Справа № 345/5454/19
Провадження № 11-кп/4808/483/20
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у кримінальному провадженні № 0001145 апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 на вирок Калуського міськрайонного суду від 18.09.2020 року щодо ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

інваліда третьої групи, раніше не судимого,

засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 75 КК України його звільнено від основного покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнено з ОСОБА_8 на користь Калуської районної лікарні шкоду завдану злочином в розмірі 2300,59 грн і на користь Івано-Франківської обласної дитячої лікарні - 13807,80 грн.

За вироком суду злочин вчинено за наступних обставин.

15.09.2019 близько 03.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в с. Негівці Калуського району керував автомобілем «Miцубісі» НОМЕР_1 . При цьому він проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого автомобіль на повороті занесло і він став некерований, тому відбулося зіткнення із металевим поруччям моста. Внаслідок цього пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду незаконним внаслідок м`якості призначеного покарання. Вважає, що відсутні дані, які б давали підстави для призначення мінімального додаткового покарання ОСОБА_8 та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням. Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання. Зокрема, поза увагою суду залишились обставини вчинення злочину та його наслідки, адже обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив низку вимог ПДР України, у результаті чого сталась ДТП та пасажири автомобіля отримали тяжкі тілесні ушкодження. Під час розгляду апеляційної скарги, просить дослідити дані, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 та вимогу ДІЗ. Просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ст. 286 ч. 2 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

ОСОБА_12 як законний представник потерпілого ОСОБА_11 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому стверджують, що жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_8 у потерпілого немає та не наполягають на жодному покаранні для нього, вони помирились. Обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, помирився із потерпілим, який являється його двоюрідним братом та повністю відшкодував йому завдану шкоду. Також, він розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Просять апеляцію прокурора відхилити, вирок суду залишити без змін.

В апеляційній інстанції:

- прокурор підтвердила вимоги апеляційної скарги, просить задовольнити її в повному обсязі;

- обвинувачений та його захисник заперечили доводи поданої апеляції прокурора, просять вирок суду залишити без змін.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши окремі документи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 370 КПК України, ст. 50, 65 ККУ судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, призначене покарання справедливим.

Оскаржений вирок суду в частині призначення і звільнення від покарання вказаним вимогам закону відповідає.

Всі апеляційні доводи прокурора не спростовують висновків й мотивів суду про призначене покарання ОСОБА_13 та обгрунтованість його умовного звільнення від основного покарання.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Призначення ОСОБА_13 покарання та умовне звільнення його від відбування основного покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 ККУ, тому що воно є законним й справедливим і буде сприяти виправленню засудженої особи.

Апеляційні доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і обтяжуючим покарання обставинам є непереконливими, необгрунтованими і не дають підстав обтяження обвинуваченому покарання.

Призначаючи покарання, суд належно врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, тяжкість вчиненого злочину, його необережність і наслідки.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, суд обгрунтовавано визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Однак, слід визнати, що вказаний стан обвинуваченого не визнаний судом причиною вчинення автопригоди чи фактором, який сприяв цій події.

До обставин, які пом`якшують покарання, слід віднести вчинення ним злочину вперше, його щире каяття, сприяння слідству та добровільне відшкодування завданої шкоди, примирення з потерпілим, який є йому двоюрідним братом.

Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, але необережних злочинів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 123, 129), повне відшкодування завданих збитків (а.с. 128, 134), думку потерпілого, який просив його не карати.

Крім того, апеляційний суд до позитивних даних про особу обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи, відносить його працевлаштування та відшкодування витрат медзакладів на лікування потерпілого, що підтверджено в апеляційній інстанції.

Враховуючи вимоги ст. 65 КК України щодо необхідності й достатності призначення покарання для виправлення особи та попередження нових злочинів, суд з дотриманням вимог ст.75 ККУ правомірно і цілком мотивовано звільнив ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на вказаний іспитовий строк.

За таких обставин та даних про особу винного, апеляційний суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, без реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням обов`язків, встановлених в ст. 76 ККУ.

Таким чином апеляційну скаргу прокурора слід відхилити, вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок Калуського міськрайонного суду від 18.09.2020 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5