ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1905/20

08 вересня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, не одруженого, раніше судимого 07.06.2019 Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч. З ст. 408 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом, оператора-топогеодезиста батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , солдата запасу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора-топогеодезиста батареї управління та артилерійської розвідки, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, близько 14 год. 30 хв. 1 1 липня 2018 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалася на Рівненському загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 та відправився у місто Свалява Закарпатської області, де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до 08 год. 00 хв. 07 листопада 2018 року, після чого повернувся до військової частини НОМЕР_1 , приступивши до виконання обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стан, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, дав суду показання, що дійсно через особисті життєві обставини самовільно залишив місце служби та повернувся до місця постійного свого проживання. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Враховуючи викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України ближче до нижньої межі - 3 роки позбавлення волі.

Враховуючи вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.06.2019 року, за яким ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.408 КК України - до позбавлення волі строком 5 років, суд на підставі ч.4 ст.70 КК України призначає обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, приймав участь в АТО, по місцю проживання та проходження військової служби характеризується посередньо.

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки у відповідності до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Зважаючи, що обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні. Цивільний позов не пред`являвся.

На підставі викладеного та керуючись 118, 124, 129, 369-374 КПК України, ст.50,65,66,67,70,75,76, ч.4 сит.407 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком у виді трьох років позбавлення волі більш суворим покаранням за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.06.2019 року у справі №299/1473/19 у виді п`яти років позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_4 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

До вступу вироку в законну силу застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1