ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2287/20 Справа № 336/7893/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника
ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 червня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001519 12 червня 2019 року, щодо

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Євпаторія АР Крим,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 ,
фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 , тимчасово проживав за адресою:
АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, -

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м.Запоріжжя,
який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 серпня 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що ризики, передбачені

ст.ст. 177, 178, 199 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, а ОСОБА_9 - й вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати і на теперішній час є триваючими, а стороною захисту не надано переконливих даних, які б свідчили, що відпали підстави, які були вже враховані судом при продовженні строків тримання під вартою. Крім того, відсутні будь-які відомості про те, що обвинувачені не можуть утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою взагалі не викладено обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Вказує на те, що прокурором не надано до клопотання жодних матеріалів, які підтверджують наявність ризиків та обґрунтованої підозри ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні злочинів. Зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м.Запоріжжі, навчається в Запорізькому національному університеті на денній формі навчання, є особою, яка раніше не судима та не притягувалась навіть до адміністративної відповідальності, має трьох дітей на утриманні, мешкає із дружиною та батьками. Крім того, він має постійне місце роботи, є тренером та за місцем роботи та навчання характеризується позитивно.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №336/7893/19, 03 червня 2020 року в судовому засіданні Шевченківським районним судом м.Запоріжжя в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, що виразилося у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї, здійснюване протягом тривалого часу, що спричинили тяжкі наслідки, та незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та доводи захисника щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Так, злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , було вчинено із застосуванням насильства та заподіянням потерпілому фізичних страждань, інкриміновані кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.146, ч.3 ст.289 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, санкція за ч.3 ст.289 КК України передбачає покарання на строк до 12 років, а отже, існує реальний ризик того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані їм злочини.
Крім того, ОСОБА_9 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, а отже, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою, та обвинуваченими і їх захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Щодо посилання захисника на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м.Запоріжжі, навчається в Запорізькому національному університеті на денній формі навчання, раніше не судимий, має трьох дітей на утриманні, мешкає із дружиною та батьками, працює тренером та за місцем роботи і навчання характеризується позитивно, слід зазначити, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4