ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/323/20Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
ЄУНСС: 712/6202/18 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого потерпілої представника потерпілої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001293 від 27.12.2017 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з передачею на поруки колективу ТОВ «КОЛОС-АВТО» та із закриттям кримінального провадження № 0001293.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1 144 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків залишено без розгляду та рекомендовано звернутися з ним в порядку цивільного судочинства.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 26.12.2017 року близько 19 години 50 хвилин в м. Черкаси, керуючи автомобілем «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по бульвару Шевченка у напрямку до вулиці Михайла Грушевського, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований перед перехрестям з вулицею Пушкіна по ходу його руху і позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» та лініями горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра» вказаних Правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому в момент, коли перед цим пішохідним переходом почав знижувати швидкість автомобіль «КІА Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням свідка ОСОБА_11 , який рухався попереду нього у попутному напрямку, не застосував заходів для зменшення швидкості руху свого транспортного засобу, не переконавшись в тому, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, продовжив рух та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка вийшла на сказаний вище пішохідний перехід з лівого тротуару бульвару Шевченка.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням уламків, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/343 від 23.03.2018 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

За результатами судового розгляду обвинувального акта № 0001293 від 27.12.2017 ОСОБА_7 передано на поруки колективу ТОВ «КОЛОС-АВТО» за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження по його обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.02.2020 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, прокурор зазначає, що обвинувачений фактично не визнав себе винним і не погодився з інкримінованим йому злочином за ч. 1 ст. 286 КК України. При цьому у відшкодування нанесених збитків потерпілій ОСОБА_7 перерахував 5 000 грн. через півтора роки після ДТП, хоча лікування останньої обійшлося в суму 19 832, 7 грн., згідно заявленого цивільного позову.

Вказує, що за відсутності щирого каяття, яке є обов`язковою умовою застосування положень ст. 47 КК України, у суду були відсутні обґрунтовані підстави звільняти ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з подальшою передачею на поруки трудовому колективу.

Звертає увагу на те, що протокол загальних зборів працівників від 01.02.2020 належним чином не оформлений та не містить печатки товариства. Крім того, директор ТОВ «КОЛОС-АВТО» ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився та не підтвердив перед судом той факт, що клопотав про передачу ОСОБА_7 на поруки колективу.

При цьому судом не встановлено, які саме заходи виховного характеру можуть бути застосовані щодо ОСОБА_7 з боку колективу ТОВ «КОЛОС-АВТО».

На думку прокурора щодо ОСОБА_7 слід ухвалити обвинувальний вирок та призначити покарання в межах санкції санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 також просить скасувати ухвалу від 05.02.2020 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

На думку потерпілої, звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України є передчасним, оскільки обов`язкові умови для цього не дотримано.

Зауважує, що найважливішою підставою для такого звільнення є щире каяття обвинуваченого яке є очевидним і не носить формальний характер.

Зазначає, що в ході судового розгляду прокурор та потерпіла заперечували щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності із передачею на поруки трудовому колективу, оскільки обвинуваченим не були виправлені наслідки вчиненого злочину, зокрема, не відшкодовано у повному обсязі понесену майнову та моральну шкоду завдану злочином. Вказує, що визнання вини обвинуваченим носило формальний характер, останній не вибачився за скоєне, не цікавився станом її здоров`я, коли вона перебувала в медичному закладі за наслідком скоєного ДТП та потребувала хірургічного втручання, не вчиняв дій щодо оплати лікування та післяопераційного утримання і реабілітації. Крім того обвинувачений в суді не визнав поданого нею цивільного позову та не відшкодував понесену шкоду.

На апеляційну скаргу прокурора та потерпілої обвинуваченим ОСОБА_7 подані заперечення, які зводяться до законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції та безпідставності апеляційних вимог.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_13 та представник цивільного відповідача ПрАТ «СК Провідна», що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог. При цьому враховується, що обвинувачений ОСОБА_7 погодився на проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника, зазначив, що ним укладався договір із адвокатом ОСОБА_13 лише на захист інтересів у суді першої інстанції і наразі він здійснюватиме свій захист особисто.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої ОСОБА_8 ; потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 в підтримку апеляційних скарг потерпілої та прокурора; обвинуваченого ОСОБА_7 про залишення без завдоволення аппеляційних скарг та законність винесеного в провадження рішення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 належать до задоволення.

Згідно із ч. 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано.

Висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 47 КК України, з передачею його на поруки колективу ТОВ «КОЛОС-АВТО», є необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

При цьому, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005, № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком) що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що наявні умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 3) особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася; 4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.

Тобто з огляду на такі дискреційні повноваження суду, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Така ж позиція щодо особливостей звільнення від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки висловлена колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду 13.02.2018 у справі №161/13242/16-к.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 372 КПК України у мотивувальній частині ухвали, окрім іншого, зазначаються встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Мотивувальна частини ухвали Соснівського районного суду м, Черкаси від 05.02.2020 хоча і містить встановлені судом фактичні обставини провадження, однак в ній відсутнє посилання на кваліфікацію дій ОСОБА_7 та докази, якими підтверджується факт вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів визнає сумнівною наявність у ОСОБА_7 щирого каяття, як однієї з передумов застосування положень ст. 47 КК України, виходячи з того, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину має знаходити своє відображення в матеріалах кримінального провадження та, як прояв суб`єктивної поведінки обвинуваченого, має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.

В ході апеляційного перегляду встановлено, що щире каяття ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, як про це вірно зазначено стороною обвинувачення, носить формальний характер. Обвинувачений ОСОБА_7 хоча і визнав свою вину у вчиненому та частково відшкодував потерпілій завдану шкоду, однак першу допомогу ОСОБА_8 шляхом перерахунку коштів в сумі 5 000 грн. надав через півтора роки після дорожньо-транспортної пригоди, а наступну - 31.01.2020, тобто через рік та сім місяців від попереднього перерахунку грошових коштів. При цьому враховується і позиція потерпілої, яка в категоричній формі заперечувала факт щирого каяття ОСОБА_7 посилаючись на те, що останній не вибачився за скоєне, не цікавився станом її здоров`я коли вона перебувала у медичному закладі внаслідок скоєної ДТП і потребувала хірургічного втручання, не вчиняв дій щодо оплати такого лікування та післяопераційного утримання, на момент, коли вона цього дійсно потребувала.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 розцінюється колегією суддів не як щире каяття, а як обраний спосіб захисту від кримінальної відповідальності за вчинене.

Звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, суд першої інстанції передав його на поруки трудовому колективу ТОВ «КОЛОС-АВТО» у якому останній працює. Разом з цим судом не звернуто увагу на те, що сам протокол загальних зборів працівників від 01.02.2020, належним чином не оформлений.

Так, за змістом ст. 252-1 КЗпП України трудовий колектив підприємства утворюють усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством.

Як пояснив суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 трудовий колектив ТОВ «КОЛОС-АВТО» налічує багато працівників. Разом з цим, загальні збори працівників ТОВ, де вирішувалось питання про доцільність звернення з клопотанням в порядку ст. 47 КК України, проводились за участю його директора, 4 працівників та самого обвинуваченого. Наведене не свідчить про волевиявлення всього трудового колективу ТОВ «КОЛОС-АВТО» щодо взяття ОСОБА_7 на поруки. Сам протокол загальних зборів містить лише підписи присутніх і не містить печатки ТОВ. Крім того з протоколу загальних зборів та рішення суду, на виконання положень ст. 47 КК України, неможливо встановити, які саме заходи виховного характеру можуть бути застосовані до обвинуваченого трудовим колективом ТОВ «КОЛОС-АВТО».

Встановлене апеляційним судом свідчить про передчасність та необґрунтованість висновків суду щодо існування визначених законом умов застосування до ОСОБА_7 положень ст.47 КК України, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Тому, апеляційні скарги прокурора та потерпілої, доводи яких знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, колегія суддів задовольняє в повному обсязі.

Під час нового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, дати відповідну оцінку доказам, та з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також з урахуванням вищенаведених висновків апеляційного суду, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2020 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України з передачею на поруки колективу ТОВ «КОЛОС-АВТО» та закриттям кримінального провадження, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді