ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3644/20 Справа № 193/1052/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останні рази:
- 16.03.2017 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі;
- 06.06.2017 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвала суду обґрунтована тим, що засуджений ОСОБА_7 мав 1 стягнення та 4 заохочення, раніше неодноразово засуджений за тяжкі злочини, має схильність до вчинення кримінальних правопорушень, про що свідчить значна кількість судимостей та характер скоєних ним злочинів, а також має заборгованість по процесуальним витратам на суму 3 355,25 гривень, а тому, на думку суду, всі наведені обставини не вказують на виправлення засудженого.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що він відбув 2/3 строку призначеного покарання, характеризується позитивно, є непрацездатним за станом здоров`я, оскільки хворіє на Гепатит С, В-20 (ВІЛ), сечокам`яну хворобу, а також в нього видалена селезінка, проте суд першої інстанції це не врахував.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 27.11.2015 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня взяття під варту по день вступу в законну силу вироку. Вирок набрав законної сили 18.04.2017 року.
Також ОСОБА_7 був засуджений Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю покарань до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 16.03.2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.03.2017 по 06.07.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 06.07.2017 року.
Початок строку відбування покарання: 16.03.2017 року. Кінець строку відбування покарання: 27.05.2022 року.
Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 17.03.2017 року. Під час утримання в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.
З 07.08.2017 року міру кримінального покарання відбував в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». Характеризувався позитивно, мав заохочення, стягнень не мав.
З 22.06.2018 року був направлений на лікування в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)». Характеризувався негативно. Мав одне стягнення, заохочень не мав.
З 07.10.2018 року міру кримінального покарання відбуває ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». Характеризується позитивно. Має чотири заохочення
В ході апеляційного перегляду встановлено, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово був засуджений за тяжкі злочини, має схильність до вчинення кримінальних правопорушень, про що свідчить значна кількість судимостей та характер вчинюваних ним злочинів, а також має заборгованість по процесуальним витратам на суму 3 355,25 гривень, яка не погашена.
Колегія суддів зазначає, що невідбута частина покарання понад 1 рік і 5 місяців, є досить значним невідбутим строком.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення і не заслуговує умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін, як особа, яка сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він відбув 2/3 строку призначеного покарання, характеризується позитивно, є непрацездатним за станом здоров`я, на думку колегії суддів, не може бути само по собі підставою для задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, суд в повному обсязі дослідив всі обставини справи, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)».
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4