Справа № 188/421/20
Провадження № 1-кп/188/106/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю - прокурора ОСОБА_3

- представника потерпілого ОСОБА_4

.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 00001411 від 05.03.20 р. відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася та проживає в АДРЕСА_1 , гр-нка України , освіта середня , працює кухарем у Самарській ЗОШ , заміжня ( має на утриманні малолітню дитину ), раніше не судима ,

у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 04.03.2020 року о 13.10 год., перебуваючи в коридорі на другому поверсі Петропавлівської ЗОШ № 1 І-ІІІ ст., яка розташована за адресою: вул. Шкільна, 11, смт Петропавлівка, Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, із силою взявши обома руками за плечі неповнолітнього ОСОБА_6 та з силою вдарила останнього головою об стіну та нанесла не менше одного удару в живіт ОСОБА_6 , чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин потиличної ділянки по центру, гематоми лівої повздовжньої ділянки, що згідно додаткового висновку експерта № 67, по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитана по суті пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України обвинувачена ОСОБА_5 вину визнала повністю та пояснив , що дійсно 04.03.2020 р. вона спричинила малолітньому ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Приводом до цього була та обставина , що її син ОСОБА_7 постійно скаржився , що учень їхньої шкоди ОСОБА_8 постійно вчиняє напади , ображає та принижує його .

В той день , близько 13.00 год. вона прийшла до школи № 1 щоб поговорити з ОСОБА_9 та запобігти в подальшому такої його негідної поведінки та щоб він припинив вчиняти насильство по відношенню до сина.

Коли до неї підійшов ОСОБА_10 , останній в категоричні формі почав відмовлятися від своєї провини та повівся зухвало. Така поведінка її дуже обурила , навіть розлютила та вивела з психологічної рівноваги , а тому вона виштовхала його в коридор школи та сильно штовхнула на стіну. Від поштовху він вдарився об стіну , а потім вона вдарила його рукою декілька разів в по тулубу. На цьому вона припинила наносити будь-які удари , залишила ОСОБА_11 та пішла до адміністрації школи.

Вважає , що причиною конфлікту була неправомірна поведінка малолітнього потерпілого , який негативно характеризується у школі.

У скоєному щиро розкаюється . Просить суд призначити покарання не пов"язане з позбавленням волі . Цивільний позов визнає частково. Матеріальну шкоду визнає повністю , а розмір моральної шкоди залишає на розсуд суду.

Представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , мати ОСОБА_4 дала пояснення , які є аналогічними до обставин викладених у обвинувальному акті. Доповнила , що її син ОСОБА_6 навчається у 5-Б класі Петропавлівської ЗОШ.

Про обставини побиття її сина вона дізналася від директора школи. Син пояснив , що 04.03.2020 р. на перерві його викликали у коридор школи. Там знаходилася незнайома йому жінка , як потім стало відомо , що це була ОСОБА_5 і яка з невідомих йому причини схопила його за верхній одяг та з силою вдарила об стіну , а потім почала бити руками по голові, також била в живіт коліном.

Син перебував на лікуванні у медичному закладі на умовах стаціонару. Вона понесла матеріальні та моральні збитки викладені у позовній заяві , а тому цивільний позов підтримує у повному обсязі.

Вона не відмовляється від обвинувачення та не бажає укласти з потерпілою угоду про примирення. Вважає , що обвинувачена ОСОБА_5 повинна понести покарання відповідно до Закону і вона погоджується з покаранням у виді штрафу , як того вимагає прокурор в судових дебатах.

Після допиту обвинуваченої , представника потерпілого , суд дійшов висновку , що їхні показання є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ними змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення , добровільності та істинності їхньої позиції .

За згодою учасників судового провадження , суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів щодо тих обставин , які ніким не оспорюються , роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку . Суд ухвалив провести часткове дослідження доказів.

Судом досліджувалися такі докази :

- висновки СМЕ № 52 від 10.03.2020р. ( а.с. 53-54) та висновок СМЕ ( додатковий ) від 23.03.2020 ( а.с.65-66) .

Даними документами підтверджується факт спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_5 малолітньому ОСОБА_6 , які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень та підтверджують вірність кваліфікації її дій .

На думку суду , зазначені докази є належними , достовірними та достатніми для визнання винуватості обвинуваченої та призначення їй відповідного покарання.

Органи досудового розслідування дії обвинуваченої ОСОБА_5 кваліфікували вірно за ч.1 ст. 125 КК України , тобто умисне легке тілесне ушкодження .

Визначаючи вид та міру покарання , суд бере до уваги , що обвинуваченою скоєно злочин невеликої тяжкості .

Вивчаючи її особу встановлено , що вона раніше не судима . За місцем проживання характеризується посередньо. На обліку у лікарів нарколога не перебуває .

Обставинами , що пом`якшують покарання є - щире каяття обвинуваченого , сприяння розкриттю злочину та знаходження на її утриманні малолітнього сина.

Обставин , що обтяжують покарання суд у справі не вбачає.

Враховуючи всі зазначені обставини , особу винного , суд вважає , що обвинувачена ОСОБА_5 повинна понести покарання у виді штрафу у межах мінімальної санкції інкримінованого злочину.. Підстав для застосування до підсудного норм ст.. 69 КК України немає. Також суд не знаходить достатніх підстав і для застосування інших видів покарання. Дане покарання буде відповідати тяжкості скоєного правопорушення та особі обвинуваченого.

Представником потерпілої заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди .

Вирішуючи дане питання суд приходить до наступного .

Відповідно до вимог ч.1, 5 ст. 128 КПК УКраїни особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. 129 КПК України визначено порядок вирішення цивільного позову та суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 91 КПК України до обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні віднесено вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Тобто, доказування підстав та розміру цивільного позову у кримінальному провадженні здійснюється в цілому за правилами, встановленими КПК та обовьязково доказування покладається на слідчого та прокурора, оскільки вид і розмір майнової шкоди є одним із елементів у структурі обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (предмета доказування), при цьому цивільний позивач наділений правом брати участь у доказуванні підстав та розміру цивільного позову за допомогою подання органові, що веде провадження, відповідних доказів, але його доказова діяльність - це результат реалізації його процесуальних прав, а не обов`язків.

В ході судового розгляду представник потерпіого зазначила , що розміром матеріальної шкоди вона підтверджує наявними у справі фіскальними чеками.

Розмір матеріальної шкоди становить 577 грн. Дану суму обвинувачена визнає та не оспорю. Тобто остання погоджуєтьмя відшкодувати представнику потерпілого у повному розмірі.

Що стосується розміру моральної шкоди.

Враховуючи фактичні обставини справи , особу обвинуваченої , суд дійшов до висновку , що моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

За приписами п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.п 5, 9 вищезаначеної ППВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення пепереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявлений потерпілою стороною цивільний позов на суму 9000,00 грню в рахунок заподіяної моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 гривень, оскільки, на думку суду, саме в такому розмірі потерпілій заподіяна моральна шкода. При її визначенні, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що вказаний її розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла у результаті заподіяння тілесних ушкодженнь її сину обвинуваченою, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Судові витрати відсутні . Речові докази не вилучалися . Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід не обирався .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370 , 374 КПК України , суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , тобто 850 грн. , стягнувши вказану суму в дохід держави .

Цивільнй позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 наступні грошові суми :

- 577 ( п`ятсот сімдесят сім ) грн.. , що є розміром матеріальної шкоди ;

- чотири тисячі грн.. , що є розміром моральної шкоди.

Вирок суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій , представнику потерпілого та прокурору.

Суддя ОСОБА_1