ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/6192/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3020/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого п.п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 вересня 2020 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі; ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які встановлені під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшились та продовжують існувати. Застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Не погодившись з ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки воно є необґрунтованим.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений зазначає, що ризики, на які вказує прокурор в своєму клопотання, не відповідають дійсності, доводи прокурора базуються на домислах та не ґрунтуються на відповідних доказах. Той факт, що він раніше судимий, не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , у зв`язку з чим апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині не перевіряються під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, усі докази по справі не дослідженні, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого п.п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України, тобто у скоєнні особливо тяжкого злочину, а саме у протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає найбільш тяжкий вид покарання у виді довічного позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто за ч.2 ст.125 КК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Рішенням Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії» визначено, що «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , який раніше судимий, в тому числі за вчинення вбивства іншої людини; відбував покарання у виді позбавлення волі; неодружений; офіційно не працевлаштований та законних джерел прибутку не має, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів вважає, що з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, зокрема неповоротних наслідків від вчиненого злочину смерть потерпілого; вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння у за попередньою змовою групою осіб; ступінь тяжкості вчинених злочинів; даних про особу обвинуваченого, продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Твердження апелянта про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються відомостями матеріалів судового провадження та висновками суду, що зазначені в оскаржуваному судовому рішенні.
Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Щодо доводів сторони захисту про те, що судове рішення ухвалене незаконним складом суду та підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.2 ст.412 КПК України, є суб`єктивним та безпідставними.
Так, на розгляді у Ленінському районному суді м.Харкова у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_5 і ОСОБА_9 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 12,13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України.
22 липня 2020 року судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні провадився у складі: головуючий суддя ОСОБА_1 та судді ОСОБА_5 , оскільки суддя ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні. У цьому судовому засіданні в суді першої інстанції, у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , який спливав 24 липня 2020 року, виникла необхідність розглянути, на підставі ст.ст.187, 197, 322, 331 КПК України, питання щодо необхідності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до абз.5 п.20-5 Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.
Та обставина, що під час розгляду питання щодо необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою приймала участі у складі суду ще і суддя ОСОБА_5 , на думку колегія суддів, прямо не суперечить вимогам п.20 Перехідних положень КПК України та не впливає на правильність прийнятого рішення щодо вирішення цього питання, а тому у конкретному випадку немає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 22 липня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді