ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/579/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/942/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001091 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 17 липня 2020 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Погребище, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17 липня 2020 року продовжено відносно ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.09.2020 року включно.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, обравши відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надто суворим та таким, що порушує права особи на недоторканність.
Вказує, що суд помилково прийшов до висновку про необхідність задоволення необґрунтованого клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, внаслідок чого застосував норми закону, які не підлягали застосуванню.
Зазначає, що обвинувачений бажав особисто прийняти участь у судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Однак, цього дня він не був доставлений до зали суду, власноруч написав заяву про відмову від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Поряд з цим стороною обвинувачення завбачливо у клопотанні зазначено, що при розгляді кримінального провадження, де ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, участь обвинуваченого взагалі не обов`язкова, застосування виключного запобіжного заходу також можливо без присутності обвинуваченого.
На переконання захисника, зазначені обставини свідчать про порушення права особи на захист від обвинувачення, пряме зухвале втручання в особисте життя та його недоторканність. Суд відкинув посилання захисника про неможливість подальшого розгляду справи за відсутності обвинуваченого та задовольнила клопотання прокурора із порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
З урахуванням викладеного та даних про особу обвинуваченого, а саме його соціального статусу, те, що він є особою похилого віку, пенсіонером, приймаючи до уваги наявність родинних зв`язків, наявність постійного місця проживання та майновий стан, крім того ряд хронічних тяжких захворювань, незадовільний стан здоров`я в цілому, захисник вважає, що до обвинуваченого слід було б застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Із виділених матеріалів кримінального провадження, що надійшли із суду першої інстанції, вбачається, що у провадженні Білозерського районного суду Херсонської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001091.
Ухвалою слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2019 року змінено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою. Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у відповідності до ч.4 ст. 183 КПК України слідчим суддею не визначався.
Як видно зі змісту ухвали слідчим суддею на стадії досудового розслідування кримінального провадження було встановлено наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також виявлено факти порушення ОСОБА_7 умов раніше обраного до нього запобіжного заходу, що слугувало підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В подальшому ухвалами слідчого судді та суду продовжувався строк тримання ОСОБА_7 під вартою.
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17 липня 2020 року, що є предметом розгляду в апеляційному порядку, продовжено ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 вересня 2020 року включно.
Судовий розгляд справи до закінчення дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 не закінчився, докази у повному обсязі не досліджені, а отже суд відповідно до вимог ст. 331 КПК та ст. 177, 178 КПК поставив на вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України до закінчення строку дії попередньої ухвали, суд зобов`язаний вирішити питання про доцільність подальшого тримання особи під вартою.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК.
За правилами ст. 193, 199, 318 КПК України судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.
Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані не були, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 розглядалося за відсутності обвинуваченого. Зазначеним було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , що є підставою для скасування ухвали суду із постановленням апеляційним судом нової ухвали по суті клопотання прокурора та вимог апеляційної скарги захисника щодо зміни запобіжного заходу .
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Продовжуючи строк дії запобіжного заходу, суд має перевірити чи не зменшилися на стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.
Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання ( продовження) запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення .
Як видно із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, обвинувачений схильний до порушення громадського порядку, зловживання спиртними напоями.
Матеріали провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків на території України.
Вбачається, що ОСОБА_7 порушив умови обраного щодо нього у цьому провадженні запобіжного заходу у виді домашнього арешту у зв`язку з чим слідчим суддею запобіжний захід відносно ОСОБА_7 було змінено на більш суворий у вигляді тримання під вартою.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, недоведеність наявності у нього міцних соціальних зв`язків, які б змогли забезпечити належну процесуальну поведінку , його поведінка під час досудового розслідування свідчить про продовження існування на цій стадії кримінального провадження ризику переховуватися від суду .
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, апеляційним судом враховується характер кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції ще не закінчився, не всі докази досліджені, що робить вірогідним продовження існування ризику здійснення незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні.
Доказів того, що на теперішній час сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, матеріали провадження не містять.
Відомості про особу обвинуваченого у сукупності з іншими обставинами, що підлягають врахуванню відповідно до положень ст. 178 КПК України доводять, що на даній стадії кримінального провадження більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як про те просить захисник, не зможе запобігти наявним ризикам.
Колегія суддів не погоджується із доводами захисника про необґрунтованість клопотання прокурора щодо продовження існування заявлених ризиків.
Наявність у обвинуваченого місця проживання та його вік не є достатніми чинниками, які гарантують запобіганню ризикам , враховуючи наведені вище обставини та попередню неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .
Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого не може бути визнано підставою для зміни запобіжного заходу , вони не доводять критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливість утримання ОСОБА_7 в установі попереднього ув`язнення.
За правилами ч 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину , що спричинило загибель людини, з урахуванням наведених вище відомостей про особу обвинуваченого колегія суддів не вважає можливим визначити розмір застави.
Враховуючи викладене клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки існують підстави для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою до 15.09.2020 року включно.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419, 412 , 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 17 липня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу.
Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 15 вересня 2020 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3