Справа № 461/675/21
Провадження № 1-кс/461/680/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.01.2021 року м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
Також до СУ ГУНП у Львівській області надійшли матеріали з Львівської обласної прокуратури, про те, що до них із заявою звернувся ОСОБА_6 та повідомив, що ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою, під приводом розвитку бізнесу заволодів його грошовими коштами в сумі 38 000 доларів США, чим спричинив матеріальну шкоду у великому розмірі.
В ході допиту в якості потерпілого ОСОБА_6 повідомив, що 23.03.2015 він позичив ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 38 000 доларів США під розвиток його бізнесу під 3 % річних від вказаної суми, про що ОСОБА_5 написав розписку, але дати повернення вказаних грошових коштів ОСОБА_5 не вказав. На даний час ОСОБА_5 позичені грошові кошти не повернув, а це 38 000 доларів США основного боргу і 19 977,73 грн. відсотки від вказаної суми.
Після чого, з метою врегулювання спору ОСОБА_6 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовною заявою про повернення боргу за договором позики від 23.03.2015 та проханням вжити заходів забезпечення позову до набрання рішенням суду по справі законної сили шляхом накладання арешту в межах суми позову на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 . Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалою від 04.11.2015 задовольнив його клопотання шляхом накладання арешту в межах суми позову на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_5 .
Так як йому відомо у ОСОБА_7 цей борг не один, ідентично, як і я всі судові інстанції пройшла ОСОБА_8 яка працювала на посаді бухгалетра в ТзОВ виробниче підприємство Координата. Мені відомо, що ОСОБА_8 позичила ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1 143 999 грн. під розвиток його бізнесу, на що як мені відомо ОСОБА_5 написав розписку. ОСОБА_5 грошові кошти ОСОБА_8 не повернув та вона вимушена була звернутися в суд.
Крім цього, згідно договору застави корпоративних прав № 35/1 від 27.10.2014 в забезпечення виконання ТзОВ Геліус зобов`язань перед Застовадержателем ПАТ АКБ Львів ОСОБА_5 , як Заставодавець Майновий поручитель по кредитному договору № 35 від 27.04.2012, передав в заставу 100% корпоративні права ТзОВ ВП Координата, які йому належать згідно Статуту ТзОВ ВП Координата .
Так як у ТзОВ Геліус (директор ОСОБА_5 ) виникли проблеми з погашенням кредиту, ПАТ АКБ Львів звернувся листом до ОСОБА_6 , як поручителя з вимогою про прийняття мір по закриттю кредиту. 28.10.2019 він дав згоду про відступлення прав вимоги і 30.10.2019 був укладений договір про заміну кредитора у зобов`язанні. Тому до ОСОБА_6 як нового кредитора перейшли усі права та відбулася заміна кредитора у зобов`язаннях . Відповідно 100% застава корпоративних прав ОСОБА_5 у ТзОВ ВП Координата, про що внесено зміни у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та посвідчені договору зміни Іпотекодержателя нотаріально .
Однак ОСОБА_5 не припинив своїх шахрайських дій і з метою створення умов для уникнення відповідальності перед кредиторами змовився з своїм батьком ОСОБА_11 та подали до Господарського суду Львівської області позов щодо підмінених протоколів про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства та Статуту в новій редакції, хоча пройшов термін позовної давності (більше 7 років ). На підставі наданих документів суддя відкрила провадження, не зважаючи на такий великий термін пропуску позовної давності та взявши до уваги заяву ОСОБА_12 про виключення з числа третіх осіб Управління державної реєстрації Львівської міської ради, яке має в наявності оригінальні протоколи, скасувала реєстраційну дію , ухваливши рішення по справі № 914/1971/18 від 05.02.2019. Суддя тим самим позбавила ОСОБА_5 власності, яка в забороні в обтяженні та арешті.
Підміна протоколів підтверджується копіями протоколів і статуту наданими на адвокатський запит Управлінням державної реєстрації Львівської міської ради 08.01.2020, які були надані в Західний апеляційний господарський суд, як додаток до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області . Суд дані документи не розглядав , а провадження закрив. Із даних дій ОСОБА_6 вважає що ОСОБА_5 та ОСОБА_11 підробили документи.
На даний час ОСОБА_11 робить спроби, скасувати постанову Личаківського ВДВС про арешт майна боржника (ТзОВ ВП Координата) від 09.04.2019 р. ЗВП № 57121136. Але ж арешт накладено ще 23.06.2016 Постановою державного виконавця Пустомитівського РВ ДВС Львівської області на майно і майнові права ОСОБА_7 і його ніхто не відміняв, а Личаківська ВДВС тільки 05.09.2018 та 09.04.2019 продублювала дані дії. Дані про зміну власника корпоративних прав ТзОВ ВП Координата внесені в Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань тільки 20.06.2019.
22.01.2021 допитано в якості свідка ОСОБА_8 яка підтвердила покази надані ОСОБА_6 .
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав повністю.
На підставі ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без виклику представника власника майна, та у відсутності слідчого та прокурора.
Заслухавши думку слідчого, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підстав вважати, що воно є доказом злочину.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отримано неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів
Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; ) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані і мають міститись і у клопотанні слідчого, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту, та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Водночас, слідчим не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 170 КПК України та не обґрунтовано при цьому правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права користування завданням кримінального провадження.
Приймаючи до уваги викладене, а також необґрунтованість і недоведеність доказового значення при застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для накладення арешту на зазначене майно.
Керуючись ст.ст.131, 132, 170- 173 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання .
Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1