Номер провадження: 11-сс/813/72/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирне Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0001357 від 10.12.2020 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року задоволено клопотання слідчого ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 17.02.2021 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 , а також наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає що ухвала необґрунтована та незаконна, з огляду на наступне:

-вважає що підозра необґрунтована, складена у порушення вимог ч.1 ст.276 та ч.1 ст.277 КПК України;

-в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення;

-після ДТП ОСОБА_8 залишився на місці пригоди, викликав швидку допомогу, по першому виклику з`явився до слідчого та приймає активну участь в з`ясуванні обставин ДТП, має родину, не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

-клопотання прокурора не містить жодних доказів наявності заявлених ризиків.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Досудовим розслідуванням установлено, що 09 грудня 2020 року ОСОБА_8 керуючи легковим автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби по асфальтованому сухому покриттю проспекту Енергетиків в місті Теплодар Одеської області з боку вул. Генерала Плієва у бік вулиці Полева.
На зазначеній ділянці проїзної частини організований двохсторонній двохрядний рух, напрямки якого розділені суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1.
Здійснюючи подальший рух, близько о 20:47 год., не обравши безпечну швидкість, водій ОСОБА_8 вкрай уважним не був, наближаючись до ділянці проїзної частини на якій розташовані нерегульовані пішохідні переходи, про що його інформували інформаційно-вказівні дорожні знаки 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» та біла горизонтальна розмітка 1.14.1 «зебра», здійснюючи рух з перевищенням допустимої в населеному пункті швидкості, своїми діями свідомо створював небезпеку для інших учасників дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, чим порушив вимоги п. 1.5, п/п «б» п. 2.3., 12.4., п/п «б» п. 12.9. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001).
ОСОБА_8 керуючи автомобілем при проїзді першого нерегульованого пішохідного переходу та під`їзду до другого нерегульованого пішохідного переходу, про що його інформувала біла горизонтальна розмітка 1.14.1 «зебра», не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу до допустимої в населеному пункті швидкості, для безпечного проїзду цієї ділянки, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, продовжував рух з перевищенням допустимої в населеному пункті швидкості.
При цьому ОСОБА_8 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, відволікся від керування, внаслідок цього отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на проїзній частині небезпеки у русі, у вигляді пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину між вище вказаними нерегульованими пішохідними переходами, на добре освітленій вуличним ліхтарним освітленням ділянці дороги, рухаючись у темпі кроку, з правого боку ліворуч за ходом руху автомобіля, та знаходилася у полі зору водія тривалий час, через значне перевищення допустимої в населеному пункту швидкості руху, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, хоча завчасно міг виявити пішохода на дорозі і, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, проігнорував вимоги п. 12.3. вказаних Правил, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу аж до його зупинки, застосував маневр ліворуч та виїхав на зустрічну половину проїзної частини.
Як наслідок, через значне перевищення швидкості руху та невиправданого маневр ліворуч, водій ОСОБА_8 допустив наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» на пішохода ОСОБА_11 , яка підходила вже до середині проїзної частини, під час якого відбулось закидання тіла пішохода на капот, переднє вітрове скло, з наступним відкиданням та падінням потерпілого на дорожнє покриття.
В результаті ДТП пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, що призвели до її смерті на місці пригоди.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
28.12.2020 року, на адресу апеляційного суду від адвоката ОСОБА_9 надійшла заява, в якій він повідомляє апеляційний суд про заміну захисника підозрюваного ОСОБА_8 .

До початку судового розгляду від адвоката ОСОБА_12 , діючого в інтересах захисту підозрюваного ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких адвокат вказує, що не оспорюючи обґрунтованості підозри відносно ОСОБА_8 , вважає оскаржувану ухвалу невмотивованою в частині наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи доповненої апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Із матеріалів провадження вбачається, що 17.12.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого (а.п.19-20), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 4 ст.194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії" зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінально-процесуального закону виконав у повному обсязі.
Висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення учасниками провадження не заперечується та підтверджується матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання.
Слідчий суддя вірно врахував, що ОСОБА_8 є особою, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, має офіційну реєстрацію та постійне місце проживання, неодружений, не працює.
При вирішенні клопотання слідчий суддя також враховував, що ризики можливого переховування від органу досудового слідства та суду з боку підозрюваного та незаконного впливу на потерпілих з метою уникнення від кримінальної відповідальності існують.
Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого стосовно існування ризиків що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, які обумовлені тяжкістю можливого покарання.
Також апеляційний суд вважає, що оскільки підозрюваному ОСОБА_8 відомі анкетні відомості потерпілих, існує ризик незаконного впливу на потерпілих схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, як пояснив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду, що з моменту скоєння злочину до обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ані підозрюваним ані його родиною будь яких заходів щодо вибачень та відшкодування потерпілим матеріальної шкоди не вжито. При цьому, захисником вказана інформація спростована не була, що свідчить про існування вищевказаного ризику впливу на потерпілих.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисники підозрюваного зазначили, що слідчим суддею не враховано особу підозрюваного, а саме того, що він має вищу освіту, міцні соціальні зв`язки. Однак данні фактори, не спростовують висновків слідчого судді про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На думку апеляційного суду, родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на поведінку підозрюваного щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність неможливого застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на наступне.

Враховуючи тяжкість та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, в результаті скоєння якого загибла людина, апеляційний суд погоджується з прийнятим висновком слідчого судді щодо неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення а також особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно ОСОБА_13 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 із доповненнями адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0001357 від 10.12.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4