КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

21 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 19 лютого 2021 року включно.

Цією ж ухвалою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 19 лютого 2021 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинувачених від суду, впливати на потерпілого та свідків, офіційно не працюють, а тому не мають стабільного джерела прибутку, що може слугувати вчиненню останніми нового кримінального правопорушення, неодноразово судимі, у тому числі за злочини проти власності. На даний час не в повній мірі досліджені всі докази в їх сукупності, а також, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року, якою було продовжено міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що, оскаржувана ухвала є необґрунтованою, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального кодексу України, та ключового принципу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, як звертає увагу захисник, судом першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не враховано того, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку апелянта, суд першої інстанції, не перевірив відповідність клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, без належного обґрунтування заявлених ризиків для необхідності продовження запобіжного заходу.

Крім того, як зазначає апелянт, в рішеннях по справах «Харченко проти України», Європейський суд з прав людини встановив порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у випадках, що є дуже подібними до ситуації, яка склалась з його підзахисним, і вони однозначно говорять, що лише тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному, не може виправдовувати тримання його під вартою.

Звертає захисник увагу і на те, що у своєму клопотанні про продовження обраного запобіжного заходу прокурор наголошував лише на існуванні ризиків, не обґрунтовуючи їх, і наявність жодного із них, не була доведена в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме, до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року, якою ОСОБА_5 , продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 19 лютого 2021 року, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не був доведений, а відповідні посилання у клопотанні ґрунтуються на припущеннях, оскільки обвинуваченому не має сенсу переховуватись від органів слідства, впливати на свідків чи потерпілу особу, так як з моменту затримання останній дає правдиві свідчення, визнав вину в інкримінованому злочині та щиро кається, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року, оскільки, як встановив суд апеляційної інстанції, вказана ухвала є законною та обґрунтованою.
Крім того, незважаючи на доводи апеляційної скарги з приводу того, що оскаржувана ухвала є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, через те, що прокурор не довів суду належним чином неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , зважаючи на дані про його особу, більш мякого запобіжного заходу, колегія суддів не може погодитися з тим, що рішення про продовження тримання обвинуваченого під вартою було прийняте без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.
У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі тих, на які посилається апелянт, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що станом на час розгляду вказаного питання наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування обвинувачених від суду та можливість впливати на потерпілого і свідків, оскільки вони офіційно ніде не працюють, не мають стабільного джерела прибутку, раніше неодноразово судимі, в тому числі за злочини проти власності, що не виключає можливості вчинення останніми нового кримінального правопорушення, у звязку з чим, приймаючи до уваги ці та інші обставини, дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для зміни останнім, зокрема ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш мякий запобіжний захід.

Отже, за таких обставин, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 19 лютого 2021 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 755/12879/20

Номер провадження : 11-кп/824/1604/2021

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1