КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

08 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000602 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, Житомирської області, раніше судимого: - 27.11.2018 року вироком Малинського районного суду Житомирської області за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, зі звільненням від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7
та захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Бородянського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком суд частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2018 року та визначив ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків, у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Цим же вироком, судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 07 жовтня 2019 року, близько 12-ї години 40 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія, рухався по автодорозі М-07 «Київ-Ковель», де на 38 кілометрі вказаної автодороги поблизу смт. Немішаєве Бородянського району Київської області був зупинений поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_8 за порушення Правил дорожнього руху, а саме пункту 1.1 додаток 2 (перетин суцільної лінії дорожньої розмітки).

Після виявлення адміністративного правопорушення поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_5 пред`явити документи для перевірки, на що ОСОБА_5 повідомив, що посвідчення водія у нього відсутнє.

Після того, як поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_5 про скоєння останнім правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на надання неправомірної вигоди службовій особі органу поліції.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 07 жовтня 2019 року, близько 12-ї години 40 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на 38 км автодороги М-07 «Київ-Ковель» поблизу смт. Немішаєве Бородянського району Київської області в службовому поліцейському автомобілі марки «SkodaRapid», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час складення протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, серії ДПО18 № 692684, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції сержант поліції ОСОБА_8 є посадовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі функції в частині прийняття рішень, які мають юридичне значення та які тягнуть за собою юридичні наслідки, тобто є представником влади, і знаходиться у вказаному місці при виконанні ним службових обов`язків, ОСОБА_5 , з метою ухилення від притягнення до адміністративної відповідальності, запропонував поліцейському ОСОБА_8 неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в сумі 100 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності. Поліцейський ОСОБА_8 відмовився від прийняття неправомірної вигоди та попередив ОСОБА_5 про відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди службовій особі, проте ОСОБА_5 проігнорував попередження та поклав грошові кошти в сумі 100 гривень, а саме 2 купюри номіналом по 50 гривень кожна, між водійським та пасажирським сидінням біля ручного гальма, тобто надав після пропозиції службовій особі неправомірну вигоду за не вчинення дій, в його інтересах з використанням службового становища.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Бородянського районного суду від 23 липня 2020 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 1 ст. 369 КК України в частині призначення покарання, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком.

Як зазначає апелянт, вирок Бородянського районного суду Київської області відносно її підзахисного є занадто суворим, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 визнав свою вину та повністю розкаявся у вчиненні даного злочину.

Крім того, як звертає увагу апелянт, на момент вчинення кримінального правопорушення її підзахисний опинився в досить скрутному життєвому та матеріальному становищі через відсутність можливості влаштуватись на офіційну роботу та забезпечити умови для проживання своїх дітей, які знаходяться на його утриманні.

Також, апелянт вказує на те, що на даний час її підзахисний працює на будівництві різноробочим, але його ніхто офіційно не оформив, у зв`язку з чим, надати довідку про те, що він працює та отримує заробітну плату він не може.

На думку апелянта, до ОСОБА_5 можливо застосувати менш суворий вид покарання, із врахуванням всіх тяжких сімейних обставин та особи засудженого, який щиро розкаявся у вчиненому, що говорить про можливість його виправлення, навіть без застосування кримінального покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення захисника обвинуваченого, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок без змін; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду та надання такої вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, а саме в межах призначеного ОСОБА_5 покарання.
При призначенні обвинуваченому міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, а також особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем проживання характеризується посередньо, постійної роботи не має, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 повинно бути призначене покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 369 КК України.
Окрім цього, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 не відбув покарання за попереднім вироком, за яким 27 листопада 2018 року був засуджений Малинським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 213 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, зі звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, а тому визнав необхідним, що остаточне покарання обвинуваченому повинно бути призначене за правилами, передбаченими ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги його захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Більш того, як прямо передбачено ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, як це передбачено ч. 4 ст. 71 КК України, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
Приймаючи до уваги ці та інші вимоги закону, в тому числі загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, як за новим вироком, так і за сукупністю вироків, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому не вбачає будь-яких законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного йому покарання, як про це просить у своїй скарзі його захисник.
Підстав для повторного застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, він вчинив новий злочин протягом іспитового строку, чим порушив приписи ч. 3 вказаної статті, а тому суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому реальне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 цього Кодексу.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Бородянського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 939/2759/19

Номер провадження: 11-кп/824/3270/2020

Категорія: ч. 1 ст. 369 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1