Справа №573/1918/18
Номер провадження 1-кс/573/318/20

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , начальника СВ представника Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:
22 липня 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Білопільського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 від 09 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000517, яка мотивована тим, що досудове розслідування проведено не повно, ряд слідчих дій виконано не було, причетність осіб, на яких вона вказала, до вчинення злочину не перевірено.

Ухвалою слідчого судді від 23 липня 2020 року поновлено пропущений строк для подання скарги та призначено її до судового розгляду на 27 липня 2020 року.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила скасувати постанову про закриття кримінального провадження, пояснивши суду, що слідчим не було належним чином повідомлено про закриття кримінального провадження, крім того слідчий уникала можливості провести всі необхідні слідчі дії.

Начальник СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 проти задоволення скарги не заперечував.

Заслухавши потерпілу ОСОБА_3 , начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , дослідивши подану скаргу та матеріали до неї, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2018 року за заявою ОСОБА_6 , доньки ОСОБА_3 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000517 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, по факту нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень (а. кр. п. 1).

Від самої потерпілої ОСОБА_3 заява до Білопільського ВП надійшла 19 жовтня 2018 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що 07 жовтня 2018 року спричинили їй тілесні ушкодження (а. кр. п. 7).

У своїх показаннях потерпіла ОСОБА_3 неодноразово зазначала, що у вчиненні злочину вона підозрює ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , також вона вказала, що очевидцем подій була її донька ОСОБА_6 , яку вона просила допитати.

19 жовтня 2018 року слідчий ОСОБА_5 дала доручення оперативному підрозділу з`ясувати у Вирівській сільській раді чи зверталась ОСОБА_3 із заявами до сільської ради з приводу неправомірних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , також допитати як свідка ОСОБА_6 (а. кр. п. 22, 23).

У зв`язку з невиконанням оперативним підрозділом зазначених вище доручень 06 листопада 2018 року та 14 січня 2019 року слідчий ОСОБА_5 повторно направляла доручення на проведення вказаних дій (а. кр. п. 24-27).

Так, до моменту закриття кримінального провадження інформація з Вирівської сільської ради так і не була витребувана, свідок ОСОБА_6 допитана не була. Отже, доручення слідчого виконані не були.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких потерпіла підозрює у заподіяння їх тілесних ушкоджень, лише поверхово допитані, під час допиту їм навіть питання не було поставлено, де вони знаходилися у той час, коли потерпіла отримала тілесні ушкодження.

Слідчим не прийняті відповідні заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 07 жовтня 2018 року близько 02:30 год.

Після 25 січня 2019 року жодної слідчої дії в рамках кримінального провадження не проводилося.

Постановою слідчого Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 09 жовтня 2019 року кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000517, закрите на підставі абзацу 14 ст. 284 КПК України, але при цьому навіть не зазначена відповідана частина чи пункт сатті 284, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування та непред`явленням підозри жодній особі.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно з ч. 5 ст.110 КПК України постанова слідчого має бути вмотивована, однак ці вимоги процесуального закону при закритті провадження дотримані не були, оскільки в постанові про закриття кримінального провадження не надано оцінку всім обставинам, здобутим під час досудового розслідування.

Потерпілій не повідомлялося про вчинення процесуальних дій, не було відомо на якій стадії знаходиться кримінальне провадження. Крім того, а ні слідчий, а ні процесуальний керівник не повідомили про закриття кримінального провадження.

У постанові слідчого про закриття кримінального провадження не обґрунтовано та не зазначено, на підставі яких проведених слідчих та процесуальних дій вона дійшла висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі абзацу 14 ст. 284 КПК України.

Будучи зобов`язаним забезпечити ефективне досудове розслідування, орган досудового розслідування впродовж строку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України має встановити, чи була подія кримінального правопорушення, а також у разі відсутності такої або виявлення інших підстав для закриття провадження - прийняти відповідне рішення.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Вимоги ст. ст. 219, 284 КПК України обумовлені необхідністю додержання під час досудового розслідування розумних строків проведення процесуальних дій, а не з метою надання органу досудового розслідування можливості формального закриття кримінальних проваджень та зняття з держави обов`язку розслідувати злочини, тобто можливості просто «не знайти особу, яка вчинила злочин» протягом встановленого законом строку.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає, що за вказаних обставин та наявності прямої вказівки потерпілої на осіб, яка на її думку вчинили злочин, слідчий зобов`язана була з`ясовувати питання причетності цих осіб до вчинення кримінального правопорушення та наявність доказів на підтвердження цього, а не закривати кримінальне провадження із зазначених вище підстав. У даному випадку дії слідчого суперечать загальним засадам та завданням кримінального провадження, а закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків, передбачених ст. 219 КПК України, є недопустимим.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи скарги ОСОБА_3 є слушними, а досудове розслідування в кримінальному провадженні проведено без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, тому постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити певну дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги. Нормою ч. 3 цієї статті встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

У зв`язку із наведеним, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 , яка подала скаргу на постанову про закриття провадження, ґрунтується на нормах закону, що є належною підставою для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 93, 110, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого Білопільського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 від 09 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000517 скасувати.

Зобов`язати слідчого Білопільського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 поновити досудове розслідування в кримінальному провадженні від 09 жовтня 2018 року №0000517 та провести його відповідно до вимог КПК України.

Копію ухвали направити Білопільському ВП ГУНП України в Сумській області для подальшого проведення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя