Справа № 493/1304/20
Провадження № 1-кс/493/206/20
УХВАЛА
07 вересня 2020 року м. Балта Одеської області

Слідчий суддя Балтського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Балті клопотання ст. інспектора СД Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні сектору дізнання Балтського ВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000046 за фактом використання завідомо підробленого документа.
Під час розслідування даної справи ст. інспектор СД Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 за згодою прокурора Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, вилученого 06.09.2020 року під час огляду місця події.
Свої вимоги ст. інспектор СД обґрунтовує тим, що вилучене майно має значення речового доказу по даному кримінальному провадженню.
Ст. інспектор та прокурор в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд клопотання за їх відсутності, зазначивши, що клопотання про арешт майна підтримують в повному обсязі.
Власник майна в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі, проти арешту посвідчення водія не заперечує.
Вивчивши матеріали, якими обґрунтовується необхідність арешту, слідчий суддя дійшла такого висновку.
Згідно з витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 06.09.2020 року внесено відомості про факт використання завідомо підробленого документа за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України.
З матеріалів досудового розслідування вбачається, що 06.09.2020 року в ході огляду місця події службового кабінету № 21 Балтського ВП ГУНП в Одеській області, за адресою: вул. Поштова, 23, м. Балта, ОСОБА_5 надав посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке було вилучено в якості речового доказу. При цьому, пояснивши, що вказане посвідчення водія він придбав у свого знайомого, хоча навчання з підготовки водіїв він не проходив та іспитів в державній установі не здавав.
Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В клопотанні ст. інспектор СД пов`язує необхідність накладення арешту на вилучене під час огляду місця події посвідчення водія, так як воно має значення речового доказу по даному кримінальному провадженню. Проте ст. інспектором СД в клопотанні про накладення арешту, не зазначено, за якими саме ознаками вказане майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні відповідно до ст. 98 КПК України. При тому, що постанова ст. інспектора СД про визнання вилученого майна речовими доказами в матеріалах справи відсутня.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок інспектора СД про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого інспектором СД рішення.
Інспектор СД, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
Таким чином, слідчий суддя дійшла висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні майно, значення якого як речового доказу у даному кримінальному провадженні не доведене.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні клопотання ст. інспектора СД Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1