У Х В А Л А
про повернення касаційної скарги

05 жовтня 2020 року
м. Київ

Провадження №51-1160 ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі-Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в:

Засуджений звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування у вказаних судових рішень та виправдування його у зв`язку з непричетністю до вчинення ним злочинів.
Крім того, засудженийзаявив клопотання про поновлення строку касаційного оскарження вказаних судових рішень.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Як убачається з касаційної скарги, засуджений звернувся до суду касаційної інстанції зі скаргою та клопотанням 22 вересня 2020 року, тобто поза межами визначеного процесуальним законом строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Касаційну скаргу засуджений подав майже через 5 років після спливу строку касаційного оскарження.
На обґрунтування причин поважності пропуску строку касаційного оскарження судових рішень засуджений зазначив про те, що його листи, які він направляв до судових інстанцій, не відправлялись працівниками ДУ «Бориспільської виправної колонії №119», оскільки він неодноразово скаржився на їх бездіяльність.

Однак, вказане твердження є неспроможним, оскільки засудженим не додано жодного доказу на підтвердження вказаної ним причини пропуску строку.
Таким чином, засудженийне вказав об`єктивних причин, що перешкодили йому оскаржити судові рішення в передбачений законом строк, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку касаційного оскарження.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга подана після закінчення строку касаційного оскарження у разі, якщо суд касаційної інстанції не знайшов підстав для його поновлення, підлягає поверненню особі, яка її подала.
За таких обставин, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 підлягає поверненню.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку касаційного оскарження судових рішень.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3