Справа №585/2040/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/325/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

державного виконавця ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми провадження за апеляційною скаргою з доповненнями заінтересованої особи ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року про визнання частки майна у спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

Державний виконавець Роменського ВМ ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_9 звернулась до Роменського міськрайонного суду Сумської області із поданням про визначення частки майна ОСОБА_7 у майні, яким вона володіє спільно із ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №57612978 з примусового виконання виконавчого листа №1-кп/585/246/18, виданого 30.10.2018 про конфіскацію в дохід держави майна ОСОБА_7 . З інформації з держаного реєстру права власності на нерухоме майно було встановлено, що за ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності була зареєстрована квартира, за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що частка майна боржника не визначена, подальша реалізація майна та виконання рішення суду є неможливим.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року подання державного виконавця Роменського МВ ДВС ГТУЮ в Сумській області ОСОБА_9 задоволено, визначено частку майна боржника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кватирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , у розмірі 1/2 частини.

У поданій апеляційній скарзі та доповненні до неї засуджена ОСОБА_7 , просить ухвалу суду скасувати, а провадження по справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що в порушення вимог ст. 2, ст. 19 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», їй не було вручено постанови про відкриття виконавчого провадження, не роз`яснено права на оскарження постанови, дій та бездіяльності державного виконавця. Вказані порушення залишилися поза увагою суду.

Зазначає, що вона не була повідомлена про проведення такої виконавчої дії, як накладення арешту на її майно, хоча на той час вона перебувала на свободі, в зв`язку з чим її було позбавлено права на оскарження постанови державного виконавця. Крім того, державним виконавцем було накладне арешт на всю квартиру, а не лише на її частку.

На переконання ОСОБА_7 , квартира не може бути конфіскована, оскільки вона необхідна для її проживання, іншого житла вона не має. На даний час вона є пенсіонером, потребує соціального захисту та може залишитись особою без постійного місця проживання.

Вважає, що визначаючи її частку у спільному майні у розмірі 1/2 частини, суд першої інстанції фактично вийшов за межі вимог подання державного виконавця.

Вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки посиланням державного виконавця у поданні виключно на норми ЦПК України, в той час коли питання пов`язані з виконанням вироку врегульовані розділом 8 КПК України.

Звертає увагу і на те, що вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.03.2013 відносно неї, який не було виконано в частині конфіскації, не може бути підставою для задоволення подання державного виконавця.

Крім того вважає, що конфіскація, як додаткове покарання, не розповсюджуються на квартири, які належать на праві приватної власності.

Держаним виконавцем ОСОБА_9 було подано заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , в якій посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інтенції, просить її залишити без зміни, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_11 , які просили вимоги апеляційної скарги задовольнити, ухвалу суду скасувати, а провадження по справі закрити, заперечення проти доводів апеляції скарги державного виконавця ОСОБА_9 та прокурора, які просили ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаю, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Задовольняючи подання державного виконавця та постановляючи оскаржувану увалу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем надані належні, допустимі та достатні докази на підтвердження належності майна на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та іншому співвласнику.

З таким висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2018 року на примусове виконання вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, в частині конфіскації в дохід держави майна ОСОБА_7 , було видано виконавчий лист (а.с. 6).

07.11.2018 державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_9 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №57612978, з виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с. 7).

Постановою державного виконавця від 08.11.2018 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 8).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на справі спільної власності зареєстровано квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10). Вказане підтверджується також і свідоцтвом про право власності на житло та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11, 12).

Частинами 1, 3 статті 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

У відповідності до положень ст.ст. 533, 534, 535 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособове, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ст. 62 даного Закону).

Зі змісту статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Таким чином, звертаючись до суду із поданням про визначення частки у спільному майні боржника ОСОБА_7 , а саме квартири, розташованої за вищевказаною адресою, в межах виконавчого провадження відкритого за виконавчим листом щодо виконання додаткового покарання у виді конфіскації всього належного ОСОБА_7 майна, державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень.

Відсутність посилання на норми кримінального процесуального законодавства, якими врегульовано порядок виконання вироків суду, не є підставою для відмови в задоволенні подання, яке належним чином вмотивоване.

Крім того, державним виконавцем долучено достатньо доказів на підтвердження перебування на примусовому виконанні вироку суду відносно ОСОБА_7 , у частині конфіскації всього належного їй майна, та перебуванні у спільній сумісній власності у ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_10 квартири, яка знаходиться на вищевказаній адресі.

Колегія суддів вважає безпідставними також посилання ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог державного виконавця, визначивши розмір частки, що підлягає виділенню боржнику.

Зокрема, визначення розміру частки боржника в спірному майні, що вирішується в порядку виконання судових рішень, є прерогативою саме суду, з урахуванням положень ЦК України, якими визначено право спільної власності.

Частиною 1 статті 357 ЦК України, визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Під час розгляду подання в суді першої інстанції, ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_10 не доведено наявності правових підстав для незастосування принципу рівності часток у спільній сумісній власності. Більш того, сама ОСОБА_7 у доводах апеляційної скарги, не спростовує правильність висновків суду, що їй належить на праві власності саме 1/2 частини квартири.

Перелік майна, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, визначений в додатку до Закону України «Про виконавче провадження». Проте, до даного переліку квартири чи інше житлові приміщення належні боржникам не відносяться. Використання спірної квартири для проживання ОСОБА_7 , не є обставиною, яка унеможливлює її відчуження на виконання вироку в частині конфіскації належного їй майна.

Ствердження ОСОБА_7 про те, що додаткове покарання у виді конфіскації, визначене ч. 2 ст. 307 КПК України не поширюється на квартири, що належать на праві приватної власності, суперечать вимогам закону України про кримінальну відповідальність. Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2018 року, яке набрало законної сили та є обов`язковим для його виконання, ОСОБА_7 призначено додаткове покарання у виді конфіскації її майна в дохід держави.

Квартира, є нерухомим майном, в розумінні статті ст. 181 ЦК України, та жодних обмежень щодо конфіскації даного виду майна, норми чанного законодавства не містять.

Колегія суддів відхиляє також і посилання ОСОБА_7 , як на підставу для відмови у задоволенні подання державного виконавця, на неотримання нею копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, приписи ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця надіслати копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендаційним листом сторонам виконавчого провадження. Разом з тим, ненадання доказів на отримання боржником копії даної постанови не свідчить про незаконність проведення державним виконавцем дій з примусового виконання судового рішення. ОСОБА_7 не наводить підстав, які б вказували на відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вироку суду.

Крім того, як правильно вказав суд першої інстанції, ОСОБА_7 не позбавлена можливості оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в судовому порядку.

Слід зазначити також, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі лише звернув увагу на те що вказана квартира могла бути конфіскована ще раніше за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2013 року, а не обґрунтовував вказаним вироком своє рішення про виділ її частини із нерухомого майна, як помилково вважає ОСОБА_7 .

З урахуванням вищезазначеного, колегією суддів не встановлено істотних порушень норм КПК України, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду. Ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги заінтересованої особи ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року, якою визначено частку майна боржника ОСОБА_7 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без зміни, а її апеляційну скаргу з доповненнями на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4