Справа № 148/1970/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в смт. Томашпіль кримінальне провадження № 148/1970/19, що зареєстроване в ЄРДР 01 серпня 2018 року за №0000382 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одруженого, працюючого робітником МХП «Зернопродукт», освіта вища, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2019 року близько 13:20 год на автодорозі сполученням «Тульчин-Клебань-Ладижин» 7 км + 100 м, між населеними пунктами с. Клебань та с. Кинашів Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, а саме п. 2.3 (б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та п.п. 2.9 (б) відповідно до якого водієві забороняється: «керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу», перебуваючи у стомленому стані, заснув за кермом та виїхав на зустірчну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта № 92 від 12 вересня 2019 року у ОСОБА_5 мали місце ушкодження в вигляді перелому V-ої плюстневої кістки, перелому кубоподібної кістки лівої стопи, зайбійно-рваних ран лівого передпліччя та лівого ліктьового суглобу.
Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета (предметів), що могло бути в термін та за обставин вказаних в ухвалі суду, тобто при дорожньо-транспортній пригоді, в середині салону автомобіля, по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, що спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 5486/5504/19-21 від 15 серпня 2019 року з технічної точки зору, причиною виникнення події даного ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , технічним нормам вимогам п. 2.3 (б), 2.9 (б) ПДР України.
Згідно висновку експерта № 442 від 26 вересня 2019 року у деталях та вузлах ходової частини автомобіля «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку подій ДТП не виявлено.
У деталях та вузлах ходової частини автомобіля марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_2 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку подій ДТП не виявлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_7 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом, допитом потерпілого та характеризуючими матеріалами.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого, потерпілого та характеризуючими даними.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що 01 серпня 2019 року в обідню пору він автомобілем, марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 виїхав з м. Тульчин Вінницької області. На одному з поворотів за с. Кинашів Тульчинського району Вінницької області він розминувся з автомобілем марки «КАМАЗ» та на хвилину втратив пильність та виїхав на зустрічну смугу руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2104» під керуванням ОСОБА_5 . Також зазначив, що в момент зіткнення швидкість його автомобіля сягала 60-70 км/год. Після дорожньо-транспортної пригоди він допомагав потерпілому перебинтувати ліву руку та знаходився на місці події до приїзду працівників поліції та швидкої медичної допомоги. По приїзду швидкої в потерпілого було діагнозтовано тріщину в нозі. Також вказав, що алкогольних напоїв та лікарських препатарів, що знижують увагу він не вживав. Медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння проходив за допомогою газоаналізатора «Драгер», а також в закладі охорони здоров`я. Крім того вказав, що після дорожньо-транспортної пригоди із потерпілим не спілкувався та не відвідував останнього в лікарні. З ОСОБА_5 спілкувався через брата. Заявлений потерпілим цивільний позов визнає частково,в розмірі 10000 грн. Вказав, що відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 31000 грн.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 01 серпня 2019 року біля 13:15 год, рухаючись автомобілем марки «ВАЗ-2104» з м. Ладижин Вінницької області в напрямку м. Тульчин Вінницької області, зустрічний автомобіль марки «Renault Kangoo», під керуванням ОСОБА_7 виїхав на смугу його руху та допустив зіткнення в передню ліву частину його автомобіля. При цьому швидкість його автомобіля була біля 70-80 км/год. В результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав два переломи ноги. Вказав, що одразу після ДТП до нього підійшов обвинувачений та сказав, що заснув за кермом. Після чого він викликав працівників поліції, які після прибуття на місце ДТП викликали швидку медичну допомогу. З місця ДТП його було госпіталізовано до Тульчинської ЦРЛ. Також зазначив, що на місці ДТП ОСОБА_7 не надавав йому медичну допомогу, а перев`язував йому руку інший водій. З обвинуваченим після ДТП не спілкувався, по телефону декілька разів говорив з братом останнього. Вказав, що отримав від обвинуваченого два грошових перекази на суму 31000 грн. Вважає, що до обвинуваченого слід застосувати найсуворішу міру покарання, передбачену санкцією статті із застосуванням додаткового покарання.

Моральну шкоду оцінює в розмірі 150000 грн, оскільки через отриманні травми не має можливості жити повноцінним життям, постійно відчуває біль в нозі. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер, порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 2.3(б), п.п.2.9(б) Правил дорожнього руху України які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, обставини що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який має на утриманні непрацездатних батьків, позитивно характеризується за місцем роботи, на диспансерному психіатричному та на наркологічному обліку не перебуває, компроментуючі матеріали відстуні, вину визнав, частково відшкодував завдану ним шкоду, позицію державного обвинувача та потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, також, суд враховує і досудову доповідь органу пробації, з якої вбачається, що на думку органу пробації виправлення особи ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільсьтва (у тому числі окремих осіб), враховуючи розмір завданих збитків, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України без застосування додаткового покарання.
Також суд звертає увагу, що в розумінні ст. 4 КК України, при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд застосовує до ОСОБА_7 санкцію ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, потерпілим ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.
Зокрема, в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, в зв`язку з чим був госпіталізований до лікарні. Крім того, даною дорожньо-транспортною пригодою було завдано механічних пошкоджень належному йому автомобілю, в зв`язку з чим він зазнав значних душевних страджань, оскільки даний автомобіль є єдиним засобом пересування, а в зв`язку з його пошкодженням він позбавлений можливості вільного пересування, тому розмірі моральної шкоди він розцінює в сумі 150000 грн, з яких: 100000 грн - розмір моральної шкоди, завданої у зв`язку з пошкодженням здоров`я та 50000 грн розмір моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними докази з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про наступне.
Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_7 в рахунок відшкодування шкоди завданої злочином, 14 лютого 2020 року було здійснено перекази на суму 21335 грн відшкодування майнової шкоди, та 10000 грн відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної шкоди ґрунтується на моральних стражданнях й фізичному болю, яких позивач зазнав внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та пошкодження належного йому автомобіля, ступінь страждань та переживань, які змінили звичний темп його життя, тому виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, з урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 20000 грн.
Судові витрати відподно до ч. 2 ст. 124 КПК України пов`язані з проведенням експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 4082,12 грн, що підтверджуються розрахунками їх вартості підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Крім того, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений з метою забезпечення збереження речових доказів по справі, відповідно до ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2019 року, а саме: на автомобіль марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

З клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу сторона обвинувачення не зверталася.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченогоч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покаранняу виді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 20000 грн (двадцять тисяч гривень) моральної шкоди.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз у кримінальному провадженні в сумі 4082,12 грн (чотири тисячі вісімдесят дві гривні 12 копійок).

Скасувати арешт з майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2019 року, а саме: на автомобіль марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_3 .
Речові докази у справі, а саме:
- автомобіль марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який визнано по кримінальному провадженню №0000382 від 01 серпня 2019 року в якості речового доказу, та який передано на зберігання на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, передати за належністю власнику ОСОБА_9 ;

- автомобіль марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_3 , який визнано по кримінальному провадженню №0000382 від 01 серпня 2019 року в якості речового доказу, та який передано на зберігання на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, передати за належністю власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1