Справа № 562/3254/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : захисника обвинуваченого ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/1074/20, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.00 год. 24 грудня 2020 року відносно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 - ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цією ухвалою також продовжено строк дії запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - судове рішення щодо яких не оскаржується.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено і суду не надано достатньо доказів обставин, які свідчать про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та наявність підстав вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятись від суду, не надано докази погіршення його стану здоров`я, наявність постійного місця роботи, належних доказів про репутацію, майновий стан. Судом також взято до уваги, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочинів у сфері контрабанди прекурсорів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з метою збуту, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, а також дані про особу обвинуваченого - ОСОБА_5 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його соціальні зв`язки за місцем проживання. Приймаючи рішення судом також взято до уваги дані про вищенаведені ризики і обставини, практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, що розгляд судового провадження не завершено. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до суду і виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належну процесуальну поведінку, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, визнав за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі адвокат вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, невмотивованою, упередженою та несправедливою. Зазначає, що ОСОБА_5 перебуває під вартою вже 2 роки на 8 місяців. Стверджує, що в ухвалі не наведено жодного обґрунтування відносно того, чому доводи захисту не заслуговують на увагу, та не суд обґрунтував своє рішення про продовження строку тримання особи під вартою. Вказує і на те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має на утриманні 2 малолітніх дітей, постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, офіційно гарантоване працевлаштування, майнова шкода у інкримінованому йому діянні відсутня. Також вказує на те, що ОСОБА_5 хворіє на вірусний гепатит С та протягом більше одного року не отримує жодного лікування. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або зменшити заставу до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Матеріали контрольного провадження розглядаються у відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, будучи повідомленими про час та місце його розгляду, обвинувачений та прокурор заяв чи клопотань про відкладення його розгляду не подавали, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого і те, що у розгляді справи приймає участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки.
Колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не завершено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі.
Вищенаведене, на думку колегії суддів свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо ОСОБА_5 ризики переховування його від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, на даний час не зменшилися й не відпали.
З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшилися або відпали.
На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційній скарзі.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про його особу, у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність доводів клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у даному кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочинів у сфері контрабанди прекурсорів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з метою збуту.
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не має можливості, - колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються вищенаведеними обставинами й не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє і апеляційні скарги в частині доводів про особу обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 хворіє на вірусний гепатит С та протягом більше одного року не отримує жодного лікування, - колегія суддів вважає такими, що також не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й не свідчать про неможливість його перебування під вартою. При цьому, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що наявність будь-яких із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджена будь-якими доказами, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставним, недоцільним та невиправданим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та не впливають на висновок суду першої інстанції.
Окрім того, колегія суддів вважає, що розмір застави визначено відповідно до ст. 183 КПК України, узгоджується з вимогами вказаної норми процесуального права, на переконання апеляційного суду, у разі його внесення, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам.
До матеріалів контрольного провадження сторона захисту не подала будь-яких доказів у підтвердження матеріального та фінансового стану обвинуваченого. З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про зменшення розміру застави колегія суддів відхиляє.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не знайшли свого підтвердження, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказувала.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2020 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.12.2020 включно залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :