Справа № 453/30/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/343/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретарів судових засідань: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000016 від 09.01.2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньо-технічною освітою, одруженої, яка здійснює догляд за особою похилого віку, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України, і призначено їй покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн., за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 510 грн., за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно з ст.70 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Відповідно до ст.86 КК України, п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання. Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 04.11.2015 року, перебуваючи в приміщенні управління праці та соціального захисту населення Сколівської РДА, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Сколе, вул.Д. Галицького, 10, достовірно знаючи, що згідно з ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які доглядають за особами, які досягли 80-річного віку), підробила офіційні документи та використала їх, власноручно на бланку, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22.03.2007 року, внесла неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан своєї сім`ї за період з 01.05.2015 року по 30.10.2015 року, в якій у розділі II вказала, що її чоловік ОСОБА_10 здійснює соціальний догляд за особою похилого віку, яка досягла 80-річного віку, знаючи, що він фактично такий догляд не здійснював, оскільки з 19.09.2015 року по 12.11.2015 року перебував за межами Державного кордону України. Після чого ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що оригінали документів є підроблені, використала їх при подачі пакету документів, з метою одержання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
У результаті умисних дій ОСОБА_8 підробила офіційні документи на бланку, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22.03.2007 року, власноручно внесла неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан своєї сім`ї, що надало ОСОБА_8 право на нарахування та отримання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, з метою їх використання.
Вказаними діями ОСОБА_8 підробила офіційний документ, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України.
Крім того, ОСОБА_8 04.11.2015 року, шляхом обману та зловживання довірою, діючи з умислом, з метою отримання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, власноручно на бланках, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України №204 від 22.03.2007 року, внесла неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан своєї сім`ї, в якій у розділі II вказала, що її чоловік ОСОБА_10 здійснює соціальний догляд за особою похилого віку, яка досягла 80-річного віку, достовірно знаючи, що він фактично такий догляд не здійснював, оскільки в період з 19.09.2015 року по 12.11.2015 року знаходився за межами Державного кордону України. На підставі поданих документів, заповненої нею власноручно заяви і декларації про доходи сім`ї, управлінням праці та соціального захисту населення Сколівської РДА за вищевказаний період, при відсутності чоловіка ОСОБА_10 в Україні упродовж від одного до кількох місяців у задекларованому періоді, їй було призначено та нараховано державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї, яку вона отримала. Окрім цього, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що нею власноручно внесено неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан її сім`ї, використала їх при подачі пакету документів в управління праці та соціального захисту Сколівської РДА, з метою одержання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
Так, ОСОБА_8 04.11.2015 року, перебуваючи в приміщенні управління праці та соціального захисту населення Сколівської РДА, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Сколе, вул.Д. Галицького, 10, достовірно знаючи, що згідно з ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які доглядають за особами, які досягли 80-річного віку), підробила офіційні документи та використала їх, власноручно на бланку, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22.03.2007 року, внесла неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан своєї сім`ї за період з 01.05.2015 року по 30.10.2015 року, в якій у розділі II вказала, що її чоловік ОСОБА_10 здійснює соціальний догляд за особою похилого віку, яка досягла 80-річного віку, знаючи, що він фактично такий догляд не здійснював, оскільки з 19.09.2015 року по 12.11.2015 року перебував за межами Державного кордону України. Після чого ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що оригінали документів є підроблені, використала їх при подачі пакету документів, з метою одержання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.
У результаті умисних дій ОСОБА_8 використала завідомо підроблений документ на бланку, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України №204 від 22.03.2007 року, у якому власноручно внесла неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан своєї сім`ї, що надало ОСОБА_8 право на нарахування та отримання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
Вказаними діями ОСОБА_8 використала завідомо підроблений документ, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.
Крім цього, ОСОБА_8 04.11.2015 року, шляхом обману та зловживання довірою, діючи з умислом, з метою отримання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, власноручно на бланках, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22.03.2007 року, внесла неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан своєї сім`ї, в якій у розділі II вказала, що її чоловік ОСОБА_10 здійснює соціальний догляд за особою похилого віку, що досягла 80-річного віку, достовірно знаючи, що він фактично такий догляд не здійснював, оскільки в період з 19.09.2015 року по 12.11.2015 року перебував у Російській Федерації. На підставі поданих ОСОБА_8 документів, заповненої нею власноручно заяви і декларації про доходи сім`ї, управлінням праці та соціального захисту населення Сколівської РДА за вищевказаний період, при відсутності чоловіка ОСОБА_10 в Україні упродовж від одного до кількох місяців у задекларованому періоді, їй було призначено та нараховано державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї, яку вона отримала. Окрім цього, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що нею власноручно внесено неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан її сім`ї, використала їх при подачі пакету документів, в управління праці та соціального захисту Сколівської РДА, з метою одержання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
Так, ОСОБА_8 , діючи з умислом на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, а саме: з метою отримання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї 04.11.2015 року, перебуваючи в приміщенні управління праці та соціального захисту населення Сколівської РДА, що за адресою: Львівська область, м.Сколе, вул.Д. Галицького, 10, достовірно знаючи, що згідно ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які доглядають за особами, які досягли 80-річного віку), власноручно на бланку, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22.03.2007 року, внесла неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан своєї сім`ї за період з 01.05.2015 року по 30.10.2015 року, в якій у розділі II вказала, що її чоловік ОСОБА_10 здійснює соціальний догляд за особою похилого віку, яка досягла 80-річного віку, знаючи, що він фактично такий догляд не здійснював, оскільки в період з 19.09.2015 року по 12.11.2015 року перебував у Російській Федерації. Після чого ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що нею внесено неправдиві відомості в декларацію про доходи та майновий стан її сім`ї, використала їх при подачі пакету документів, з метою одержання державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
На підставі поданих ОСОБА_8 документів, заповненої нею власноручно заяви і декларації про доходи сім`ї, управлінням праці та соціального захисту населення Сколівської РДА в період з 01.11.2015 року по 30.04.2016 року, за відсутності чоловіка ОСОБА_10 в Україні упродовж від одного до кількох місяців у задекларованому періоді, їй було призначено та нараховано державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї, яку вона отримала на загальну суму 17 215,38 гривень.
В результаті умисних дій ОСОБА_8 в період з 01.11.2015 року по 30.04.2016 року, шляхом обману та зловживання довірою, заволоділа чужим майном, а саме державними коштами на загальну суму 17 215,38 гривень, які їй було нараховано та виплачено в філії Львівського ОУ АТ «Ощадбанк» ТВБВ № 10013/0179 на особистий рахунок № НОМЕР_1 , як державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї, чим завдала матеріальної шкоди державному бюджету.
Вказаними діями ОСОБА_8 заволоділа чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.
Судовий розгляд у справі проведено у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Не погоджуючись з таким вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Вказує, що злочини вчинені нею 04.11.2015 року та в період з 01.11.2015 року по 30.04.2016 року. Відтак, до моменту постановлення вироку минуло більше трьох років. Вчинені нею кримінальні правопорушення відносяться до злочинів невеликої тяжкості. Враховуючи такі обставини, обвинуваченій, всупереч положенням ст.285 КПК України, не роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі положень ч.1 ст.44 та п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, її позицію щодо можливості такого звільнення не з`ясовано. Окрім цього, застосування до обвинуваченої за таких обставин положень Закону України «Про амністію в 2016 році» погіршує її становище. Також судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю злочинів, що виразилось у поглинанні однакових за видом та розміром покарань, призначених за окремі злочини, в той час як ч.1 ст.70 КК України передбачає можливість поглинення виключно меншого покарання більшим. У зв`язку із викладеним просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, та призначити їй покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн., за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворих, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн. Звільнити ОСОБА_8 від призначених покарань на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , обговоривши наведені доводи й перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України, за обставин, наведених у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Водночас, при розгляді справи суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування вироку.
Так, згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.49 КК України особа, яка вчинила злочин невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.8 постанови від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
За змістом ст.49 КК України закінчення строків давності є безумовною та імперативною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності здійснюється в порядку ст.284 КПК України.
Виходячи із встановленої ст.12 КК України класифікації, кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України, є злочинами невеликої тяжкості, за які передбачено покарання у виді обмеження волі.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вчинила кримінальні правопорушення 04.11.2015 року та в період з 01.11.2015 року по 30.04.2016 року, від дня вчинення злочину до дня набрання вироком законної сили пройшло більше трьох років, на протязі цього часу вона не ухилялась від слідства і суду, не вчинила будь-яких нових злочинів.
Отже в даному випадку наявні усі передбачені ст.49 КК України умови звільнення особи від кримінальної відповідальності.
За таких обставин ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України, обвинувальний вирок скасуванню, а справа закриттю відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Крім того, обвинуваченій, всупереч положенням ст.285 КПК України, не роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі положень ч.1 ст.44 та п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, не з`ясовано її позицію щодо можливості такого звільнення, що підтверджується аудіозаписами судових засідань.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що застосування до обвинуваченої за таких обставин положень Закону України «Про амністію в 2016 році» погіршує її становище.
Таким чином суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не застосував кримінальний закон, який підлягав застосуванню, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, за наявності підстав для закриття кримінального провадження, не закрив його, що, відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування вироку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримала, просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного призначення покарання за сукупністю злочинів не підлягає обговоренню, оскільки ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 є частково обґрунтованою, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю із звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Керуючись п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч.ч.1, 4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.ч.1, 4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4