ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7340/20
Номер провадження 11-кп/819/1245/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307,
ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 321 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000380 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Берислав Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 321 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 14 грудня 2020 року включно,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч.2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 321, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст.321 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 15 жовтня 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 14 грудня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2020 року скасувати, обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою реєстрації та проживання, а саме АДРЕСА_1 . В решті ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відносно обвинуваченого цілком можливим було б застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання, не порушуючи норми кримінального процесуального закону. Обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є занадто суворим, а визначення майже максимального розміру застави являється непомірною сумою для обвинуваченого.

Поза увагою суду залишився той факт, що злочини вчинені ОСОБА_8 не пов`язані зі злочинами проти життя та здоров`я. ОСОБА_8 проживав однією сім`єю з обвинуваченою ОСОБА_10 , відносно якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк якого на теперішній час сплив, має постійне місце проживання та реєстрації.

Жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, стороною обвинувачення не доведений.

Обвинувачений не має жодного наміру переховуватися від суду.

Ризик впливу обвинуваченого на інших обвинувачених та свідків у кримінальному провадженні також відсутній, оскільки свідки вже допитані. Інші обвинувачені знаходяться під заставою, сумлінно виконують обов`язки, передбачені ухвалою про застосування запобіжного заходу.

Вважає жодним чином необґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, а в клопотанні прокурора дані про такі обставини відсутні.

В судовому засіданні стороною захисту було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на більш м`який у виді домашнього арешту за місцем проживання, проте суд не розглянув таку можливість, а в оскаржуваній ухвалі жодна вказівка про дане клопотання відсутня.

ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, про що свідчить наявна в матеріалах провадження розписка. Клопотання про відкладення розгляду справи чи забезпечення його участі в судовому засіданні на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 321 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілим може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст.311, ч. 4 ст. 321 КК України, та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Інкриміновані обвинуваченому особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, з огляду на те, що вказані кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів було вчинено з корисливих мотивів, організованою групою.

З урахуванням вищевикладених фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав інтересів суспільства.

З огляду на характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_8 офіційно непрацевлаштований, законного джерела доходу не має, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, за що реально відбував покарання у виді позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив нові тяжкі та особливо тяжкі злочини у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість.

Враховуючи, що ОСОБА_8 не має будь-яких соціальних зв`язків, які стримували б його від ухилення від органів досудового розслідування та суду, обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, вчинених організованою групою, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому доказів того, що на даний час виникли інші обставини, ніж ті, що були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та при їх продовженні, які б доводили те, що заявлені раніше ризики на даний час зменшилися, стороною захисту надано не було, а доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на вищевикладене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що злочини вчинені ОСОБА_8 не пов`язані зі злочинами проти життя та здоров`я, ОСОБА_8 проживав однією сім`єю з обвинуваченою ОСОБА_10 , відносно якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк якого на теперішній час сплив, обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, - колегія суддів хоча і приймає до уваги, проте з огляду на виключну підвищену суспільну небезпечність інкримінованих тяжких та особливо тяжких злочинів, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому більш м`якого виду запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, як на тому наполягає захисник.

Доводи апелянта про те, що в судовому засіданні стороною захисту було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на більш м`який у виді домашнього арешту за місцем проживання, проте суд не розглянув таку можливість, а в оскаржуваній ухвалі жодна вказівка про дане клопотання відсутня суперечать дійсності. Так, згідно технічного запису судового засідання від 15 жовтня 2020 року після оголошення прокурором клопотання про продовження строків дії обраних відносно обвинувачених запобіжних заходів, захисник ОСОБА_7 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, просила змінити обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт, тобто фактично самостійного клопотання про зміну обраного запобіжного заходу захисник не заявляла. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд зазначив про відсутність підстав для зміни щодо обвинувачених запобіжних заходів на більш м`які.

Твердження захисника про необґрунтованість клопотання прокурора являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Посилання апеляційної скарги захисника про те, що визначений майже максимальний розмір застави являється непомірною сумою для обвинуваченого позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 15 жовтня 2020 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, а ухвала слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 14 лютого 2020 року, якою відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено заставу у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 168 160 грн (а.п.119-125) не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4