справа № 208/294/21
№ провадження 1-кс/208/111/21
УХВАЛА
Іменем України

18 січня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , слідчого СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного в ЄРДР за № 60000051, внесеного 16.01.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинська, українець, громадянин України, маючий середньо-спеціальну освіту, не працюючий, маючий на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на його утриманні і інших родичів не мають, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий;

встановив:
18.01.2021 року слідчий звернувся із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження № 60000051, внесеного 16.01.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно до підозри пред`явленої ОСОБА_6 , він підозрюється в тому, що 16.01.2021 року, приблизно о 05.00 год. (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов в квартиру АДРЕСА_2 де в той же час перебував раніше малознайомий йому ОСОБА_9 , 1965 року народження.

В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 , виник протиправний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , перебуваючи 16.01.2021, приблизно о 05.00 год. (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , утримуючи у своїй правій руці пістолет «Safari», калібру 4 мм., який мав при собі, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому, що шляхом здійснення пострілів в людину можливо позбавити її життя, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, здійснив не менше чотирьох пострілів в голову ОСОБА_9 , від чого ОСОБА_9 впав на підлогу, втратив свідомість та захрипів.

Вважаючи, що його протиправний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , реалізовано у повному обсязі і що ОСОБА_9 внаслідок його протиправних дій помер, ОСОБА_6 , вважаючи, що виконав всі необхідні дії, направлені на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зник.

Того ж дня, тобто 16.01.2021, приблизно о 07.00 год., було викликано швидку медичну допомогу, якою ОСОБА_9 було доставлено до лікувального закладу, де йому було надано своєчасну та невідкладну медичну допомогу, завдяки якій життя ОСОБА_9 вдалося врятувати.

Таким чином, ОСОБА_6 виконав всі необхідні дії, спрямовані на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , відповідно до довідки № 37 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова», спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми ЗГМ 3 ст., САК, перелом кісток основи черепу, вогнепальне поранення, стороннє тіло правої орбіти (металевої цільності).

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

16.01.2021 року о 10.00 годині ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

16.01.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на думку прокурора та слідчого, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями свідків, протоколом огляду місця події, довідкою КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова» із зазначенням тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий ОСОБА_9 , показаннями підозрюваного ОСОБА_6 , речовими доказами та іншими зібраними доказами у їх сукупності. З огляду на вищевикладене є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 причетний до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 України, а саме замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Прокурором підтримано клопотання вцілому, та зазначено що з врахуванням ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Прокурор та слідчий зазначили, що з метою забезпечення виконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме спробам: переховуватися від суду, підозрюваний не дотримується суспільних норм поведінки і моралі, може намагатися уникнути покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростовували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, крім того підозрюваний не має офіційного місця роботи, є підозрюваним у скоєнні кримінального правопорушення за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, строком від 7 до 15 років, та з метою уникнення можливого покарання, є ризиком, як переховування від суду.
Щодо ризики незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, то підозрюваний проживає в одному домі із свідками події, з яким знайомий, і з метою ухилення від можливого покарання за скоєне кримінальне правопорушення, може вчинити вплив на свідків, з метою зміни останніми показів.

На підставі викладеного, з метою запобіганням ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 на думку прокурора та слідчого необхідно застосувати найбільш суворий запобіжний захід, а саме тримання під вартою, так як інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки та заявлених ризиків.

Підозрюваний ОСОБА_6 не заперечуючи фактичних даних події, зазначив що обсяг підозри йому зрозумілий. Щодо заявленого клопотання, просив обрати відносно нього інший більш м`який запобіжний захід, як домашній арешт, так як в нього на утриманні знаходяться двоє дітей, одна дитина малолітня, інша неповнолітня. Так як інших родичів вони не мають, та він є єдиним годувальником для дітей, просить не обирати відносно нього запобіжний захід тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 , враховуючи позицію підзахисного, вважав, що доцільним буде запобіжний захід більш м`який ніж тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, так як всі заявлені ризики є припущенням, та не доведені прокурором і слідчим під час розгляду клопотання. Враховуючи двоє дітей які проживають із ОСОБА_6 інших родичів не мають, а тому підозрюваний не може кинути дітей та зникнути з міста.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 16.01.2021 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, прокурор та слідчий підтримуючи клопотання посилаються на підтвердження обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_6 у вчиненні ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, які вказують на обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_6 у вчиненні ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Фактичні данні щодо обставин що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

При прийнятті рішення щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу, слідчим суддею враховується як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному як позбавлення волі на строк до трьох років.

А тому, дослідивши матеріали кримінального провадження, підтверджені ризики передбачені ст.177 КПК України.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У рішенні ЄСПЛ «Москаленко проти України», п. 36, зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду, однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» визначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Водночас, ЄСПЛ у рішеннях від 29.09.2011 у справі «Третьяков проти України», від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» зазначив, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування меш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При цьому слідчий суддя керується позицією ЄСПЛ, згідно до якої оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Також слідчий суддя враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Слідчий суддя враховує, особу підозрюваного, який має інвалідність ІІІ групи, що на його утриманні знаходяться дві дитини, одна з яким малолітня, як зазначено підозрюваним що він працює але не офіційно, та ці обставини не нівелюють ризиків заявлених прокурором та слідчим, так як підозрюваний, будучи особою, згідно до вимог ст. 89 КК України, раніше не судимою, підозрюється у скоєння особливо тяжкого злочину, за яке у разі доведення його винуватості, може загрожувати покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що потерпілий на від кримінального правопорушення на даний час перебуває у лікувальному закладі, та що свідки події є сусідами підозрюваного, а тому заявлені ризики як переховування від суду, та незаконний вплив на свідків кримінального правопорушення, з метою ухилення від можливого покарання, є обґрунтованими.

На підставі вище зазначеного, оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Слідчий суддя вважає, що з врахуванням обставин кримінального правопорушення, встановленими під час судового засідання ризиками, обґрунтованої підозрою за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, так як особа підозрюється у вчинені злочину, а тому застава не підлягає встановленню.
На підставі вище зазначеного та керуючись ст.ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196, 207, 211 КПК України, -

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 60 діб.

Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, рахувати з часу його затримання, а саме з 16 січня 2021 року о 10.00 годині, строком до 14 березня 2021 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1