ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №336/2452/19
1-кп/336/113/2021

2 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , під головуванням судді ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, неодружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 13.03.2008 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, від відбування покарання звільненого з випробуванням тривалістю в 1 рік;
- 18.03.2009 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 19 липня 2011 року у зв`язку з відбуттям покарання;
- 26.01.2012 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, від відбування покарання звільненого з випробуванням тривалістю в 3 роки;
- 19.04.2013 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2012 року і остаточно визначено покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 22 квітня 2016 року у зв`язку з відбуттям покарання,
- 28.03.2017 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту, звільненого з місць позбавлення волі 12.06.2017 року у зв`язку з відбуттям покарання,
- 13.03.2019 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ст. 185 ч.2 КК України до 6 місяців арешту, покарання за яким не відбуте;
у вчинені злочинів, передбачених ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.1, ст. 263 ч.1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи на території речового ринку «Анголенко», розташованого в Олександрівському районі м. Запоріжжя, діючи умисно та без передбаченого законом дозволу, у невстановленої особи незаконно придбав пістолет з маркуванням НОМЕР_1 «STALKER MOD 914 S.» Made by ATAK arms 1td. Cal 9mm P.A.K., який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 7 мм та придатний до проведення пострілів, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 незаконно та без передбаченого законом дозволу зберігав при собі та переносив названу вогнепальну зброю з метою самооборони до 21-00 год. 17 грудня 2018 року, коли біля будинку № 1 по вул. Лобановського в м. Запоріжжі він був зупинений співробітниками поліції, які виявили та вилучили у нього вказаний пістолет.
Крім того, 30 січня 2019 року приблизно об 11-50 год. ОСОБА_7 , будучи в стані наркотичного сп`яніння, перебуваючи поблизу приміщення кафе «Закусочна», розташованого по вул. Спартака Маковського (колишня назва вул. Косигіна), 2 в м. Запоріжжі, на ґрунті раптово виниклих з ОСОБА_9 неприязнених відносин, маючи умисел на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, кулаками рук, а потім й ножем, який утримував у правій руці, наніс потерпілому не менше шести ударів, внаслідок чого спричинив йому поєднану травму, а саме, відкриту черепно-мозкову травму: перелом лівої тім`яної кістки, рани в тім`яно-скроневій та тім`яній ділянках праворуч, проникаюче поранення грудної клітки в ділянці 5-го міжребір`я праворуч з ушкодженням нижньої долі правої легені, рани по задній поверхні шиї, на правій боковій поверхні грудної клітки в ділянці 8-го міжребір`я, в ділянці правого надпліччя; струс головного мозку; садна м`яких тканин обличчя, голови, верхніх кінцівок, які у клінічному перебігу спричинили шок тяжкого ступеню та масивну крововтрату в ОСОБА_9 , що в сукупності за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_7 зник з місця вчиненого ним злочину.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою провину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю та суду надав показання, згідно яких він дійсно вранці 17 грудня 2018 року на ринку «Анголенко» у раніше незнайомого задля самооборони без передбаченого законом дозволу купив за власні грошові кошти у розмірі 2100 гривень вказаний пістолет, який вже було перероблено зі стартового, після чого зберігав його при собі та переносив до вечора того ж дня, коли він біля стадіону був зупинений співробітниками поліції, які виявили та вилучили названу вище вогнепальну зброю. У скоєному щиро розкаявся.
Дійсно, відповідно до висновку експерта № 2-39 від 15.03.2019 року наданий на дослідження предмет, що схожий на пістолет, з маркуванням НОМЕР_1 «STALKER MOD 914 S.» Made by ATAK arms 1td. Cal 9 mm P.A.K., є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 7 мм. Пістолет придатний до проведення пострілів способом роздільного спорядження з використанням холостих патронів калібру 9 мм Р.А.К. та сферичної кулі діаметром 7 мм, при цьому питома кінетична енергія відстріляних снарядів перевищує граничне значення 0.5 Дж/мм2 /а.с. 153-161 т. 1/.
Постановою слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 від 21.03.2019 року вилучений 17 грудня 2018 року у ОСОБА_7 пістолет було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню /а.с. 168 т. 1/.
На дослідження речового доказу, який не було надано стороною обвинувачення у судовому засіданні, прокурор, захисник та обвинувачений не наполягали.
Зважаючи на відсутність з боку учасників судового провадження будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення при вище викладених обставинах (по епізоду стосовно вогнепальної зброї) повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, під час судового розгляду визнав частково та пояснив, що 30 січня 2019 року приблизно об 11-00 год. 11-20 год. він зі своєю дівчиною ОСОБА_11 завітав до кафе, розташованого на вулиці Спартака Маковського в м. Запоріжжі навпроти супермаркета «АТБ». Там він побачив раніше не знайомого потерпілого, який грав на ігрових автоматах. Обвинувачений та його дівчина замовили собі алкогольні напої, згодом до кафе зайшов знайомий ОСОБА_7 на призвісько « ОСОБА_12 » та приєднався до них. Обвинувачений вирішив, що у приміщенні вже не вистачає для них вільного місця, тому вони спробували роздвинути гральні автомати, через що й виник конфлікт з потерпілим - вони вийшли на вулицю, де між ними почалася бійка: « ОСОБА_12 » вступив у суперечку з з якимось приятелем потерпілого, а ОСОБА_7 свою чергу почав дратися з ОСОБА_9 . Під час їх бійки потерпілий, утримуючи за капюшон куртки, тиснув його до низу, тому, намашаючись вивільнитися, ОСОБА_7 дістав з кишені розкладний ніж та, розмауючи правою рукою, наніс ним у бік потерпілого близько п`яти ударів, в результаті чого ОСОБА_9 відпустив його, а обвинувачений перестав розмахувати ножем та пішов геть. Також, ОСОБА_7 додав, що на початку бійки він завдав потерпілому кілька ударів кулаками рук, але куди прийшлися такі удари та скільки їх було нанесено, він пригадати не зміг. Крім того, обвинувачений не спростовував, що перебував у стані наркотичного сп`яніння та підтвердив суду, що не бачив, щоб, окрім нього, під час сварки хтось ще спричиняв ОСОБА_9 якісь тілесні ушкодження. У скоєному злочині щиро розкаявся, наполягаючи на тому, що жодного наміру вбити потерпілого він не мав.
При цьому, по епізоду спричинення тілесних ушкоджень потерпілому сторона захисту наполягала на перекваліфікації дій ОСОБА_7 з пред`явленого йому обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, на ч.1 ст. 121 КК України та зазначала на правильності кваліфікації його дій саме як умисного тяжкого тілесного ушкодження.
Під час судового розгляду досліджувались й докази, що були подані суду стороною обвинувачення: показання потерпілого, показання свідків, документи та висновки експертів.
Допитаний судом в якості потерпілого ОСОБА_9 показав суду, що 30 січня 2019 року близько 10-30 год., повертаючись додому з роботи, він та його товариш ОСОБА_13 завітали до приміщення «закусочної», що знаходиться навпроти супермаркета «АТБ» по вулиці Спартака Маковського в м. Запоріжжі. Геннадій замовив собі горіку, а потерпілий безалкогольний напій та почав грати на ігрових автоматах. Через деякий час до кафе зайшов раніше незнайомий обвинувачений зі своєю дівчиною, а пізніше до них приєднався й їх приятель. Вони також стали грати на ігрових автоматах, але почали заважати ОСОБА_9 , бо рушили з місця його ігровий автомат, на що потерпілий зробив їм зауваження, але у відповідь почув на свою адресу нецензурну лайку. Вони всі вирішили вийти на вулицю, де між ними розпочалася сутичка, яка переросла у бійку, ще до початку якої він з протилежного боку почув: «Хлопці, вам дупа!». При цьому, ОСОБА_7 почав битися з ОСОБА_9 , але останній пригадати в суді усіх подробиць їх бійки не зміг. Так, пояснив, що отримав з боку обвинуваченого два сильних удари по потилиці, а потім ще декілька ударів по спині, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження, що наразі перелічені в пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченні. Згодом нападники розбіглися, а він з товаришем лишився на місці пригоди. Геннадій викликав йому «швидку, бо у ОСОБА_9 була розбита голова, а на його тілі - колото-різані рани. У судовому засіданні потерпілий наполягав на призначені ОСОБА_7 суворого покарання.
Згідно складеного 03 березня 2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 протоколу було проведено пред`явлення потерпілому ОСОБА_9 особи для впізнання по фотознімкам. В ході проведення зазначеної слідчої дії потерпілий впізнав на одному із пред`явлених фотознімків /фото № 2/ ОСОБА_7 , як особу, яка 30.01.2019 року навпроти супермаркета «АТБ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, 3 під час сутички спричинила йому ножеві поранення /а.с. 247-250 т. 1/.
Згідно складеного 30 січня 2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 протоколу було проведено пред`явлення ОСОБА_15 особи для впізнання по фотознімкам. В ході проведення зазначеної слідчої дії ОСОБА_15 впізнала на одному із пред`явлених фотознімків /фото № 1/ ОСОБА_7 , як особу, яка 30.01.2019 року навпроти супермаркета «АТБ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, 3 під час сутички спричинила ножем поранення хлопцю /а.с. 27-31 т. 1/.
Зі складеного 31 січня 2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 протоколу вбачається пред`явлення ОСОБА_16 особи для впізнання по фотознімкам. В ході проведення зазначеної слідчої дії ОСОБА_16 впізнала на одному із пред`явлених фотознімків /фото № 4/ ОСОБА_7 , як особу, яка 30.01.2019 року приблизно о 12-00 год. біля магазину «Вкусняшка» по вул. Спартака Маковського в м. Запоріжжі нанесла тілесні ушкодження невідомому чоловіку, зокрема, в голову /а.с. 32-35 т. 1/.
12.02.2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 із застосуванням відеозйомки було проведено слідчий експеримент за участю та по показанням підозрюваного ОСОБА_7 , про що було складено відповідний протокол. Під час вказаної слідчої дії за показаннями підозрюваного були відтворені дії, обстановка та обставини події, що сталася 30 січня 2019 року. Зокрема, ОСОБА_7 вказав, що почав наносити невідомому чоловікові удари руками (куди підозрюваний не повідомляє). Потім невідомий чоловік схопив підозрюваного за капюшон та повалив обличчям на тротуарну плитку, утримуючи правою рукою за капюшон, а підозрюваний, вставши на праве коліно, витягнув правою рукою із правого карману ніж і, тримаючи в правій руці ніж, почав наносити удари «наотмашь» (куди наносив удари не бачив, так як голова була зігнута і накрита капюшоном). Потім підозрюваний почав поступово підійматися і продовжував наносити ще 3-4 удари, які не бачив куди прийшлися, а бачив лише, що із голови потерпілого йшла кров. Детальний хід та результати поведеного слідчого експерименту вбачаються з доданого до протоколу відеозапису /а.с. 16-19 т. 2/.
Також, 15.03.2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 із застосуванням відеозйомки було проведено слідчий експеримент за участю та по показанням потерпілого ОСОБА_9 , про що було складено відповідний протокол. Під час вказаної слідчої дії за показаннями потерпілого були відтворені дії, обстановка та обставини події, що сталася 30 січня 2019 року. Зокрема, ОСОБА_9 вказав, що нападник наніс йому перший удар в ділянку голови праворуч (тім`яна ділянка). Потім потерпілий відчув пошкодження грудної клітки праворуч та шиї (ззаду). Особа, яка наносила ушкодження, знаходилась ззаду потерпілого. Чим спричинені ушкодження та на якій відстані знаходилась особа, яка спричинила ушкодження, потерпілий не бачив так як удари наносились зі спини. Детальний хід та результати поведеного слідчого експерименту вбачаються з доданого до протоколу відеозапису /а.с. 1-5 т. 2/.
Як слідує з висновку експерта № 109/к від 12.04.2019 року поєднана травма - відкрита черепно-мозкова травма: перелом лівої тім`яної кістки, рани в тім`яно-скроневій (1) та тім`яній (2) ділянках праворуч; проникаюче поранення грудної клітки в ділянці 5-го міжребір`я праворуч з ушкодженням нижньої долі правої легені; рани по задній поверхні шиї (2), на правій боковій поверхні грудної клітки в ділянці 8-го міжребір`я (1), в ділянці правого надпліччя (1); струс головного мозку; садна м`яких тканин обличчя, голови, верхніх кінцівок (за наданими медичними документаціями), що у клінічному перебігу спричинили шок тяжкого ступеню та масивну крововтрату у гр. ОСОБА_9 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, згідно п.2.1.1. («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). Зважаючи на проникаючий характер ушкодження грудної клітки у 5-му міжребір`ї та ушкодження внутрішніх органів, не виключається можливість, що тілесне ушкодження утворилось від дії предмета, що має колото-різані властивості. Садна м`яких тканин обличчя, голови, верхніх кінцівок (без кількісних характеристик в наданій медичній документації) могли утворитися, за загально-груповими характеристиками, від дії тупого/тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи та зі слів освідуємого. Виникнення виявлених ушкоджень у гр. ОСОБА_9 можливо при будь-якому взаєморозташунні потерпілого відносно нападника за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів. Враховуючи локалізацію, кількість та взаєморозташування наявних ушкоджень у гр. ОСОБА_9 експерт вважає, що потерпілому було нанесено не менше 6-ти травматичних впливів. Виявлені ушкодження у гр. ОСОБА_9 могли утворитися при обставинах, на які вказав потерпілий під час проведення судово-медичної експертизи /а.с. 98-107 т.2/.
Крім того, як вбачається з висновку експертів № 111/к від 15.04.2019 року, між механізмом виникнення тілесних ушкоджень в ділянках голови, (тім`яно- скроневій та тім`яній ділянках праворуч); грудної клітки праворуч (в ділянках 5-го та 8-го міжребір`їв), шиї (по задній поверхні), правого надпліччя та м`яких тканин обличчя, голови, верхніх кінцівок (саден) у ОСОБА_9 , за даними експертизи та умовами і механізмом їх виникнення за показаннями потерпілого має місце збіг за локалізацією та характером травматичного предмету (колото-різаний в 5-му міжребір`ї) в ділянки голови (тім`яна ділянка), шиї (ззаду) та грудної клітки праворуч. Таким чином, комісія вважає, що можливість виникнення ушкоджень у ОСОБА_9 за умов, на які він вказує (тім`яна ділянка голови, шиї ззаду та грудної клітки праворуч), не виключається /а.с. 108-124 т.2/.
Згідно складеного 3 лютого 2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 протоколу було проведено пред`явлення ОСОБА_17 особи для впізнання по фотознімкам. В ході проведення зазначеної слідчої дії ОСОБА_17 впізнав на одному із пред`явлених фотознімків /фото № 4/ ОСОБА_7 , як особу, яка 30.01.2019 року біля кафе "Закусочна" по вул. Спартака Маковського в м. Запоріжжі спричинив тілесні пошкодження ОСОБА_9 /а.с. 36-40 т. 2/.
Також, 15.03.2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 із застосуванням відеозйомки на ділянці місцевості, яка знаходиться поряд з кафе «Закусочна» на вулиці Спартака Маковського в м. Запоріжжі, було проведено слідчий експеримент за участю та по показанням ОСОБА_17 , про що було складено відповідний протокол. Під час вказаної слідчої дії за показаннями ОСОБА_17 були відтворені дії, обстановка та обставини події, що сталася 30 січня 2019 року. Зокрема, ОСОБА_17 пояснив, що бачив як обвинувачений правою рукою, в якій був зажатий якийсь гострий предмет, який точно не бачив, наніс потерпілому два удари з боку спини та в ділянку грудної клітки праворуч. Детальний хід та результати поведеного слідчого експерименту вбачаються з доданого до протоколу відеозапису /а.с. 41-43-19 т. 2/.
Як слідує з висновку експертів № 111/к від 15.04.2019 року, співставляючи локалізацію (ділянки голови, грудної клітки праворуч, шиї ззаду, правого надпліччя та м`яких тканин обличчя, голови, верхніх кінцівок (садна)) і характер ушкоджень (колото-різаний в 5-му міжребір`ї та садна тупий) у ОСОБА_9 з механізмом їх утворення за показаннями свідка ОСОБА_17 , комісія вважає, що можливість утворення ушкоджень в ділянці грудної клітки праворуч, при обставинах, на які вказує свідок під час слідчого експерименту та його допиту, не виключається /а.с. 108-124 т.2/.
Як свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що 30 січня 2019 року у проміжку час між 12-00 год. та 13-00 год. він зайшов до кафе на АДРЕСА_2 . Там побачив обвинуваченого з дівчиною ОСОБА_11 , а також помітив раніше незнайомого потерпілого та його товариша, які грали на ігрових автоматах. У приміщенні виявилося замало місця для всіх присутніх, через що виникла суперечка між обвинуваченим і ОСОБА_18 з одного боку та потерпілим і його товаришем з іншого. Так, вони вийшли на вулицю, де розпочалася бійка. Зокрема, ОСОБА_7 бився з ОСОБА_9 , а свідок з товаришем останнього, тому ОСОБА_18 не зміг розповісти суду про обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень, але підтвердив, що помітив на шиї ОСОБА_9 поріз, а на голові кров. Згодом свідок та обвинувачений пішли геть, а поранений потерпілий разом зі своїм товаришем лишилися на місці події.
Також, 22.02.2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 із застосуванням відеозйомки на ділянці місцевості, яка знаходиться біля кафе по вулиці Спартака Маковського в м. Запоріжжі, було проведено слідчий експеримент за участю та по показанням свідка ОСОБА_19 , про що було складено відповідний протокол. Під час вказаної слідчої дії за показаннями названого свідка були відтворені дії, обстановка та обставини події, що сталася 30 січня 2019 року. Зокрема, ОСОБА_18 пояснив, що був очевидцем конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, хоча й не бачив куди та чим були нанесені потерпілому тілесні ушкодження. Детальний хід та результати поведеного слідчого експерименту вбачаються з доданого до протоколу відеозапису /а.с. 55-57 т. 2/.
Допитана судом свідок ОСОБА_20 показала, що в обідній час 30 січня 2019 року вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 перебувала у кафе по вул. Спартака Маковського в м. Запоріжжі, де вони грали в ігрові автомати. Згодом до них приєднався їх знайомий ОСОБА_21 вони продовжили відпочивати спільною компанією, під час чого зсунули далі ігровий автомат іншої компанії хлопців, одним з яких виявився раніше на той час незнайомий свідкові потерпілий ОСОБА_9 . Потім всі хлопці вийшли на вулицю, де між обвинуваченим та потерпілим відбулася бійка, але ОСОБА_20 її подробиць не розповіла, бо була в паніці, через що на чоловічу бійку й не дивилася. Додала, що коли вони своєю компанією пішли геть, обличчя ОСОБА_9 було в крові.
Та обставина, що показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та показання потерпілого про обставини справи не в повній мірі відповідають одні одним, зокрема, щодо розвитку подій під час конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на думку суду, зумовлена об`єктивними факторами, а саме, коротким проміжком часу конфлікту, стрімкістю розвитку подій, обмеженою оглядністю з того місця, де перебували певні свідки, що не дискредитує їх як очевидців подій.
Згідно складеного 30 січня 2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_22 протоколу в цей же день у період часу з 13-01 год. до 13-40 год. із застосуванням фотозйомки було здійснено огляд місця події, під час якого була зафіксована обстановка та обставини місця події у приміщенні кафе «Закусочная», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, 2, де з барної стійки було вилучено гаманець чорного кольору, в кому знаходяться грошові кошти в сумі 85 гривень, перепустка на ПАТ «Миронівський хлібопродукт» на ім`я ОСОБА_9 , картка «Укрсіббанку» № НОМЕР_2 (упаковано до паперового конверту). Крім того, в ході огляду з ігрового автомату було вилучено два полімерних стакани (упаковано до картонної коробки). Детальний вигляд оглянутого приміщення та вилучених речей вбачається із доданих до протоколу огляду місця події фотоілюстрацій /а.с. 169-177 т. 2/.
Також, зі складеного 30 січня 2019 року т.в.о. заступника начальника СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_23 протоколу слідує, що в цей же день у період часу з 13-18 год. до 14-06 год. із застосуванням фото- та відеозйомки було здійснено огляд місця події, під час якого була зафіксована обстановка та обставини місця події на ділянці місцевості, розташованої біля ПП «Надія» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, 2, де на поверхні тротуарної плитки на відстані 360 см від відних дверей приміщення ПП «Надія» /кафе/ було виявлено пляму, з якої на марлевий тампон, шляхом промакування було вилучено речовину бурого кольору та контроль до не ї/поміщено до паперового конверту/. Крім того, в ході огляду було також з поверхні тротуарної плитки було виявлено запальничку «ВІС», чорного кольору /поміщено до паперового конверту/ та серветку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору /поміщено до паперового конверту/ Детальний вигляд оглянутої місцевості та вилучених речей вбачається із доданих до протоколу огляду місця події фотоілюстрацій та відеозапису /а.с. 220-229 т. 1/.
При цьому, свідок ОСОБА_24 суду показала, що в кінці січня 2019 року вона дійсно була при вилученні крові поблизу кафе по вулиці Косигина в м. Запоріжжі. Така кров була взята з поверхні асфальтного покриття шляхом проведення її змивів на тампони. Додала також, що разом з нею був присутній ще один понятий.
Крім того, за складеним 30 січня 2019 року т.в.о. заступника начальника СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_23 протоколу в цей же день у період часу з 14-25 год. до 14-47 год. із застосуванням фото- та відеозйомки було здійснено огляд місця події, під час якого також була зафіксована обстановка та обставини місця події на ділянці місцевості, розташованої на території дошкільного навчального закладу № 280 «Ізюминка» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, 8-А, де на грунтовій поверхні на відстані 6 метрів від паркану було виявлено та вилучено предмет, схожий на ніж /упаковано до картонної коробки /а.с. 230-236 т. 1/.
Постановою старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 30.01.2019 року вилучені під час проведених оглядів предмети та речовина було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню /а.с. 238-240 т. 1/.
За складеним 30 січня 2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_14 протоколу ОСОБА_7 у приміщенні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня, 31 був затриманий о 16-30 год. Крім того, під час вказаної процесуальної дії слідчий здійснив обшук затриманого, під час чого було виявлено та вилучено одяг ОСОБА_7 : куртку чорного кольору з капюшоном з підкладкою синього кольору (упаковано до картонної коробки), спортивну кофту чорна чорного кольору з капюшоном (упаковано до картонної коробки), спортивні брюки чорного кольору без ременю (упаковано до картонної коробки) /а.с. 7-10 т.2/.
Постановою старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 30.01.2019 року вилучений 30.01.2019 року під час під час затримання ОСОБА_7 одяг було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню /а.с. 11-13 т.2/.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2019 року на зазначений одяг було накладено арешт /а.с. 14 т.2/.
2 лютого 2019 року старшим слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 було проведено огляд добровільно виданого одягу та взуття ОСОБА_18 : чоловічої куртки темно-синього кольору; чоловічих спортивних брюк без ременю чорного кольору, чоловічої кофти синього кольору з капюшоном, чоловічих черевиків чорного кольору зі вставками сірого кольору, які постановою названого слідчого того ж числа було визнано речовими доказами /а.с. 45-51 т.2/.
Крім того, під час досудового розслідування задля проведення експертиз у встановленому законом порядку були відібрані:
- у потерпілого ОСОБА_9 - зразки крові за протоколом старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 18.02.2019 року на підставі постанови прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 /а.с. 242 т. 1/;
- у свідка ОСОБА_18 - зразки крові за протоколом старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 14.02.2019 року на підставі постанови прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 /а.с. 59 т. 2/;
- у свідка ОСОБА_20 - зразки крові за протоколом старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 15.02.2019 року на підставі постанови прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 /а.с. 60 т. 2/;
- у підозрюваного ОСОБА_7 - зразки крові, слини, букальних клітин, вільних кінців нігтьових пластин пальців обох рук, папілярних узорів пальців та кистей обох рук та змиви з них за протоколами старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 12.02.2019 року на підставі постанови прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 /а.с. 21-26 т. 2/.
У кримінальному провадженні на підставі отриманих зразків та речових доказів у встановленому законом порядку було призначено та проведено ряд судових експертиз, з яких вбачається наступне.
Так, висновками експертів № 358 від 18.02.2019 року, від № 339 від 15.02.2019 року, № 373 від 19.02.2019 року, від 334 від 14.02.2019 року встановлено групову належність крові відповідно ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 /а.с. 66-72 т.2/.
Відповідно до висновку експерта № 133 від 25.02.2019 року при судово-цитологічному дослідженні слідів на клинку ножа виявлена кров людини, при встановленні групової належності якої виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВ0, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 /а.с. 81-85 т.2/.
За даними висновку експерта № 419 від 21.03.2019 року у плямах на куртці (об`єкти № 1, 6) та на спортивних брюках чорного кольору (об`єкт № 15) підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А і Н з ізогемаглютиніном анти-В (об`єкти № 1, 6), що не виключає її походження як від потерпілого ОСОБА_9 , а так саме и від самого підозрюваного ОСОБА_7 . У вирізки тканини (об`єкт № 8) з манжети правого рукава спортивної куртки підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А, В і Н. Такий результат міг бути отриманий, як за рахунок крові особи групи АВ з супутнім антигеном Н, так і при змішуванні крові осіб з різною груповою приналежністю. При цьому, домішка крові потерпілого ОСОБА_9 не виключається. У плямах на спортивної куртці (об`єкт № 9) та футболці (об`єкт № 10) підозрюваного ОСОБА_7 також встановлена наявність слідів крові /а.с. 87-91 т.2/.
Відповідно до висновку експерта № 418 від 15.03.2019 року на речах, вилучених у свідка ОСОБА_18 , а саме: куртці (об`єкти № 1, 2, 4-6), кофті з капюшоном (об`єкт № 7), спортивних штанах (об`єкти № 12-14) та парі кросівок (за ухвалою «черевики»): правій (об`єкт № 15) та лівій (об`єкт № 17), знайдена кров людини та виявлений антиген А, що не виключає походження крові від самого свідка ОСОБА_18 /а.с. 93-96 т.2/.
Оцінюючі перераховані вище безпосередньо досліджені судом докази на предмет їх належності, достовірності та допустимості, суд виходить з наступних положень чинного законодавства.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Стаття 374 ч. 3 п. 2 КПК України вказує, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою має міститись, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом в межах розумного створені як стороні обвинувачення, так і стороні захисту, а також потерпілому усі умови для надання доказів та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.
Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.
Саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної /розсудливої/ людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.
При цьому, стороною захисту суду не заявлялося про недопустимість досліджених під час судового розгляду перелічених вище доказів.
Досліджені в судовому засіданні докази суд вважає належними та допустимими, в сукупності ці докази підтверджують той факт, що саме ОСОБА_7 30.01.2019 року умисно спричинив потерпілому ОСОБА_9 поєднану травму: відкриту черепно-мозкову травму, проникаюче поранення грудної клітки, рани по задній поверхні шиї, на правій боковій поверхні грудної клітки, в ділянці правого надпліччя, струс головного мозку; садна м`яких тканин обличчя, голови, верхніх кінцівок, що у клінічному перебігу спричинили шок тяжкого ступеню та масивну крововтрату у потерпілого, завдавши йому тяжкі тілесні ушкодження.
При кваліфікації дій обвинуваченого суд виходить з наступного.
Так, стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому кваліфіковані за ст. 15 ч.2 ст. 115 ч. 1 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Сторона ж захисту наполягала на тому, що дії обвинуваченого зі спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ст. 121 ч.1 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.
Дійсно, суд не погоджується з кваліфікацією сторони обвинувачення, приймаючи до уваги доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння /дії або бездіяльності/, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі /ст. 15 ч.2 КК України/.
Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Оцінивши ж надані в даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх доказів наявності у ОСОБА_7 умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_9 .
Так, тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.
В даному випадку виявлені у потерпілого тілесні ушкодження (поєднана травма) кваліфіковано експертом за ознакою небезпеки для життя згідно п.2.1.1. («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»).
Аналізуючи дії як потерпілого, так і дії обвинуваченого щодо завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, суд дійшов висновку, що умисному спричиненню тяжких тілесних ушкоджень передувала конфликтна ситуація, під час якого компанія обвинуваченого, намагаючись звільнити для себе у кафе більше місця, зрушила з місця ігровий автомат, на якому грав потерпілий, на що останній зробив ОСОБА_7 зауваження, через що, власне, й виник між ними конфлікт, внаслідок якого потерпілого з боку обвинуваченого й було тяжко травмовано.
Як вже зазначалося судом, потерпілий через активні дії обвинуваченого зазнав відкритої черепно-мозкової травми, проникаючого поранення грудної клітки та ран на шиї, грудної клітки, надпліччя, саден, струсу головного мозку.
Інших тілесних ушкоджень, які б локалізувалися у життєво важливих органах та становили загрозу життю потерпілого обвинувачений йому не спричиняв.
При цьому, після нанесення ОСОБА_9 ударів ножем ОСОБА_7 одразу ж припинив свої дії, оскільки після цього жодних дій, які б загрожували життю потерпілого він не вчиняв, маючи таку можливість, адже, тримуючи при собі ніж, обвинуваченим надалі його застосовано не було - він такою нагодою не скористався та не продовжив наносити ОСОБА_9 ножові поранення та врешті завдати останньому тілесні ушкодження з метою досягнення бажаного наслідку у виді смерті потерпілого, який залишався живим.
Крім того, стороною обвинувачення суду не було надано жодних доказів існування стійких неприязних відносин між потерпілим та ОСОБА_7 , які могли б викликати у обвинуваченого бажання позбавити йому раніше не знайомого ОСОБА_9 життя, а сама сварка між ними виникла з незначного приводу.
Сукупність вищевикладеного переконує суд у тому, що позбавлення життя потерпілого не охоплювалось умислом обвинуваченого, тобто на переконання суду, умисно спричиняючи ОСОБА_9 перелічені вище тілесні ушкодження, ОСОБА_7 мав на меті не позбавлення потерпілого життя, а виключно нанесення йому тілесного ушкодженн.я
При цьому, вирішуючи питання наявності у обвинуваченого умислу на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , суд враховує роз`яснення п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно яких питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень, суд дійшов до висновку, що їх неможна вважати й нанесеними випадково.
Так, дії обвинуваченого, який, використовуючи ніж з довжиною клинка більше 11 см, з шириною клинка - 2,8 см, який мав лезо з двосторонньою симетричною заточкою та добре вираженими ребрами заточки (висновок експерта № 133 від 19.03.2019 року), наніс не один, а декілька ударів ножем, з локалізацією їх, зокрема, в область грудної клітки, свідчать про те, що він мав на меті заподіяти ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, оскільки загальновідомим є той факт, що ніж має колюче-ріжучі властивості, а в грудній клітці розташовані життєво-важливі для людини органи, при пошкодженні яких можливо отримати серйозні тілесні ушкодження та крововтрати, навіть, з летальним наслідком.
Отже, завдаючи неодноразово удари по тілу потерпілого та в його голову як кулаками рук, так і за допомогою ножа, обвинувачений, на переконання суду, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно істотну шкоду здоров`ю ОСОБА_9 . Таким чином, фактичні обставини кримінального провадження свідчать, що дії обвинуваченого мали умисний протиправний характер, що свідчить про наявність прямого умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, а тому відповідальність за заподіяну шкоду повинна наставати на загальних підставах, як за умисний злочин.
Відповідно до висновку експерта № 137 від 19.02.2019 року при проведенні огляду ОСОБА_7 будь-яких видимих зовні тілесних ушкоджень,а так само слідів їх загоєння, що за давністю утворення відносяться до подій викладених в обставинах справи, не виявлено /а.с. 63, 64 т.2/.
Беручи до уваги вказаний висновок та з урахуванням показань допитаних судом свідків і потерпілого, суд вважає, що у обвинуваченого й не було невідкладної необхідності в заподіянні шкоди потерпілому, адже дії ОСОБА_9 не загрожували негайною та невідворотною шкодою для охоронюваних правом інтересів ОСОБА_7 , а тому обвинувачений не знаходився у стані необхідної оборони.
При цьому, суд приймає до уваги ті показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом у цьому вироку щодо нанесення обвинуваченим за допомогою кулаків та ножа тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Не встановлено наявності у ОСОБА_7 в момент події й афективного стану, який унеможливив би його відповідальність.
Так, з висновку судово-психіатричної експертизи № 109 від 04.03.2019 року слідує, що ОСОБА_7 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у формі психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин /канабіоїди, психостимулятори, опіоїди/, на теперішній час синдром залежності від опіоїдів. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв,а перебував у стані наркотичного сп`яніння. Отже, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує проти наркоманічного лікування. За психічним станом протипоказань до лікування немає /а. с. 73-79 т. 2/.
Суд, на виконання вимог ст. 67 КПК України, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи, що по справі було забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд усіх її фактичних обставин, дійшов висновку про доведену винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому злочині при вищевикладених судом обставинах.
Таким чином, поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було спричинено потерпілому тяжке тілесне ушкодження, мети та мотивів ОСОБА_7 , виключає кваліфікацію дій останнього за ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.1 КК України як закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, а підстав для будь-яких розумних сумнівів щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 в умисному спричиненні ОСОБА_9 тяжкого тісного ушкодження, під час судового розгляду справи встановлено не було, а тому суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходить з того, що злочин, передбачений ст. 121 ч. 1 КК України є менш тяжким ніж злочин, передбачений ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.1 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого його право на захист не порушується.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнається його щире каяття у вчиненні ним злочинів при викладених судом обставинах.
Стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину в стані наркотичного сп`яніння. При цьому, факт перебування обвинуваченого на час події злочину в стані такого сп?яніння стороною захисту не спростовувався та підтверджений висновком щодо результатів медичного огляду від 31.01.2019 року, за яким лікарем-наркологом ОСОБА_26 було констатовано, що станом на 0-15 год. 31 січня 2019 року ОСОБА_7 перебував у стані наркотичного сп`яніння /а.с. 125 т.2/.
Отже, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, судом визнається вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння.
Питання призначення покарання судом вирішується у відповідності до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, де поряд із кваліфікацією дій винуватої особи враховується й ряд інших чинників.
При призначенні покарання обвинуваченому суд ураховує позицію сторін обвинувачення та захисту, бере до уваги вищевказану обставину, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання, та обставину, що має пом`якшити останнє, враховує ступінь тяжкості учинених злочинів, які закон відносить до категорії тяжких злочиніві, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки - спричинення потерпілому істотної шкоди для його здоров`я, суд враховує й відомості про особу винуватого: перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, а у лікаря-психіатра - не перебуває, на військову службу не призивався, не інвалід, постійного місця роботи не має, оскільки документів на підтвердження іншого не надав, дітей не має, неодружений, має місце проживання, під час попереднього ув`язнення адміністрацією слідчого ізолятора характеризувався задовільно.
Суд також враховує і поведінку обвинуваченого: після вчинення злочину залишив місце пригоди, не вживши жодних заходів із забезпечення надання постраждалому ОСОБА_9 медичної допомоги, хоча сам й не був травмований, за час кримінального провадження обвинувачений жодним способом дій на відшкодування спричиненої потерпілому шкоди не вчинив, хоча й не був обмежений у працездатності. При цьому, потерпілий наполягав на призначені саме суворого покарання обвинуваченому.
Усе вищевказане у сукупності, на переконання суду, свідчить про неможливість його соціальної адаптації без реальної ізоляції від суспільства.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за вчинені злочини покарання у виді позбавлення волі на строк, в межах санкції відповідного закону про кримінальну відповідальність, зважаючи на можливість виправлення обвинуваченого лише шляхом строкової ізоляції від суспільства.
На думку суду, вказане покарання випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, отже, воно буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так й іншими особами, тобто покарання, що призначається, досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Зважаючи на те, що у справі встановлена лише одна обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом не встановлено достатніх підстав для застосування при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, як не встановлено і законних підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що призначається, враховуючи наявні у нього числені судимості за вчинення умисних кримінальних правопорушень.
Також, оскільки судом встановлено, що по цьому кримінальному провадженню обвинувачений винен у кількох злочинах (сукупність кримінальних правопорушень), суд, визначивши йому покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, має призначити ОСОБА_7 статочне покарання за правилами, передбаченими ч.ч. 1-3 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Крім того, оскільки інкриміновані обвинуваченому по цьому кримінальному провадженню злочини вчинено ним до ухвалення попереднього вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2019 року, остаточне для відбуття покарання ОСОБА_7 слід призначити із застосуванням положень ч.4 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, і саме шляхом повного складання покарань, оскільки призначене вказаним вироком суду покарання у виді 6 місяців арешту ОСОБА_7 взагалі не відбуте.
Призначаючи остаточне покарання, суд виходить з того, що за положеннями ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень менш суворий вид покарання (арешт) переводиться в більш суворий вид (позбавлення волі), виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого закінчився.
Вирішуючи питання про запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили, суд виходить з того, що на момент ухвалення вироку суду не зник та не зменшився ризик переховування обвинуваченого від суду, бо перспектива відбування ним реального покарання за вчинені злочини може спонукати обвинуваченого до переховування від суду. Такий висновок суду підкрімплюється аналізом процесуальної поведінки ОСОБА_7 , яка мала місце за час судового розгляду справи.
Виходячи з цих міркувань, суд вважає доцільним застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Також судом вирішуються питання щодо речових доказів згідно ст. 100 КПК України та стягнення витрат за проведення експертиз у відповідності до положень ст. 124 КПК України.
Так, відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Оскільки проведення судової балістичної експертизи здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч. 2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення названої експертизи в загальній сумі 1144 гривні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 121 ч. 1, ст. 263 ч.1 КК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2019 року, визначити ОСОБА_7 остаточне для відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (місяців).
До набрання вироком суду законної сили застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу його фактичного затримання.
Зарахувати до строку покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення у період з 30 січня 2019 року по 27 червня 2019 року включно.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати з проведення судової експертизи в сумі 1144 гривень.
Речові докази:
- гаманець чорного кольору, в кому знаходяться грошові кошти в сумі в розмірі 85 гривень, перепустка на ПАТ «Миронівський хлібопродукт» на ім`я ОСОБА_9 , картка «Укрсіббанка» № НОМЕР_2 лишити потерпілому за належністю;
- чоловічу куртку темно-синього кольору; чоловічі спортивні брюки чорного кольору; чоловічу кофту синього кольору з капюшоном; чоловічі черевики чорного кольору зі вставками сірого кольору, які залишені на зберіганні у СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути Березовському за належністю;
- мобільний телефон марки «МОТО» модель «ХТ 1723» в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , в якому знаходиться сім-картка «Водафон» НОМЕР_5 лишити ОСОБА_7 за належністю, скасувавши арешт, накладений на перераховане майно ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2019 року;
- куртку чорного кольору з капюшоном з внутрішньої сторони підкладка синього кольору (поміщено та упаковано до картонної коробки), спортивну кофту чорного кольору з капюшоном (поміщено та упаковано до картонної коробки), спортивні брюки чорного кольору (поміщено та упаковано до картонної коробки), які залишені на зберіганні у СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_7 за належністю, скасувавши арешт, накладений на перераховане майно ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2019 року;
- речовину бурого кольору та контроль /на марлевому тампоні/ (упаковано до паперового конверту), два полімерних стакани (упаковано до картонної коробки), запальничку «ВІС» чорного кольору (поміщено до паперового конверту); серветки білого кольору, зі слідами РБК (поміщено до паперового конверту), предмет, схожий на ніж (поміщено до картонної коробки), які залишені на зберіганні у СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знищити, скасувавши арешт, накладений на вказаний ніж ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2019 року;
- пістолет НОМЕР_1 «STALKER MOD 914 S.» Made by ATAK arms 1td. Cal 9mm P.A.K. та два патрони, які передані на відповідальне зберігання до дозвільної системи Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знищити;
- флеш-носії з відеозаписами слідчих експериментів за участю потерпілого та свідків, що становлять матеріали кримінального провадження лишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілій, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2