Справа № 576/1620/20
Провадження № 1-кп/576/271/20
УХВАЛА
іменем України

16 жовтня 2020 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Глухові клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000423 від 05.06.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пушкарі Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Глухівського міськрайонного суду Сумської області перебуває клопотання слідчого СВ Глухівського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

В ході розгляду вказаного клопотання у судовому засіданні встановлено, що 02 червня 2020 року, точний час не встановлено, ОСОБА_4 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, ляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері, проник на територію домоволодіння, розташоване з адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння незаконно таємно викрав господарський саморобний візок, який знаходився біля сараю на території домоволодіння, вартістю 400 грн.. З місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 400 грн..

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у сховище.
Відповідно до висновку судово психіатричної експертизи № 149 від 20.07.2020 ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, інший тип, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, ОСОБА_4 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії інший тип, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.
За результатами розгляду клопотання прокурор просив закрити кримінальне провадження з огляду на те, що на момент судового стан здоров`я ОСОБА_4 змінився, внаслідок чого відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру.
Захисник підозрюваного з думкою прокурора погодився.
ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що у скоєних суспільно-небезпечних діяннях винним себе визнає в повному обсязі, розуміючи, що його дії є незаконними. Дійсно, у червні 2020 року викрав випадково саморобний візок, але більше такого робити не буде.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що, прийшовши додому з городу, виявила відкриті двері, все було розкидано, і побачила, що зник саморобний візок. Розповіла чоловіку, а ввечері зателефонували, щоб зняли відео з камер. Зазвичай обвинувачений тихий, давала йому їсти, адже колись бачила як він їв буряк. Претензій до нього не має, вважає, що його треба лікувати. У прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Під час судового розгляду встановлено, що обставини, наведені у клопотанні слідчого обґрунтовано знайшли своє підтвердження і дійсно вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення суспільно небезпечного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке було вчинено останнім у стані неосудності, що підтверджується наступними, дослідженими у суді доказами.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що бачила, як ОСОБА_10 віз квадратний металевий візок від будинку потерпілої по АДРЕСА_2 , але не знала, що він вкрав його.

Протоколом огляду місця події від 09.06.2020 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких було зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та його обстановка (а.с. 54-58).
Протоколом огляду місця події від 09.06.2020 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких за місцем проживання ОСОБА_4 останній добровільно видав металеву господарську тачку, яка знаходилась всередині будинку (а.с. 47-52).
Висновком експерта від 10.06.2020 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого найбільш ймовірна вартість викраденого господарського саморобного металевого візка складає 400 грн. (а.с. 41-43).
Висновком судово психіатричного експерта № 149 від 20.07.2020, відповідно до якого: як на час вчинення інкримінованого злочину, так і на час проведення експертизи ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії інший тип, параноїдної форми, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом (а.с.31-33).
Оцінюючи зібрані у даному кримінальному провадженні докази у їх сукупності, шляхом повного і всебічного дослідження у судовому засіданні, суд вважає, що вчинене ОСОБА_4 зазначене суспільно-небезпечне діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тобто не був суб`єктом вчиненого діяння через неосудність.
Разом з цим, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_4 лікується в нього загалом близько п`ятнадцяти років. Лікування проходить систематично та добровільно. Востаннє перебував на стаціонарному лікуванні з початку червня поточного року, нещодавно виписаний з лікарні додому, наразі перебуває в стані ремісії, і на даний час не потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару.
Розглядаючи питання необхідності застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».
Так, статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів, що були отримані з показань потерпілих, а також протоколів слідчих дій, висновків експертів.
Разом з тим, з пояснень ОСОБА_11 вбачається, що психічний стан ОСОБА_4 на даний час задовільний, ознак загострення хвороби він не виявляє і стаціонарного лікування не потребує, загрози для оточуючих не представляє.
Зазначене свідчить про те, що висновок експерта в частині необхідності застосування примусових заходів медичного характеру наразі є таким, що втратив свою актуальність. Тому на даний час відсутня потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 .
З огляду на вищевикладене та звертаючи увагу на те, що сторонами не заявлялось клопотання про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_4 , враховуючи, що вказаний висновок експерта № 149 від 20 липня 2020 року не розповсюджує свою дію стосовно стану ОСОБА_4 на даний час, суд при визначенні психічного стану останнього на момент розгляду справи, приймає до уваги відомості, надані лікарем психіатром, який тривалий час спостерігає за підозрюваним в умовах стаціонару та амбулаторно за місцем проживання останнього, вважає, що його психічний стан наразі задовільний, ознак загострення хвороби він не виявляє і стаціронарного лікування не потребує, тобто загрози для оточуючих ОСОБА_4 на даний час не представляє.
При цьому суд не вбачає об`єктивних підстав для призначення додаткової психіатричної експертизи з ініціативи суду, оскільки на думку суду вказані доводи, постійно спостерігаючого в динаміці ОСОБА_4 лікаря психіатра, містять достатні та переконливі відомості про об`єктивний стан психічного здоров`я останнього, а його поведінка у судових засіданнях під час судового розгляду, вказує на відсутність підстав для того, щоб дійти висновків про наявність будь-яких відхилень в поведінці ОСОБА_4 .
Згідно статті 96 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», справи, що надійшли до суду з постановою слідчого для вирішення питання про застосування до неосудних примусових заходів медичного характеру, підлягають закриттю: за наявності обставин, передбачених ст. 6 КПК України (крім п. 4 ч. 1); у разі недоведеності участі цих осіб у вчиненні суспільно небезпечного діяння, якщо суд визнає, що немає потреби застосовувати примусові заходи медичного характеру.
Не можна застосовувати примусові заходи медичного характеру, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності або обмеженої осудності чи захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, до винесення судом ухвали (постанови) одужала або її психічний стан змінився настільки, що вона перестала бути небезпечною для себе чи інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «G.v.France», п. 39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» (п. 18) почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Верховний Суд України у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зазначив, що чинне кримінальне і кримінально-процесуальне законодавство передбачає систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як зазначив Верховний Суд України у вищевказаній постанові за змістом положень КК України, Закону України «Про психіатричну допомогу» та Основ законодавства України про охорону здоров`я метою застосування примусових заходів медичного характеру є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК Украни; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК України.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_12 , будучи особою, яка вчинила 02 червня 2020 року суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, та на переконання суду, станом на момент постановлення судом ухвали має такі суттєві зміни у психічному стані, що він перестав бути небезпечним для себе та інших осіб, суд дійшов висновку, що провадження за клопотанням, яке є предметом даного судового розгляду, підлягає закриттю.
При цьому суд вважає необхідним повідомити про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_12 органи охорони здоров`я для взяття його на облік і здійснення подальшого необхідного лікарського нагляду за ним.
Дані про процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід не обирався. Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 395, 505, 512, 513, 516 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
Провадження за клопотанням слідчого СВ Глухівського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погодженим заступником керівника Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000423 від 05.06.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити.
Речовий доказ господарську тачку, залишити в розпорядженні власника ОСОБА_8 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1