Справа № 183/5306/20
№ 1-кп/183/742/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 26.11.2018 року за № 0000647 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, звільненого з військової служби, працюючого інженером сервісного відділу «НТБ груп», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-25.06.2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2016 року наказом № 284 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду - номера обслуги 6 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з вимогами Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Однак, 31 травня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
02 липня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 прибув у військову частину НОМЕР_1 та заявив про себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 26.11.2018 року за № 0000647

(а.п. 31);

- акт службового розслідування, відповідно до якого в ході проведення службового розслідування встановлено факт невиходу ОСОБА_3 на службу 31.05.2018 року та відсутність його на службі без поважних причин тривалістю більше десяти діб

(а.п. 34-37);

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування про результати службового розслідування за фактом невиходу на службу 31.05.2018 року старшого солдата ОСОБА_3

(а.п. 38-40);

- довідка про безпосередню участь ОСОБА_3 в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях

(а.п. 47);

- документи щодо проходження ОСОБА_3 військової служби

(а.п. 41-52);

- з`явлення з зізнанням ОСОБА_3 , в якому останній зазначив, що самовільно залишив військову частину

(а.п. 63).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення з зізнанням, прийняття участі в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 на момент скоєння злочину не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований.
Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_3 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд також враховує, що ОСОБА_3 був засуджений 25.06.2020 року, вирок набрав чинності. Злочин, за яким зараз обвинувачується ОСОБА_3 , був ним скоєний до постановлення вироку. З урахуванням обставин кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України.

При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_3 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 25.06.2020 року, більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1