01.12.2020 Єдиний унікальний номер 205/7898/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № № 0002800:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, дітей на утриманні не має, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-04.12.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи особою раніше судимою за злочин проти власності, судимість за який у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, та в період встановленого судом іспитового строку повторно вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин. Так, 15.11.2017 року о 05 годині 25 хвилин ОСОБА_3 прибув до приміщення офісу, в якому він працював за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього раптово виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_3 , маючи вільний доступ до приміщення офісу, своїми ключами відкрив вхідні двері та зайшов в приміщення. Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у вищевказаному місці та у вищевказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, ОСОБА_3 взяв зі столу ноутбук Lenovo G50-30 s|n PF903SGNT, що належить потерпілому ОСОБА_7 , таким чином незаконно заволодів чужим майном. Після чого, вважаючи свої дії не помітними для оточуючих, ОСОБА_3 , утримуючи викрадене, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду, згідно висновку експерта № 3794 від 22.11.2017 року у розмірі 4540,00 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та суду пояснив, що 14.11.2017 року він працював в офісі у ОСОБА_7 , та мав право для використання в роботі користуватися ноутбуком Lenovo G50-30 s|n PF903SGNT, але ж офіційно не був працевлаштований. Обвинувачений пояснив, що ОСОБА_7 заборгував йому заробітну плату більше 10 тисяч гривень та він кожний день підходив до останнього, звертаючись з проханням видати заробітну плату. Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 15.11.2017 року приблизно після 05 годині ранку він приїхав на таксі до офісу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов у приміщення офісу, яке відкрив ключами, та забрав ноутбук. Після чого, вказаний ноутбук здав у ломбард приблизно за 2 тисячі гривень. Свої дії обвинувачений пояснив тим, що оскільки ОСОБА_7 мав борг з виплати заробітної плати перед ним, то він мав право таким чином погасити цей борг, а саме, забрати ноутбук, здати його в ломбард та отримати гроші в рахунок погашення заробітної плати. Крім того, обвинувачений стверджує, що він мав право з дозволу потерпілого користуватися та розпоряджатися ноутбуком і у себе дома.
Попри не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у інкримінованому йому злочині, його вина в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України при викладених у даному вироку обставинах, знайшла своє повне підтвердження у поясненнях потерпілого та свідка, а також з інших безпосередньо досліджених судом доказах, які суд вважає належними та допустимими.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що у нього обвинувачений ОСОБА_3 не офіційно працював майстром ділянки, оскільки знаходився на випробувальному строку. Пояснив, що у ОСОБА_3 були ключі від офісу, оскільки довіряв йому та так було зручно. Так, потерпілий зазначив, що 15.11.2017 року зранку він приїхав на роботу та побачив, що відсутній його особистий, робочий ноутбук, який він придбав за власні кошти для робочих цілей. Знаючи, що у нього в офісі є камери відеоспостереження, він переглянув їх та з`ясував, що ноутбук викрав в ночі його робітник ОСОБА_3 , а саме, приїхав в ночі, зайшов до приміщення офісу, підійшов до столу, де лежав ноутбук, та поклав його в пакет, після чого вийшов з приміщення. Потерпілий пояснив, що він почав розшукувати ОСОБА_3 , та після того, як знайшов, останній повідомив, що здав ноутбук в ломбард. Потерпілий звернувся із заявою до поліції про викрадення ноутбука. Також, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_3 , як і іншим працівникам, було дозволено користуватися ноутбуком тільки в приміщенні офісу для робочих цілей та в робочий час, а додому забирати робочий ноутбук він не надавав дозволу.
Відтак, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що потерпілий ОСОБА_7 дозволяв йому користуватися та розпоряджатися ноутбуком у себе вдома, є неспроможними, оскільки спростовані поясненнями потерпілого.
Отже, надаючи оцінку таким доводам обвинуваченого, суд розцінює їх як голослівні і неспроможні, що суперечать матеріалам кримінального провадження, свідченням потерпілого та є спробою обвинуваченого пом`якшити свою долю і уникнути застосування до нього покарання за вчинення злочину.
Крім того, допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 свідчила, що станом на листопад 2017 року вона працювала в ломбарді касиром оцінювачем та вона прийняла ноутбук у чоловіка. Пояснила, що коли вона в ту зміну вже збиралась йти додому, їй зателефонував керівник та сказав повернутися на своє робоче місце, так як ноутбук виявився викраденим, а потім прийшли люди та викупили ноутбук. Більше пояснити нічого не змогла.
Крім показань потерпілого та свідка, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині підтверджується також дослідженими по справі письмовими доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від ОСОБА_7 , в якій він зазначає, що невідома особа шляхом вільного доступу до приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрала ноутбук Lenovo G50-30 s|nPF903SGNT;
- протоколом огляду місця події від 16.11.2017 року із фото таблицею, згідно до якого проведено огляд в кабінеті № 203 Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна, 57, де знаходиться чоловік, одягнений в сині джинси та чорну куртку, який представився як ОСОБА_3 . В ході проведення огляду ОСОБА_3 добровільно видав ноутбук Lenovo G50-30 s|nPF903SGNT в корпусі чорного кольору, який оглянуто та вилучено. ОСОБА_3 пояснив, що вказаний ноутбук він таємно викрав з приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_2 та здав в ломбард;
- протоколом огляду місця події від 17.11.2017 року із фототаблицею, згідно до якого оглянуто приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_2 , що представляє собою невеликого розміру одноповерховий будинок. В будинку одна кімната, в якій знаходяться чотири письмові столи. Біля стійки знаходиться меблева стінка. На двох столах знаходяться ноутбук та комп`ютер, а на третьому столі знаходиться комп`ютерна мишка, блокнот та юсб-кабель;
- протоколом огляду від 17.11.2017 року, об`єктом якого є диск СD-R VS жовтого кольору, який добровільно видав ОСОБА_7 та пояснив, що на ньому міститься відеозапис з камер спостереження та зафіксовано як 15.11.2017 року ОСОБА_3 вчиняє крадіжку ноутбуку. Огляд проведено в кабінеті № 203 Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул.Курінна, 57;
- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.11.2020 року, згідно якої вилучений при огляді 17.11.2020 року СD диск з відеозаписом визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;
Так, в судовому засіданні було досліджено диск СD-R VS, на якому мається відеозапис, який був оглянутий в судовому засіданні. Так, згідно відеозапису встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 15.11.2020 року о 5.24 год. приїжджає на автомобілі, виходить з нього та заходить в приміщення офісу. Потім підходить до столу, щось починає шукати. Після чого, на відео видно, що ОСОБА_3 намагається покласти ноутбук в пакет, але ж по розміру не підходить, та він починає шукати інший пакет. Знайшовши інший пакет, ОСОБА_3 кладе ноутбук в пакет та виходить.
Також, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині підтверджується іншими дослідженими по справі письмовими доказами:
- заставним білетом № Т00000192/03 від 15.11.17 року на суму кредиту 2285,00 грн., найменування - Lenovo дж 50-30;
- квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7274 від 16.11.2017 року про повернення позики від ОСОБА_3 ;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 20.11.2017 року та фото таблиці до нього, згідно якого ОСОБА_7 впізнав свій ноутбук Lenovo G50-30 по таким ознакам: по марці Леново моделі G50-30, по чорному кольору, відблискуватій назві леново на корпусі, чорному пластиковому кольору;
- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 20.11.2020 року, згідно якої вилучений при огляді 16.11.2020 року ноутбук Lenovo G50-30 s|nPF903SGNT визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 3794 від 22.11.2017 року, згідно якої ринкова вартість ноутбуку «Lenovo», модель G50-30, s|nPF903SGNT, станом на 15.11.2017 року з урахуванням зносу складає 4540,00 грн.;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 року та фото таблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою: м. Дніпро, вул.Ногінська 48 а, у присутності понятих, під час якого було проведено фотографування. Так, згідно слідчого експерименту ОСОБА_3 показав як він відкрив ключами двері та зайшов в приміщення офісу. Після чого, він оглянув приміщення, взяв поліетиленовий пакет, підійшов до столу, від`єднав від проводів ноутбук та поклав його в пакет. Після, утримуючи ноутбук при собі, він ключами закрив двері та вийшов з приміщення, сів в таксі і поїхав;
- протоколом перегляду відеозапису від 23.11.2017 року, згідно якого огляд проводився в кабінеті №203 Новокодацького ВП по вул. Курінна 57 у м. Дніпро. Предметом огляду є оптичний носій інформації компакт диск СD-R VS, на якому знаходяться два відеофайли. На першому відеозапису, який датується 15.11.2017 року о 05 год.24 хвилини відображений чоловік, одягнутий в чорні штани та кофту, зайшов через вхідну хвіртку на територію промислової бази за адресою: АДРЕСА_2 , а другий відеозапис датований 15.11.2017 року о 05.год.25 хвилин, де вищевказаний чоловік зайшов до приміщення офісу та ввімкнув світло. Чоловік взяв паперовий пакет, підійшов до столу, від`єднав від проводів ноутбук. Після чого, поклав цей ноутбук в паперовий пакет, вийшов з приміщення, вимкнувши світло.
Суд приймає як належні та допустимі докази по даній справі покази потерпілого та свідка, які між собою є взаємоузгодженими. В судовому засіданні встановлено, що потерпілий не надавав згоду обвинуваченому виносити з приміщення офісу ноутбук «Lenovo», модель G50-30 а ні 15.11.2017 року, а ні в будь-який інший день.
Таким чином, не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки його доводи спростовуються на підставі вищенаведеного.
Відтак, зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
Дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищезазначені докази відповідно до вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку встановленому цим Кодексом.
Сукупністю зібраних по кримінальному провадженню доказів вина обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні доведена в повному обсязі.

Разом з тим в судових дебатах захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 звернули увагу суду на те, що обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_3 , не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, просили виправдати останнього. Та на думку захисника адвоката ОСОБА_6 дії обвинуваченого ОСОБА_3 органу досудового розслідування слід було кваліфікувати за ст.ст.191 та 192 КК України. Так, адвокат ОСОБА_6 обґрунтовував свої доводи тим, що обвинувачений ОСОБА_3 знаходився з потерпілим в трудових стосунках та майно потрапило до обвинуваченого з волі потерпілого, тобто опинилося на законних підставах.

Проте, доводи захисників спростовуються зібраними у справі доказами, що були досліджені судом.

Крім того, слід зазначити, що діяння може кваліфікуватися як привласнення чи розтрата лише у тому разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням.

А тому, звернення на свою користь чужого майна, вчинене особою, яка не була наділена певною правомочністю щодо цього майна, а за родом своєї діяльності мала лише доступ до цього майна (сторож, охоронник, підсобний робітник, вантажник та ін.), повинно кваліфікуватися як крадіжка за ст. 185 КК України.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, правильно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей на утримані не має, за місцем мешкання характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Встановлено, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , вчинено ним в період встановленого судом іспитового строку. Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2019 року скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2018 року про звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання. На підставі вищевикладеного, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах установлених санкцією статті обвинувачення, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015 рокута остаточно визначити покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_3 вчинив даний злочини після винесення попереднього вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову товарознавчу експертизу № 3794 від 22.11.2017 року, витрати на яку складають 170,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
Згідно ч.1 ст. 71 КК України, призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015 року у вигляді двох років двох місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді п`яти років двох місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок, витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 3794 від 22.11.2017 року.
Речові докази, якими було визнано:
- вилучений при огляді 17.11.2017 року СD диск з відеозаписом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- ноутбук Lenovo G50-30 s|n PF903SGNT, який переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_7 вважати повернутим потерпілому за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: ОСОБА_1