Справа № 128/1386/20
УХВАЛА

23 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суду Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника- ОСОБА_4 ,

обвинуваченого- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області клопотання прокурора про продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні, внесеному 02.01.2020 в ЄРДР за №0000005 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст.135 КК України, -

УСТАНОВИВ:

З 03.06.2020 в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В даному судовому засіданні прокурор подала письмове клопотання , в якому просила суд продовжити ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки строк стікає, а ті ризики , які стали підставою для його застосування не змінилися та не відпали, а саме - ОСОБА_5 , є раніше неодноразово судимою особою, не має зареєстрованого місця провадження в країні , на час затримання фактично проживав у сестри в смт Стрижавка Вінницького району, яка на даний час проти його проживання з нею; на час затримання ОСОБА_5 не працював, не має сім`ї, тому вважає, що він буде переховуватися від суду та зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечував проти продовження йому строку тримання під вартою, оскільки він не винний у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного, просив суд відмовити у задоволені клопотання прокурора.

Вислухавши клопотання прокурора , міркування обвинуваченого та захисника, суд вважає, що клопотання прокурора є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволеня виходячи з такого.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З положень, викладених у ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме,- обвинувачений ОСОБА_5 є раніше судимою особою, останній раз вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 14.08.2019 за ч.1 ст. 296 КК України; не має зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання на території України; не одружений , дітей не має, на час затримання не працював, отже суд вважає, що у обвинуваченого відсутні на волі соціально -стримуючи фактори. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжкого умисного злочину , на даний час судовий розгляд даного провадження розпочатий, але не завершений, тому суд вважає, що існують ризики переховування ОСОБА_5 від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, ОСОБА_5 доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже суд, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, вважає за доцільне продовжити ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів , а саме - по 20 вересня 2020 року, включно.

Керуючись ст. 331 КПК , Суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань ( №1), тобто по 20.09. 2020 року, включно.
Копію ухвали направити уповноваженій особі Державної установі "Вінницька установа виконання покарань (№1), -для відому; іншим учасникам кримінального провадження -вручити в залі судового засідання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів, обвинуваченим- з дня отримання копії повної ухвали суду, а іншими учасниками - з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали проголошений 24.07.2020 о 10.30 годин.

Суддя : ОСОБА_1