ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2760/20 Справа № 183/5637/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні № 0001343,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
Згідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.

31 липня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2019 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 вересня 2019 року.

10 вересня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001335 щодо ОСОБА_6 скеровано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалами Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 11 грудня 2019 року, 05 лютого 2020 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2020 року запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до набрання вироком законної сили.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше як до 06 серпня 2020 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто до 04 жовтня 2020 року. У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, під впливом тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому, може переховуватись від суду та у такий спосіб перешкоджатиме розгляду кримінального провадження, а також впливати на потерпілу та свідків, тому застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, на цій стадії судового розгляду, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які існують на даний час, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Захисник не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Посилається на те, що в ході розгляду клопотання, прокурор не те що не довів, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_6 своїх обов`язків, а взагалі не зазначив, чому саме запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_6 своїх обов`язків як обвинуваченого.
Вказує, що на підтвердження ризику переховування обвинуваченого від суду, прокурор посилається на відсутність у ОСОБА_6 стабільного матеріального доходу та відсутність стійких соціальних зв`язків, що не відповідає дійсності, оскільки останній має постійне місце проживання та реєстрації, проживає там разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , а знаходження ОСОБА_6 протягом року під вартою унеможливлює отримання доходу взагалі.
Зазначає, що посилання прокурора на те, що обвинувачений продовжить вчинення кримінальних правопорушень є передчасним, оскільки наявність на розгляді в суді обвинувальних актів відносно останнього не може враховуватися, так як його не засуджено обвинувальним вироком суду.
Звертає увагу, що у своєму клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в той час як суд першої інстанції вийшов за рамки клопотання та врахував ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.
Вказує, що прокурор взагалі не навів доказів, які доводять, що заявлені ризики не зменшилися.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав ухвалу законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, оскільки судовий розгляд не закінчено, приймаючи до уваги існування обґрунтованого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, який на даний час не зменшився, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і призначено судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватися від суду та у такий спосіб перешкоджатиме розгляду кримінального провадження, а також впливати на потерпілу та свідків.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи захисника про необґрунтоване посилання суду першої інстанції на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості впливу на потерпілу та свідків, оскільки вказаний ризик не був підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , а тому посилання на вказаний ризик слід виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має стабільного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.

Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотні порушення процесуального закону, які б потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції, - зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити із мотивувальної частини посилання суду на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4