У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 жовтня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кам`янка Біляївського району Одеської області, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України,

-підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, у кримінальному провадженні №0000440 від 22.08.2020 року,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді до підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" до 27.10.2020року включно.
Визначено розмір застави, після внесення якої підозрювана повинна бути звільнена з під варти, в сумі 31 439 070 (тридцять один мільйон чотириста тридцять дев`ять тисяч сімдесят) гривень. З покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, винесена з істотним порушенням вимог КПК.

Зазначає, що прокурором порушено правило підслідності кримінального провадження, а тому органи прокуратури діяли поза межами наданих їм процесуальних законом повноважень, отримані у результаті відповідних слідчих дій докази не можуть бути покладені в основу доведення обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в розумінні ч.2 ст.177 КПК України.

Вказує, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною інкримінуємого кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Звертає увагу, що частина епізодів яка інкримінується ОСОБА_6 стосується відрізку часу, коли вона не була головою правління Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1». Один епізод, це коли ОСОБА_6 саме народжувала свого сина у пологовому будинку, шляхом проведення операції (ускладнені роди) та фізично не могла підписувати будь-які договори.

Стверджує, що слідчим не надано належних та достатніх доказів набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, оскільки, докази вручення і належного повідомлення про підозру ОСОБА_6 у встановленому КПК України порядку відсутні.

Вказує, що судом не взято до уваги, наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, наявність на її утриманні малолітньої дворічної дитини, відсутність чоловіка та відсутність осіб з якими може залишатися дитина та які можуть за нею доглядати. Судом повністю проігноровано обставина хвороби підозрюваної, її позитивні характеристики, відсутність судимостей, а також відсутність відомостей притягнення останньої навіть до адміністративної відповідальності. Судом проігноровано ту обставину, що сьогодні підозрювана знаходиться у декретній відпустці та не має фінансової можливості внести будь-який розмір застави. Ці обставини також повинні бути враховані судом, інакше це ставить сторону у таку ситуацію коли альтернативний запобіжний захід у вигляді застави фактично не може бути внесений.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві знаходиться кримінальне провадження №0000440 від 22.08.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України за фактом привласнення грошових коштів ОК «Екодом-1» та ТОВ «Ханбер» ОСОБА_6 .

Органом досудового слідства встановлено, що ОСОБА_6 , будучи головою ОК «Екодом-1», діючи з метою досягнення виниклого в неї злочинного умислу на заволодіння майном ОК «Екодом-1», з корисливих мотивів, а саме з метою особистого незаконного збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, у період з 28.11.2016 по 22.08.2019, грошові кошти, отримані від асоційованих членів кооперативу у готівковій формі на загальну суму 24 298 286,00 (двадцять чотири мільйони двісті дев`яносто вісім тисяч двісті вісімдесят шість) гривень на відкритий у банківській установі рахунок ОК «Екодом-1» у встановлений законом спосіб та строк не внесла, та, як наслідок, обернула вказане майно, що належало кооперативу, на свою користь, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, тим самим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в особливо великих розмірах.

Також, ОСОБА_6 будучи представником за довіреністю ТОВ «Ханбер», на думку органу досудового слідства діючи з метою досягнення виниклого в неї злочинного умислу на заволодіння майном ТОВ «Ханбер», з корисливих мотивів, а саме з метою особистого незаконного збагачення, ввірені їй грошові кошти, отримані від покупців майнових прав у готівковій формі на загальну суму 7 134 249,00 ( сім мільйонів сто тридцять чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень на відкритий у банківській установі рахунок ТОВ «Ханбер» у встановлений законом спосіб та строк не внесла, та, як наслідок, обернула вказане майно, що належало товариству, на свою користь, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, тим самим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в особливо великих розмірах.

Отже, на думку органу досудового слідства , всіма своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном: грошовими коштами, отриманими як від асоційованих членів кооперативу ОК «Екодом-1» у готівковій формі на загальну суму 24 298 286,00 (двадцять чотири мільйони двісті дев`яносто вісім тисяч двісті вісімдесят шість) гривень, так і від покупців майнових прав ТОВ «Ханбер» у готівковій формі на загальну суму 7 134 249,00 (сім мільйонів сто тридцять чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненими повторно, в особливо великих розмірах, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України складено 27.07.2020 року. В зв`язку з неявкою ОСОБА_6 для отримання підозри, підозра була вручена рідній сестрі - ОСОБА_9 .

11.08.2020 року слідчий Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 з одночасним визначенням розміру застави у розмірі 31 439 070,00 грн. Підставою для внесення клопотання стало обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4,5, ч.1 ст. 177 КПК України.

29.08.2020 року ОСОБА_6 затримано на підставі ухвали слідчого судді.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що їй загрожує в разі визнання винною, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке згідно ч.6 ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування оскільки, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, а тому, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою за ч. 5 ст. 191 КК України, остання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, слідчий суддя вважав доведеним ризики, передбачені п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так за рахунок значного та тривалого часу вчинення кримінального правопорушення, маючи значне коло осіб, що займаються будівництвом та продажом нерухомості, які їй знайомі та з якими вона підтримує зв`язки, ОСОБА_6 може використовувати коло знайомств за для впливу на свідків, у тому числі з числа осіб, які вже допитані у вищевказаному провадженні, яким повідомлено про підозру та які установлюються слідством, а тому може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному проваджені та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також підозрювана ОСОБА_6 , яка на теперішній час продовжує реалізовувати нерухомість, у тому числі пов`язану з ТОВ «Ханбер», може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому вона підозрюється, а саме: надалі намагатись продавати квартири у об`єктах, до яких не має жодного відношення, користуючись своєю репутацією.

Судом оцінено процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_6 , яка неодноразово не з`являлась до слідчого за його викликами, про причин неявки не повідомляла. Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків, передбачених п.1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваної, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Доводи захисника про те, що при обранні запобіжного заходу слідчим суддею не були враховані такі обставини, як наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, наявність на її утриманні малолітньої дитини, відсутність чоловіка, незадовільний стан здоров`я підозрюваної, її позитивні характеристики, відсутність судимостей, є неприйнятними.

Так, слідчий суддя критично оцінив доводи сторони захисту щодо можливості запобігти вказаним слідчим ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу, оскільки, хоча підозрювана і має міцні соціальні зв`язки, що свідчить про зменшення ризику переховування від органів досудового розслідування, але не усуває всіх інших, встановлених судом ризиків, тому слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що сукупність всіх інших ризиків, доведених слідчим та прокурором, надають достатньо підстав вважати, що тільки застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 саме такого виняткового найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить належне виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Є неспроможними доводи захисника про те що, прокурором порушено правило підслідності розгляду даного кримінального провадження, оскільки згідно Постанови першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_10 від 17.02.2020 року, здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000440 від 22.08.2019 року було доручено слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею визначено непомірний розмір застави є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а щодо межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , розмір можливих завданих збитків, колегія суддів вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваної, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя належним чином умотивував розмір застави. При цьому було враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваної, інші данні про її особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки, постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2020 року, якою до підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді