Справа № 199/9766/19
ВИРОК
іменем України
13 липня 2020 року місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0001867 від 08.11.2019 відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-21.12.2010 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 22.09.2011 умовно достроково на 4 місяці 19 днів;
-11.12.2013 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 4 роки позбавлення волі. Звільнився 22.05.2015 умовно достроково на 5 місяців 9 дні;
-27.08.2019 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;-
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 186 КК України,
за участі:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро дане кримінальне провадження,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, останній раз 27.08.2019 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення.
Так, 08.11.2019 приблизно о 19:00 годині ОСОБА_3 , проходячи між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_6 , який є особою похилого віку та який через свій стан здоров`я повільно йшов у напрямку місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
Бажаючи допомогти, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 та запропонував відвести останнього до його місця проживання, на що ОСОБА_6 погодився, і вони разом дійшли до будинку АДРЕСА_3 . Потім ОСОБА_6 , піднявшись на дев`ятий поверх буд. АДРЕСА_3 , пішов до своєї квартири АДРЕСА_5 .
В той час, у ОСОБА_3 , який перебував біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, а саме речей, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_6 та належать потерпілому ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний намір, 08.11.2019 приблизно о 19:15 годині ОСОБА_3 , піднявшись на дев`ятий поверх буд. АДРЕСА_3 , підійшов до квартири АДРЕСА_5 та подзвонив у дзвінок вхідних дверей. Дочекавшись, коли ОСОБА_6 відкриє вхідні двері, ОСОБА_3 запитав у нього: «Чи не губив він свої особисті речі?», на що ОСОБА_6 , залишивши вхідні двері в квартиру відкритими, пішов до зальної кімнати зазначеної квартири перевіряти наявність свого гаманця, і в цей час ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, а саме речей, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_6 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_6 залишив вхідні двері до вищевказаної квартири відчиненими, достовірно знаючи про його похилий вік, незадовільний стан здоров`я, незаконно проник до квартири та прослідував за останнім в зальну кімнату, де, стоячи позаду ОСОБА_6 , штовхнув останнього в спину, від чого ОСОБА_6 впав на коліно, тим самим подолав волю потерпілого до опору. Після цього, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 не може чинити йому опір, діючи відкрито, з корисливих мотивів заволодів мобільним телефоном марки «Meizu M5 Note» чорного кольору, та, доводячи свій злочинний умисел до кінця, з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2180 гривень 50 копійок.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що він 08.11.2019 приблизно о 19-00 годині провів потерпілого ОСОБА_6 додому, так як йому відомо, що останній хворіє, погано пересувається, та бачив, що він був в нетверезому стані. Він довів потерпілого до під`їзду будинку, де проживає потерпілий за адресою: АДРЕСА_3 , та пішов. Пізніше до нього звернулись люди та повідомили, що знайшли документи ОСОБА_6 . Він одразу піднявся до останнього та повідомив йому про загублені документи. Вони розмовляли, в ході розмови він зайшов із потерпілим до квартири. Він попросив у ОСОБА_6 зателефонувати, щоб документи нікому не віддали. Після ОСОБА_6 дав йому телефон, а він, взявши телефон одразу пішов. Він не штовхав потерпілого, припускає, що ОСОБА_6 сам впав. Він заперечує, що проник до квартири. Він добре знає потерпілого з дитинства, тому вважав, що між ними добрі стосунки та він може зайти до квартири. Він вчинив шахрайство, так як обманом заволодів телефоном потерпілого. Він особисто не закладав телефон та не отримував за нього гроші. При затриманні співробітники поліції зламали йому ногу, тому він просив провести досудове розслідування з приводу незаконних методів, які до нього застосовували співробітники поліції. Вважає, що ОСОБА_6 його обмовляє, говорить неправду.
Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, в межах висунутого прокурором обвинувачення, яка повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
-показами потерпілого ОСОБА_6 , який суду показав, що він 08.11.2019 повертався у вечірній час додому з магазину. Було приблизно 19-00 годин, було темно на вулиці. Йому було складно йти, так як він має хронічні захворювання. Позаду він почув знайомий голос. Це був ОСОБА_3 , якого він знає, бо вони проживають у сусідніх будинках. Останній запропонував йому допомогти дійти додому. ОСОБА_3 провів його до під`їзду буд. АДРЕСА_3 .Він сам зайшов в ліфт та піднявся на свій поверх. Зайшовши до своєї квартири АДРЕСА_5 зазначеного будинку, він залишив портмоне в прихожій, а телефон «Meizu M5 Note» та окуляри відніс до кімнати. Через деякий час подзвонили у двері, він відчинив та побачив ОСОБА_3 . Останній запитав: «Чи не губив він документи?» При собі ОСОБА_3 цих документів не мав. Він сказав, що вони у іншого чоловіка, який стоїть знизу на вулиці. ОСОБА_3 запитав за телефон, щоб подзвонити. Він розвернувся та пішов до кімнати, щоб взяти телефон, і в цей момент ОСОБА_3 зайшов до квартири та, обігнавши його, залетів до кімнати. Останній штовхнув його, від чого він впав на коліно. ОСОБА_3 схватив телефон та вибіг з квартири, залишивши його в такому стані та положенні. Він йому телефон не давав. Він не намагався його наздогнати, не міг. Він ледве піднявшись з колін, спустився вниз на вулицю, де у чоловіка попросив телефон та зателефонував до поліції. Телефон йому повернули на наступний день співробітники поліції. Впевнений, що це був саме ОСОБА_3 , бо він його добре знає ще з дитинства. Він ОСОБА_3 не запрошував до квартири, тільки відкрив йому двері, а останній вже сам зайшов. Оскільки телефон йому повернуто, то він не має претензій до обвинуваченого. Він не міг подумати, що ОСОБА_3 може таке скоїти відносно нього.;

-показами свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_3 він добре знайомий, бо вони з одного двору. 08.11.2019 він зустрівся з ОСОБА_3 . Після вони зустріли ОСОБА_6 , останній попросив провести його додому. Вони пройшли до під`їзду останнього, він залишився на вулиці, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зайшли до будинку. Хвилин через 20 ОСОБА_3 вийшов та вони пішли до кафе. У них закінчились гроші і ОСОБА_3 дістав зі свого карману темний сенсорний телефон та запропонував його закласти до Ломбарду. Їм був потрібен паспорт, тому вони зателефонували ОСОБА_10 та попросили його прийти. Вони втрьох пішли до ломбарду та заклали телефон на паспорт ОСОБА_10 , отримавши за це приблизно 1 000,00 гривень. Як тільки вони вийшли з ломбарду, їх затримала поліція. На питання чому їх затримали, співробітники повідомили, що сталася крадіжка. Вони з поліцією приїхали до ОСОБА_6 додому, останній одразу впізнав ОСОБА_3 . З приводу пенсійного посвідчення він нічого не знає. ОСОБА_3 у райвідділу поліції намагався на нього перекласти провину;

- протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення від 08.11.2019, відповідно до якого ОСОБА_6 просить органи поліції прийняти заходи до невідомої особи, яка 08.11.2019 за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 204/75, відкрито заволодів його майном;
- протоколом обшуку від 08.11.2019 з фототаблицею, відповідно до якого за участю потерпілого ОСОБА_6 та спеціаліста ОСОБА_11 слідчим проводився обшук за адресою : АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено один слід папілярного візерунку;
- протоколом огляду місяці події від 08.11.2019 з фототаблицею, відповідно до якого за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 200, ОСОБА_3 добровільно надав чохол для мобільного телефону чорного кольору по типу книжки, який було вилучено;
- протоколом огляду місця події від 08.11.2019 з фототаблицею, згідно з яким за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 204, ОСОБА_9 добровільно надав картку «Ощадбанка» НОМЕР_1 , яку було вилучено;
- протоколом огляду місця події від 08.11.2019, згідно з яким за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 28А, було проведено огляд приміщення ломбарду «Імперіал», під час якого ОСОБА_12 добровільно надав договір фінансового кредиту №27.37165/0, виданий на імя ОСОБА_10 , відповідно до якого був закладений телефон «Meizu M5 Note»;
- договором про надання фінансового кредиту під заставу №27.37165/0 від 08.11.2019, відповідно до якого ОСОБА_10 заклав до ПТ «Ломбард «ОНІКС» Анохіна, Яценко» мобільний телефон «Meizu M5 Note»,отримавши за це 1 200,00 грн;
- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 09.11.2019, згідно з яким ОСОБА_6 за рисами обличчя, формою та кольором зачіски впізнав особу під №1, як таку, яка 08.11.2019 за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 204 зайшов до його квартири АДРЕСА_5 , відштовхнув його у бік та відкрито викрав його мобільний телефон Meizu, який знаходився у залі. Під №1 заходився ОСОБА_3 ;
- висновком судової трасологічної експертизи № 5/4.6/1061 від 18.11.2019, відповідно до якого два сліди пальців рук розмірами 15x26 мм, 16x24 мм, відкопійовані на липкі стрічки розмірами 49x37 мм, 36x36 мм, вилучені 08.11.2019 за адресою: АДРЕСА_4 , придатні для ідентифікації особи. Два сліди пальців рук розмірами 15x26 мм, 16x24 мм, відкопійовані на липкі стрічки розмірами 49x37 мм, 36x36 мм, залишені середнім та безіменим пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- висновком судової товарознавчої експертизи №5319-19 від 19.11.2019, відповідно до якого ринкова вартість викраденого майна, а саме мобільного телефону «Meizu M5 Note» станом момент скоєння кримінального правопорушення, тобто на 08.11.2019, складала 2 180 (дві тисячі сто вісімдесят) гривень 50 копійок;
- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 09.11.2019, згідно з яким ОСОБА_12 впізнає молодого чоловіка на фото №3, як такого, хто 08.11.2019 о 20-25 годині знаходився з компанії ще двох чоловіків в ломбарді «Імперіал» за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 28А, та передавав їм гроші, пропонуючи їх поділити. На фото №3 зображений ОСОБА_13 ;
- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 09.11.2019, згідно з яким ОСОБА_12 впізнає молодого чоловіка на фото №1, як такого, хто 08.11.2019 о 20-25 годині знаходився в ломбарді «Імперіал» за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 28А, ще з двома чоловіками та такого, хто передав телефон марки «Meizu M5 Note», отримавши за це 1 200,00 гривень. На фото №1 зображений ОСОБА_10 ;
- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 09.11.2019, згідно з яким ОСОБА_12 впізнає молодого чоловіка на фото №2, як такого, хто 08.11.2019 о 20-25 годині знаходився ще з двома чоловіками в ломбарді «Імперіал» за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 28А. На фото №3 зображений ОСОБА_9 ;
- зберігальними розписками ОСОБА_6 , відповідно до яких останньому повернуто телефон «Meizu M5 Note», картку «Ощадбанка» № НОМЕР_1 , чохол для мобільного телефону чорного кольору;
- переглядом в судовому засіданні відеозапису з камер спостереження ломбарду «Імперіал», на якому зафіксовано як троє чоловіків знаходяться в приміщенні ломбарду. Один із них закладає телефон та отримує за це грошові кошти. Інші двоє чоловіків - ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , стоять поряд;
- речовими доказами.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Судом достатньо дослідженні всі обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, які підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , в межах висунутого прокурором обвинувачення, правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України як такі, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинені повторно, поєднані з проникненням у житло.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника щодо не вчинення обвинуваченим 08.11.2019 кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_6 , а саме: відкритого заволодіння мобільним телефоном марки «Meizu M5 Note», який належить потерпілому, з проникненням до його житла в кв. АДРЕСА_6 , а вчинення ним шахрайства, тобто, заволодіння цим телефоном шляхом обману, суд вважає неспроможними і не може прийняти їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, встановленим в суді при розгляді справи. Його винуватість в скоєнні вказаного у вироку кримінального правопорушення підтверджується послідовними показами в суді потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , які безпосередньо в суді впевнено надали послідовні покази щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, заволодіння мобільним телефоном потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_6 , будучи попередженим судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, в суді показав, що незважаючи на те, що знає обвинуваченого ОСОБА_3 з дитинства, оскільки його син такого ж віку як і обвинувачений, у дружніх відносинах з останнім не перебував, до себе в квартиру не запрошував, дозволу зайти до квартири не давав, в його квартирі речей обвинуваченого не було, і останній через незамкнені двері сам без дозволу зайшов до квартири, та, достовірно знаючи про його стан здоров`я, скориставшись цим, штовхнув в спину, від чого він впав, після чого заволодів його мобільним телефоном марки «Meizu M5 Note», залишивши квартиру.
Наявність мобільного телефону марки «Meizu M5 Note» у обвинуваченого ОСОБА_3 08.11.2019 узгоджується з показами свідка ОСОБА_9 , який підтвердив суду факт закладення цього мобільного телефону до ломбарду «Імперіал» ОСОБА_10 за його присутності та присутності ОСОБА_3 і їх затримання співробітниками поліції через незначний час після отримання грошей в ломбарді, а також наміру обвинуваченого ОСОБА_13 перекласти на нього провину.
Враховуючи встановлене, у суду немає підстав сумніватись в об`єктивності, достовірності показів потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , які співпадають між собою, а тому і відсутні у суду підстави не довіряти показам потерпілого та свідка, які в результаті справи не зацікавлені.
Суд також не може погодитись з думкою сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_3 заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 шахрайським шляхом, шляхом обману, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння майном або набуття права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. Предметом шахрайства є як чуже майно, так й право на нього. З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. При цьому обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності або обов`язковості передачі йому майна чи права на нього.При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
При шахрайстві винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно. Тобто потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи право на нього. При цьому, на відміну від відкритого викрадення майна (грабежу), закінченим шахрайство вважається з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього.
Важливим є факт наявності «добровільності» передачі майна, тобто при шахрайстві особа фактично добровільно передає майно злочинцю, а при грабежі злочинець самостійно заволодіває майном відкрито, ігноруючи волю потерпілого.
З положень ст. 186 КК України вбачається, що грабіж це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
Так, винний для скоєння крадіжки чи грабежу може використати обман чи зловживання довірою, для того, щоб спростити собі доступ до майна та таємно чи відкрито ним заволодіти. Отже різниця полягає в тому, що при крадіжці чи грабежі обман чи зловживання довірою є лише допоміжним етапом для заволодіння майном, на відміну від шахрайства при якому ці два способи є ключовими. При шахрайстві на відміну від вказаних кримінальних правопорушень, правопорушник діє безпосередньо на потерпілого та його свідомість, а при крадіжці чи грабежі - виключно на майно особи.
Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_6 в суді, обвинувачений ОСОБА_13 попросив у нього телефон та, не дочекавшись того, що потерпілий сам надасть телефон, без дозволу та запрошення зайшов до квартири ОСОБА_6 через незамкнені двері та, пройшовши за потерпілим в кімнату, відштовхнувши ОСОБА_6 , схопив телефон, який лежав в кімнаті на столі та вибіг з квартири.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_13 , запитуючи про телефон, але не маючи наміру робити дзвінок, проти чого не заперечував сам в судовому засіданні, відволік увагу потерпілого, тобто здійснив обман для того, щоб отримати доступ до необхідному йому майна, а вже після, відштовхнувши потерпілого, подолав його можливий опір, вчинив викрадення телефону в присутності потерпілого, який усвідомлював протиправний характер дій ОСОБА_13 , а обвинувачений в свою чергу розумів, що його дії помічені та оцінюються як викрадення, що є ознаками саме об`єктивної сторони відкритого викрадення майна (грабежу) (ст. 186 КК України), а не шахрайства (ст. 190 КК України).
Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою проникнення у житло, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Недопускається проникнення до житла чи іншого володіння особи. Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення і в КПК України як засади кримінального судочинства (ст.ст. 7,13 КПК України), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи. Частиною першою ст. 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно з висновком, викладеним у постанові від 18 квітня 2018 року Великої Палати Верховного Суду (справа № 569/1111/16-к), під проникненням у інше приміщення слід розуміти незаконне вторгнення до нього будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо) або за допомогою інших засобів, які дають змогу винній особі викрасти майно без входу до цього приміщення.
Як зазначено у ст. 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, «… ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».
Для кваліфікації за ч. 3 ст. 186 КК важливим є факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення грабежу. Вчиняючи грабіж, поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення грабежу.
Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 з обвинуваченим ОСОБА_3 раніше був знайомий, але у дружніх відносинах не перебував, коли обвинувачений ОСОБА_3 пройшов до його житла, він до себе в квартиру ОСОБА_3 не запрошував, дозволу зайти до квартири не давав і у квартирі речей обвинуваченого не було. ОСОБА_3 , в свою чергу, достовірно знаючи про те, що потерпілий є особою похилого віку, хворою людиною, який залишив відчиненими вхідні двері своєї квартири, пройшов без запрошення за потерпілим до кімнати з самого початку маючи мету заволодіння його майном, штовхнув останнього, подолав його волю до опору, та відкрито викрав у потерпілого телефон, в подальшому заклав телефон до ломбарду, отримавши грошові кошти.
Таким чином, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 незаконно проник до квартири, де мешкав потерпілий, саме з метою відкритого заволодіння майном останнього, а тому, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, з проникненням у житло.
Надаючи оцінку заяві обвинуваченого ОСОБА_3 щодо застосування до нього недопустимих методів досудового розслідування працівниками поліції Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, саме співробітника слідчо-оперативної групи на ім`я ОСОБА_14 , який 08.11.2019 доставляв обвинуваченого до Амур - Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, та в наслідок чого останній отримав пошкодження ноги, свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду не знайшли, зважаючи на наступне.
Виходячи з положень ст. 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває скаргу на застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст.1 Конвенції, слід провести офіційне розслідування.
Перевіряючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 в частині незаконних методів слідства у відношенні нього, суд своєю ухвалою від 28.12.2019 повідомив Державне бюро розслідувань в особі його Територіального управління, розташованого у місті Полтаві, яке поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, про таку заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , зобов`язавши перевірити їх у відповідності до вимог КПК України, а саме: перевірити заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про застосування до нього незаконних методів співробітника слідчо-оперативної групи Амур - Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_14 .
Як слідує з постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань від 16.06.2020 кримінальне провадження № 0000164 від 11.02.2020 за заявою обвинуваченого ОСОБА_3 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в даному кримінальному проваджені суд забезпечив проведення повної та відповідної перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_3 в установлений законом спосіб шляхом здійснення офіційного розслідування компетентними органами у відповідності з вимогами КПК України та його заява щодо неправомірних дій з боку працівників поліції по відношенню до нього свого об`єктивного підтвердження не знайшли.
Таке розслідування у поєднані з дослідженими безпосередньо судом доказами у справі є ретельним та відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладених в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12.03.2009), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24.06.2010), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011).
Суд виконав вимоги ст. 22 КПК України та забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони захисту, з`ясував всі обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Суд вважає, що всі дії обвинуваченого ОСОБА_3 були добре сплановані, мали активний, послідовний характер, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло.
Досліджені судом і покладені в основу вироку докази у своїй сукупності та взаємозв`язку є достовірними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Судом достатньо досліджені всі обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, які підтверджують встановлені судом обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Аналізуючи встановлене, суд розцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 , як усталену модель захисту, форму реалізації права на захист та знаходить ці покази обвинуваченого ОСОБА_3 такими, що продиктовані його бажанням уникнути персональної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення після його засудження за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання виді 2 років позбавлення волі з і встановленим випробувальним терміном 1 рік.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2019 та через нетривалий час після його засудження, відносно хворої людини похилого віку, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, за місцем проживання скарг не надходило, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не одружений, працює неофіційно, проживає з батьками, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, відсутність претензій у потерпілого.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання, суд враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, та виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку про те, що поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до скоєння умисних кримінальних правопорушень, про небажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення покарання без ізоляції від суспільства не уявляється можливим, тому воно повинно бути призначене у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України, із врахуванням вимог ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин в період іспитового строку за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2019.
Призначене покарання, на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного особою кримінального правопорушення.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, в загальній сумі 1 570,06 грн.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. .

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2019 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 09.11.2019.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити колишній.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням експертиз:
- судової трасологічної експертизи в сумі 942,06 гривень (одержувач платежу: УК у Чечелівському районі м. Дніпра/ Чечелівський район/24060300; , номер рахунку UA5004008, висновок 5/4.6/1061 від 18.11.2019)
- судової товарознавчої експертизи в сумі 628,00 гривень (Дніпровський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства Юстиції України ) .
Речові докази:
- картку «Ощадбанку» № НОМЕР_1 , чохол для мобільного телефону, телефон марки «Meizu M5 Note» повернути за належністю ОСОБА_6 .
- СД-диск з відеозаписом, копії документів на мобільний телефон «Meizu M5 Note», договір про надання фінансового кредиту під заставу №27.37165/0 від 08.11.2019 зберігати в матеріалах справи.
- два сліди пальців рук знищити.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя: