Справа № 509/4192/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження №0000155 від 08.03.2020 р., з обвинувальним актом, яким:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Солтанівка, Любашівського району, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,-

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Зугдіді Республіки Грузія, громадянин Грузії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , відносно якого обвинувальний акт за ч. 4 ст. 187 КК України перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Чорноморськ, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 08.03.2020, відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_5 на досудовому слідстві обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 12.09.2020 року, та закінчити розгляд кримінального провадження до цього часу неможливо.
В відповідності до обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідування час та місці ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 досягли згоди на вчинення розбійного нападу та викрадення громадянина України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому узгодивши роль кожного при його вчиненні. Для організації та спрощення вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбали вогнепальну зброю.

Приступивши до реалізації свого узгодженого та злочинного плану, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 07.03.2020 близько 17.10 годині рухаючись на транспортному засобі марки «BMW» BBI FA79 по вул. Маріїнська смт. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області за кермом якого перебувала невстановлена в ході досудового слідства особа. Побачивши транспортний засіб потерпілого марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за кермом якого перебував сам потерпілий ОСОБА_12 здійснили небезпечний маневр та змусили останнього зупинити автомобіль. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вийшли із автомобіля «BMW» BBI FA79, та в подальшому ОСОБА_5 тримаючи в руках вогнепальну зброю здійснив постріл вбік потерпілого. Далі, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок майна потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проникли до автомобіля марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в якому ОСОБА_5 наніс удар в область голови ОСОБА_12 , а ОСОБА_4 в свою чергу використовуючи невстановлений предмет за конструктивними особливостями схожий на вогнепальну зброю, як психологічний фактор можливого застосування відносно потерпілого насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, із кишені куртки потерпілого дістав мобільний телефон марки «Самсунг А10» чорного кольору, який належить останньому, вартістю 5000 гривень, тим самим заволодівши майном ОСОБА_12 та яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 07.03.2020 близько 17.10 годині рухаючись на транспортному засобі марки «BMW» BBI FA79 по вул. Маріїнська смт. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області за кермом якого перебувала невстановлена ході досудового слідства особа. Побачивши транспортний засіб потерпілого марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за кермом якого перебував сам потерпілий ОСОБА_12 здійснили небезпечний маневр та змусили останнього зупинити автомобіль. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вийшли із автомобіля «BMW» BBI FA79, та в подальшому ОСОБА_5 тримаючи в руках вогнепальну зброю здійснив постріл вбік потерпілого. Далі, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок майна потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проникли до автомобіля марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в якому ОСОБА_5 наніс удар в область голови ОСОБА_12 , а ОСОБА_4 в свою чергу використовуючи невстановлений предмет за конструктивними особливостями схожий на вогнепальну зброю, як психологічний фактор можливого застосування відносно потерпілого насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, подавивши волю останнього змусив ОСОБА_12 не здійснювати дій направлених на припинення протиправної діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

Далі, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу ОСОБА_4 силоміць перемістив потерпілого до заднього сидіння автомобіля, а ОСОБА_5 зайняв місце водія вказаного транспортного засобу та почав рух, вирушивши в бік с. Молодіжне, Овідіопольського району, Одеської області.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 незаконно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_12 , марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 38756 гривень 56 копійок.

Також, 07.03.2020 близько 17.10 годині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Маріїнська, ріг вул. 7 лінія, маючи спільний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_12 рухаючись на транспортному засобі марки «BMW» BBI FA79 по вул. Маріїнська смт. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області побачивши транспортний засіб потерпілого марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за кермом якого перебував сам потерпілий ОСОБА_12 здійснили небезпечний маневр та змусили останнього зупинити автомобіль. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вийшли із автомобіля «BMW» BBI FA79, та в подальшому ОСОБА_5 тримаючи в руках вогнепальну зброю здійснив постріл вбік потерпілого. Далі, переслідуючи мету незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_4 силоміць перемістив потерпілого до заднього сидіння автомобіля, а ОСОБА_5 зайняв місце водія вказаного транспортного засобу та почав рух, вирушивши в бік с. Молодіжне, Овідіопольського району, Одеської області. Прибувши до кладовища с. Молодіжне, Овідіопольського району, Одеської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витягли потерпілого із авто та розпочали наносити останньому тілесні ушкодження, невстановленими предметами в область голови, тулуба та кінцівок. В ході завдання потерпілому фізичних страждань ОСОБА_4 здійснив постріл із вогнепальної зброї в результаті завдавши потерпілому тілесні ушкодження у виді рани нігтьової фаланги І пальця лівої стопи та відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, продовжуючи реалізацію спільного умислу направленого на незаконне позбавлення волі потерпілого, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 силоміць посадили ОСОБА_12 до автомобіля марки «Мазда 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Далі, прибувши до вул. Фермерська, с. Молодіжне, Овідіопольського району, Одеської області, обмежуючи можливість потерпілого вільно пересуватися, затягли того до багажного відділення автомобіля марки «BMW» BBI FA79, та вирушили у невідомому напрямку. В цей час до ОСОБА_4 та ОСОБА_14 долучився ОСОБА_6 , який разом із іншими переліченими особами, прибув за невстановленої в ході слідства адресою. Де, діючи відповідно до свого узгодженого злочинного плану, дістали потерпілого із багажного відділення «BMW» BBI FA79, та розпочали наносити хаотичні удари в область голови, тулуба та ніг потерпілого невстановленими предметами, в результаті чого завдали потерпілому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку та дві забійні рани голови, які відповідно до п.п. 2 п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та чотири садна правої гомілки які відповідно до п.п. 2 п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В цей час ОСОБА_12 побоюючись за своє життя, скориставшись нагодою та часом поки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відвернули увагу від нього, здійснив змогу втечі. Однак, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не бажаючи припинити свої протиправні дії, маючи при собі вогнепальну зброю, розпочали переслідування потерпілого та хаотичну стрілянину вбік останнього. Про те, ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 наздогнати потерпілого не вдалося.

Таким чином, ОСОБА_11 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі людини вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань із застосуванням зброї, ч. 2 ст. 187 КК України, тобто напад поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямований на заволодіння майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, ч. 3 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор вважає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, необхідно обрати запобіжний захід передбачений п. 5 ч. 1 ст. 176, ст. 183 КПК України тримання під вартою, не застосування якого дасть можливість обвинуваченому: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення;

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, прокурор зазначив, що у ОСОБА_15 , відсутні стійкі соціальні зв`язки, наявне інше кримінальне провадження обвинувальний акт в якому відносно ОСОБА_5 перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області, а також враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину, що свідчить про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений будучи на свободі може впливати на потерпілу, свідків, з метою зміни раніше наданих свідчень для подальшого уникнення учасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності, що свідчить про незаконний влив на потерпілого, свідків.

Також, при обранні запобіжного заходу у порядку ч. 1 ст. 178 КПК України, прокурор просив врахувати те, що докази про вчинення злочину підозрюваним є вагомими, покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину передбачене законом у виді позбавлення волі, задовільний стан здоров`я та молодий вік, відсутність міцних соціальних зв`язків та відомостей про майновий стан підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначене клопотання та просив його задовольнити, мотивуючи це тим, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечували, вважаючи, що прокурором, в клопотанні не наведено жодного факту неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, докази якої мають бути надані для обрання виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Прокурор не обґрунтував, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Також, захист вважає, що сторона обвинувачення не привела жодних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Прокурор не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд вважає клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 є громадянином Грузії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_4 , відносно якого обвинувальний акт за ч. 4 ст. 187 КК України перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області, що надає обґрунтовані підстави зробити висновок про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків та схильності його до вчинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Запобіжний захід тримання під вартою є винятковим найбільш суворим запобіжним заходом, передбаченим КПК України, який буде дієвим з урахуванням характеру, способу та тяжкості вчинених злочинів, в яких особа обвинувачується, відсутністю стійких соціальних зв`язків. Враховуючи розмір майнової шкоди яка була завдана в результаті вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків передбачених п.1 п. 3 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виключає до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, та обґрунтовує застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою.

На підставі наведеного, суд вважає, що, приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити зазначенні у клопотанні дії, спрямованні на перешкоджання здійснення правосуддя в розумні строки, неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, яке визначено законом у виді позбавлення волі, зазначене клопотання підлягає задоволенню.

Також, суд вважає можливим не визначати розмір застави з підстав, передбачених ч.4 ст.183 КПК України, так як ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується в скоєні особливо тяжкого кримінального правопорушення з застосуванням насильства.

Керуючись ст.315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , задовольнити.

Обрати, відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід в вигляді тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор на строк 60 днів, до 08.11.2020 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 14.09.2020 р. о 13.30.

Суддя: ОСОБА_1