печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна, а саме об`єкт нерухомості, який перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.12.2003, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000965 від 29.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 19.12.2003 року в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі підробленого договору купівлі-продажу від 19.12.2003 від імені ОСОБА_6 було перереєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 , площею 55, 40 кв. м., в тому числі жилою площею 31,20 кв.м., яка відповідно до інформації з Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.12.2003.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 06 жовтня 1998 року ОСОБА_6 придбав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 площею 55.40 кв. м. у громадянки ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ) договорів р.№ 6957, зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації 08 жовтня 1998 року під № 8403.

В подальшому в кінці 2002 року, у зв`язку з хворобою ОСОБА_6 проходив лікування на протязі трьох років в лікувальних закладах, що знаходяться в АР Крим та інших містах.

В кінці 2005 року ОСОБА_6 прибув в Київ та не зміг попасти до власної квартири через те, що там були змінені замки та проживала третя особа, раніше йому не відома. Так, було встановлено, що в квартирі на той час проживала ОСОБА_4 , жінка похилого віку, хворобливого стану. Оскільки на той період потерпілого ОСОБА_6 було обрано на посаду депутата місцевої влади Великої Ялти і виникла термінова необхідність залишити Київ на довгий період часу, було укладено усну домовленість з ОСОБА_4 , за якою потерпілий ОСОБА_6 дозволив останній проживати у вищевказаній квартирі, за умови догляду за об`єктом нерухомого майна та сплачування комунальних платежів.

В ході досудового розслідування було допитано потерпілого ОСОБА_6 , який в ході допиту повідомив, що в листопаді 2019 року йому стало відомо, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить іншій особі. Крім цього, потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що ніякі договори купівлі-продажу, крім купівлі квартири в 1998 році у громадянки Прищепи, він не підписував.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_2 ) було засвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 19.12.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ..

Слідчим СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 23.07.2020 року винесено постанову про визнання речовим доказом об`єкт нерухомості, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання прокурор не з`явився, прокурор групи прокурів ОСОБА_10 подав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив його задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання прокурора розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000965 від 29.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: забезпечення речових доказів.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Постановою слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 23.07.2020 року об`єкт нерухомості, а саме квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на об`єкт нерухомості, підлягає задоволенню, з метою збереження речового доказу, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку вказане обмеження є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на об`єкт нерухомості, який перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.12.2003, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-які реєстраційні дій щодо вищевказаного об`єкту нерухомості;
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1