ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2499/20 Справа № 204/661/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кагарлик Київської області,
який вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ст. ст. 15 ч. 2, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
особи, щодо якої вирішується питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,
законного представника - ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника закладу лікаря ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , призначених ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року, в умовах закладу надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Мотивуючи прийняте рішення суд послався на те, що ОСОБА_6 страждає на хронічний психічний розлад, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити представнику Дніпровської філії СЗНПД ДУ ЦНЗМНА МОЗ України ОСОБА_11 в задоволенні заяви про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , задовольнити заяву захисника ОСОБА_5 та змінити застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність рішення, яке прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, захисник вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що із заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру звернулася представник закладу ОСОБА_11 , яка не є лікуючим лікарем ОСОБА_6 та не мала на це повноважень. Разом з цим, на думку захисника, суд належним чином не мотивував причини відмови у задоволенні заяви захисника про зміну примусових заходів медичного характеру, оскільки незрозуміло чому суд бере до уваги висновок судово-психіатричної експертизи від 27.01.2020 та відкидає висновок від 21.01.2020, в частині визначення закладу в якому за своїм психічним станом потребує лікування. Звертає увагу, на те, що суд, в порушення вимог закону, продовжив застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24.02.2017, строк дії якої закінчився в серпні 2017 року.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника лікар-психіатр ОСОБА_12 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги через її необгрунтованість та ухвалу залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» та ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
В силу цих вимог закону, продовження застосування примусових заходів медичного характеру, здійснюється, зокрема за заявою представника психіатричного закладу, де тримається дана особа, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів.
Відповідно до ст. 17 Закону України „Про психіатричну допомогу, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 зазначених вимог закону дотримався.
Судом встановлено, що ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24.02.2017 щодо ОСОБА_6 було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, які ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2017, 28.02.2018, 06.09.2018, 11.03.2019, 22.08.2019 ОСОБА_6 було продовжено.
З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що заява про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 подана до суду 04 лютого 2020 року, тобто до спливу 6-місячного строку, та уповноваженою особою - лікарем-психіатром ОСОБА_11 , яка є представником Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України разом з висновком комісії лікарів-психіатрів ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України №67 від 27.01.2020.
Згідно матеріалів провадження суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України №67 від 27.01.2020, дійшов висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24.02.2017.
Цим висновком підтверджується, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання. В клінічній картині захворювання зберігаються емоційні розлади у вигляді дратівливості, спалахливості, конфліктності, значного егоцентризму, відмічаються диссимулятивні тенденції у вигляді заперечення хворобливих переживань минулого, описаних в медичній документації (слухових оманів сприйняття). Жаль з приводу скоєного відсутній, виправдовує себе. Не усвідомлює необхідності лікування через відсутність розуміння наявності у себе хронічного психічного захворювання. За таким станом пацієнт продовжує зумовлювати особливу небезпеку для оточуючих. З огляду на викладене комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
У судовому засіданні суду першої інстанції лікар-психіатр ОСОБА_12 , представник закладу ОСОБА_13 (лікар-психіатр, який виконував обов`язки лікуючого лікаря ОСОБА_6 на період відпустки лікуючого лікаря ОСОБА_12 ) та представник лікарні ОСОБА_11 підтримали такий висновок.
Разом з цим, ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що за міжкомісійний період з боку ОСОБА_6 спостерігалась агресія, він вдарив пацієнта, персонал закладу сприймав як ворогів.
Колегія суддів вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів №67 від 27.01.2020 щодо ОСОБА_6 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».
Разом з цим, перевіряючи доводи захисника щодо безпідставного неприйняття до уваги висновку 21.01.2020, наданим захисником, колегія суддів вважає їх необгрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 ЗУ Про психіатричну допомогу особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я та про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру.
Пунктом 16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом №992, пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду.
Згідно із п. 19 вищезазначених правил, оцінка ризику скоєння пацієнтом СНД оцінюється за допомогою шкали оцінки ризику (HCR-20 Version 3 та інші).
Як видно із матеріалів провадження, сторона захисту скористалася своїм правом на звернення до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення ОСОБА_6 альтернативного психіатричного огляду та суду було надано висновок лікаря-психіатра ОСОБА_14 №1 від 21.01.2020, відповідно до якого встановлено, що він страждає на хронічне психічне захворювання.
При цьому, зважаючи на проведене діагностування з приводу визначення ступеня соціальної небезпеки лікар-психітр ОСОБА_14 дійшов до висновку, що за своїм психічним станом пацієнт на цей час не являє значної суспільної небезпеки та потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Між тим, як видно із цього висновку, лікар-психіатр ОСОБА_14 , в порушення п. 19 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом №992, здійснював оцінку ризику скоєння пацієнтом суспільно-небезпечного діяння за допомогою статистичного та діалогічного керівництва DSM-5, що в Україні на цей час не затверджене.
З метою з`ясування причин наявності протиріч судом першої інстанції було допитано лікарів-психіатрів цього закладу, зокрема, ОСОБА_11 , яка повністю підтвердила той факт, що на цей час в Україні офіційно не затверджено шкалу ризиків DSM-5, оскільки вона офіційно не переведена на українську мову, тобто не адаптована в Україні, чого не заперечував і сам лікар-психіатр ОСОБА_14 .
Разом з цим, лікуючий лікарь ОСОБА_6 - ОСОБА_12 підтвердила той факт, що за своїм станом він потребує саме лікування в закладі із суворим наглядом.
Колегія суддів звертає увагу, що надані суду висновки комісії лікарів-психіатрів підтверджують наявність у ОСОБА_6 психічного захворювання та в цій частині ніяк не суперечать одне одному.
З огляду на викладене, у колегії суддів немає підстав сумніватися в достовірності цих висновків в частині встановлення наявності у ОСОБА_6 хронічного психічного захворювання, проте, з огляду на використання лікарем-психіатром ОСОБА_14 шкали ризиків, яка не адаптована в України, вважає, що його висновок в цій частині є не інформативним та не може бути прийнятий судом в якості достовірного доказу.
Отже, судом першої інстанції при вирішенні питання продовження застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру використовувалися результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, висновок якої був вчасно поданий до суду і є належним доказом в розумінні кримінального та кримінального процесуального закону.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд заяви лікаря-психіатра проведено судом першої інстанції за правилами розгляду цієї категорії проваджень, з дослідженням матеріалів особової справи ОСОБА_6 та медичної документації, в якій відображається стан хворого за час перебування в психіатричній лікарні з суворим наглядом, внаслідок чого судом було постановлено законну, обґрунтовану та вмотивовану ухвалу, та підстав для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну захисника ОСОБА_5 в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4