ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2554/20 Справа № 171/178/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000579 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 вересня 2020 року,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що переховуватись від суду він не має наміру, при цьому звертає увагу на те, що з часу вчинення ним кримінального правопорушення він перебував за місцем проживання, з`являвся до слідчого за першим викликом, вину визнає, покази не змінює.
Також вказує на те, що він має матір-інваліда, пенсійного віку, та неповнолітню дитину.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 вересня 2020 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що наявні ризики вчинення обвинуваченим повторного злочину, оскільки ОСОБА_8 неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, та переховування від суду, адже обвинувачений розуміє тяжкість можливого покарання, що може спонукати його до уникнення відповідальності, шляхом втечі, також судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, які не є міцними, те що він працює неофіційно, притягнутий до кримінальної відповідальності за умисний злочин, і зараз обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, обставини злочину описані в обвинувальному акті, а тому дійшов висновку щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000579 від 02.07.2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 23.01.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 08.07.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, окрім того, обвинувачений раніше судимий за злочини проти власності, офіційно не працює.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи обвинуваченого про те, що він має матір-інваліда, пенсійного віку, неповнолітню дитину, вину визнає, покази не змінює, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Твердження обвинуваченого про те, що з часу вчинення ним кримінального правопорушення він перебував за місцем проживання, з`являвся до слідчого за першим викликом є необгрунтованим, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що до ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді від 16.08.2019 року було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (а.п. 6-8), однак 23.10.2019 року, 14.11.2019 року, 04.12.2019 року та 21.01.2020 року обвинувачений до суду першої інстанції не з`являвся, а тому ухвалою суду від 21.01.2020 року до обвинуваченого було застосовано примусовий привід (а.п. 9-10).
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4