме схопив ОСОБА_7 за талію, притиснув до свого тіла та почав своєю рукою торкатися її грудей, при цьому психологічно тиснув на потерпілу, погрожуючи зіпсувати її життя.
Остання, розуміючи, що у ОСОБА_4 фізична перевага, він є працівником правоохоронного органу та може вплинути на її життя, перестала чинити опір.
Надалі ОСОБА_7 знову почала просити ОСОБА_4 припинити свої протиправні дії, однак він на її прохання не реагував, та навпаки, через її одяг почав торкатися статевих органів та сідниць ОСОБА_7 .
Після чого, у зв`язку з тим, що на автостоянці, де знаходились ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , перебувають сторонні особи, які могли викрити ОСОБА_4 та припинити протиправні дії останнього, ОСОБА_4 перемістив автомобіль до іншого району пляжу.
Надалі, знаходячись в салоні автомобіля, ОСОБА_4 , не бажаючи припиняти свої протиправні дії, спрямовані на задоволення своєї статевої пристрасті та наміру вступити у статеві відносини з ОСОБА_7 , відкинув передні сидіння автомобіля в горизонтальне положення, та вагою свого тіла притиснувся до тіла ОСОБА_7 зверху, а руками знову почав торкатися грудей потерпілої та намагався доторкнутися ними до її статевих органів. ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_4 намагається вступити з нею в статеві відносини, почала відволікати його розмовами та наголошувати на тому, що вона не бажає цього.
Однак, ОСОБА_4 в черговий раз, не звертаючи увагу на прохання потерпілої припинити свої дії сексуального характеру, спрямовані на задоволення своєї статевої пристрасті, не маючи добровільної згоди потерпілої, поцілував останню. Після чого у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 на мобільний телефон подзвонили, останній припинив свої дії та повідомив потерпілій про намір поїхати до нього додому, при цьому на її заперечення та небажання їхати за місцем його проживання, ОСОБА_4 повторно нагадав ОСОБА_7 , що у разі непокори він зіпсує її життя. Далі, ОСОБА_4 на автомобілі марки «BMW» д.н. НОМЕР_1 без добровільної згоди ОСОБА_7 відвіз її до квартири АДРЕСА_3 за місцем свого проживання.
Перебуваючи у квартирі за вказаною адресою, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті з неповнолітньою ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що воля до супротиву потерпілої подавлена, у зв`язку з тим, що вона перебуває у його квартирі та не має можливості її покинути, із застосуванням психологічного тиску наказав останній зняти свій верхній одяг, після чого потягнув її на диван та повалив на нього. Далі, ОСОБА_4 почав торкатися грудей та талії потерпілої, після чого потягнув потерпілу до себе, таким чином перемістившись на ліжко. ОСОБА_7 намагалася чинити йому опір, однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 мав фізичну перевагу над нею, вона не змогла припинити його протиправні дії.
Знаходячись на ліжку, ОСОБА_4 зняв одяг з потерпілої, розстебнув ширінку своїх штанів, примусово взяв руку ОСОБА_7 та помістив на свій статевий орган, пояснивши, що це йому приносить задоволення.
Надалі ОСОБА_4 схопив ОСОБА_7 за талію, посадив її на диван, застосувавши до потерпілої фізичну силу, а саме схопив потерпілу за волосся та, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи свої фізичні та психологічні переваги над потерпілою, нехтуючи правом на статеву свободу, статеву недоторканість, волю, честь і свободу особи, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло потерпілої, з використанням геніталій, без добровільної згоди ОСОБА_7 .
Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на задоволення своєї статевої пристрасті, наказав потерпілій своїми руками робити рухи по його статевому органу, інакше у разі відмови він застосує до неї фізичну силу. Потерпіла, злякавшись погроз ОСОБА_4 виконала його вимоги, та у цей час ОСОБА_4 , діючи умисно, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з анальним проникненням в тіло потерпілої, з використанням іншого предмету (вказівного пальця), без добровільної згоди ОСОБА_7 .
Задовольнивши свою статеву пристрасть та одягнувшись, ОСОБА_4 відвіз її на своєму автомобілі на зупинку громадського транспорту та залишив там.
Таким чином ОСОБА_4 органом досудового розслідування підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України зґвалтуванні неповнолітньої особи.

14.07.2020 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: заявою громадянки ОСОБА_8 , заявою неповнолітньої ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 19.02.2020, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 19-20.02.2020, висновком СМЕ №431 від 30.03.2020, протоколом обшуку від 20.02.2020, протоколом огляду предмета від 10.04.2020, протоколом проведення слідчого експерименту від 27.02.2020, протоколом огляду речей та документів від 23.03.2020, висновком судово-імунологічної експертизи №271 від 04.03.2020, висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №268 від 03.03.2020, висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №268 від 04.03.2020, довідкою за результатами проведення спеціального психофізіологічного обстеження з використанням комп`ютерного поліграфа «РУБІКОН» від 19.02.2020, протоколом огляду речей та документів від 03.07.2020 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 з посиланням на недопустимість доказів, якими слідчий обґрунтував клопотання, оскільки оцінка достатності доказів на обґрунтування підозри особи у вчиненні злочину на стадії досудового розслідування має менший стандарт доведеності у порівнянні з доведеністю винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом за результатами судового розгляду.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

Посилання захисника на недопустимості та неналежності доказів здобутих органом досудового розслідування є необґрунтованими та безпідставними, оскільки дані обставини оцінює суд, на стадії судового розгляду обвинувального акту.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження та пояснень наданих в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, про що свідчить наступне.

Так підозрюваний ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, у зв`язку з чим з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування. Окрім того, ОСОБА_4 , може використовувати здобутий ним досвід під час проходження служби у правоохоронних органах, оскільки ОСОБА_4 обізнаний щодо проведення оперативно-розшукової діяльності та має відповідні навички, які може використовувати для переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. За рахунок тривалої служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_4 має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами правоохоронних органів, органів державної влади, місцевими жителями, м. Одеси та Одеської області, що дає змогу впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, використовуючи свої зв`язки та здобутий в ході проходження в органах внутрішніх справ досвід. Крім того, ОСОБА_4 будучи інспектором з ювенальної превенції сектору превенції Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, а також за роки своєї попередньої служби, завдяки займаній посаді за родом своєї діяльності набув широких професійних та особистих зв`язків, а тому може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що матиме негативний вплив на хід досудового слідства та судового розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ч.1 ст. 177 КПК України.

Позиція підозрюваного та його захисника щодо його співпраці із органом досудового розслідування, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця мешкання, позитивної характеристики, з огляду на характер, вид, обставини та наслідки вчиненого злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 , не спростовують та істотно не впливають на встановлені слідчим суддею ризики, не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не є визначальними аргументами, які давали б можливість обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, позбавить його можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Запобігти ризикам, які зазначені в клопотанні слідчого, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки будь-які більш м`які види запобіжного заходу не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Хоча ОСОБА_4 й підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із його діями сексуального характеру стосовно неповнолітньої особи, але враховуючи всі фактичні обставини сформульованої підозри та наданих доказів, та враховуючи що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання в місті Одеса, за час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони, працює, проживає з родиною, слідчий суддя вважає за можливе скористатись своїми дискреційними повноваженнями й визначити ОСОБА_4 заставу.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито відображується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangourasv. Spain) від 28 вересня 2010 року.Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

З урахуванням викладеного, при визначенні розміру застави, слідчий суддя, окрім вищевказаного, також враховує тяжкість правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , матеріальне становище підозрюваного.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , що становить 329550 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , у кримінальному провадження № 0000182 від 19.02.2020, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" до 14.09.2020року .
Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 329550 гривень , яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою.

Покласти на ОСОБА_4 у разі звільнення під заставу обовязки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України :

- не відлучатися з м. Одеса без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілою, свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст..194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді в частині тримання під вартою ОСОБА_4 діє до 14.09.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1