Ухвала
Іменем України
14 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 222/212/20

провадження № 51-5934 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 червня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 06 листопада 2019 року близько 15 години, знаходячись в будинку

АДРЕСА_1 , де разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 розпивав спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_5 про наявність у неї хвороби

на Віл-інфекцію, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт. В ході конфлікту

ОСОБА_5 , переслідуючи мету умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , підійшов до останньої та, діючи умисно, з достатньою силою наніс

їй численні удари руками та ногами по різним частинам тіла. Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 узяв сокиру, яка знаходилась в кімнаті будинку

та, діючи умисно, наніс обухом сокири, яку тримав у правій руці, два удари в область голови ОСОБА_6 .
В результаті злочинних дій, ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: забиті рани лоба зліва та справа, потиличної області в центрі, потиличної області справа, у зовнішнього кута лівого ока, синці в скроневій області справа з переходом на верхню повіку правого ока, в лобній області з переходом

на повіки лівого ока та ліву вилицювату область, на підборідді зліва, в центрі якого визначається садно, по передній поверхні шиї зліва в області щитоподібного хруща, на тильній поверхні правої кисті на всьому її протязі з переходом на основні фаланги 2-5 пальців, в центрі якого визначається забита рана, по задній поверхні правого плеча в середній третині, по задній поверхні верхньої третини лівого плеча, по задній поверхні в ніжній третині лівого плеча з переходом на задню його поверхню

до ліктьового суглоба на тильній поверхні лівої кисті на всьому її протязі з переходом на основні фаланги 2-го 5-го пальців, в центрі якого визначається забита рана; синці

в лобній області в центрі, в скроневій області зліва в обох потиличних областях справа та зліва, в області гребня лівої клубової кості, на фоні якого визначаються садна по зовнішній поверхні в середній третині лівого стегна, в центрі якого мається вищезазначеного характеру садно, синці по передній поверхні обох колінних суглобів, на фоні яких визначаються садна справа в кількості двох та зліва в кількості дев`яти штук, винці вищезазначеного характеру по зовнішній поверхні лівої гомілки

від верхньої до нижньої третини, по передній поверхні в нижній третині правої гомілки, по тильній поверхні обох стоп практично на всьому їх протязі справа

та зліва. Садна на підборідді в центрі, на щоці зліва та в області лівого кута нижньої щелепи. Забита рана на тильній поверхні 2-го пальця правої кисті в області суглоба основної та середньої фаланги, на основній фаланзі 5-го пальця, правої кисті, рублена рана по передній поверхні в верхній третині правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потребують для свого лікування строк не більше 6-ти,

але менше 21- го дня; багатоуламкові переломи правої вилицюватої кістки, верхньої щелепи; закрита тупа травма грудної клітки з множинними переламами ребер з обох сторін, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; рубленої рани в скроневій області зліва, перелом лівої скроневої кістки, крововиливи під м`які мозкові оболонки лівої скроневої долі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння й тих, що призвели до смерті.
Причиною смерті ОСОБА_6 стала відкрита черепно-мозкова травма з переломом скроневої кістки і крововиливом під м`які мозкові оболонки лівої скроневої ділянки, яка призвела до набряку головного мозку та легень.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій

ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, призначивши покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкції статті. Обґрунтовуючи свою позицію, посилається на наявність пом`якшуючих обставин, а саме на те, що засуджений свою вину визнав, хоча

і заперечував той факт, що мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої, оскільки в силу відсутності спеціальних знань у сфері кримінального права

не міг висловити у своїх свідченнях форму своєї вини, щиро розкаявся, активно сприяв розслідуванню у розкритті злочину, добровільно надав дозвіл на огляд житла. Також судом не було враховано характеристику з місця проживання, згідно з якою жодних скарг чи заяв на поведінку ОСОБА_5 за час його мешкання

до виконкому Боївської сільської ради не надходило. Вказує, що судами не було прийнято до уваги відомостей з КНП «Психіатричної лікарні м. Маріуполь»

про знаходження ОСОБА_5 з 2009 року у консультативній групі нагляду

з діагнозом: емоційно нестійкий розлад особистості. Крім того, повідомляє, що судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення додаткової психолого-психіатричної експертизи, на вирішення якої поставлені були такі питання: Як встановлені неправомірні дії потерпілої (свідоме поставлення ОСОБА_6 . ОСОБА_5 в небезпеку зараження вірусом імунодефіциту людини) могли вплинути на психічний стан засудженого та якою мірою вони стали причиною такої його поведінки? Чи міг у ОСОБА_5 виникнути стан душевного хвилювання під впливом протиправної поведінки потерпілої? чим було порушено принцип повноти

та об`єктивності розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.
Захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог,

які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність

в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання

та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.
Статтею 69 КК передбачена можливість призначення більш м`якого покарання,

ніж передбачено законом. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно

зі ст. 12 КК є тяжким злочином, особу засудженого, який не працює, має постійне місце проживання з посередньою характеристикою, зловживає спиртними напоями, не судимий, його стан здоров`я у зв`язку з перебуванням в КНП «Психіатрична лікарня м. Маріуполя» в консультативній групі нагляду з діагнозом: емоційно нестійкий розлад особистості, молодий вік, ставлення до вчиненого, який хоча щиро

і не покаявся, але жалкує про скоєне, а також врахував і поведінку потерпілої,

яка спровокувала ОСОБА_5 на скоєння злочину.
Крім того, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання було враховано обставину, що його обтяжує, вчинення злочину особою, яка перебуває

у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання, судом встановлено не було.
Підстав для застосування ст.69 КК суд не знайшов.
З огляду на вимоги ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність

того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи,

які встановлені судовими інстанціями.
Таким чином твердження захисника про відмову апеляційним судом у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткової психолого-психіатричної експертизи, згідно з вказаною вище статтею цього Кодексу, судом касаційної інстанції не перевіряються.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які аналогічні доводам її касаційної скарги, дав на них мотивовану відповідь й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно розміру покарання, не знайшовши також підстав

для застосування ст. 69 КК.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що судами безпідставно не враховано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення із зізнанням, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження як в ході судового засідання

в суді першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду, оскільки обвинувачений покинув місце злочину, не повідомив про скоєне поліцію та не викликав потерпілій швидку медичну допомогу. Поліцію на місце злочину викликала матір обвинуваченого, яка і посприяла зізнанню ОСОБА_5 у вчиненому.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення засудженого

та попередження вчинення нимнових злочинів і не може вважатися явно несправедливим через суворість чи недостатнім для досягнення мети заходу примусу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги захисника з наведених у ній мотивів, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду

від 03 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3