Провадження №1-в/127/331/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 у м. Вінниці клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України вироком Апеляційного суду Донецької області від 05.07.2004 року, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, про заміну покарання більш м`яким,
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_4 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі, більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк з зарахуванням йому відбутого строку покарання.
Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбув 17 років та 3 місяці ув`язнення, подальше своє тримання під вартою вважає таким, що порушує положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), звертає увагу на те, що ЄСПЛ зазначив, що в Україні режим для довічного ув`язнення не відповідає меті їх реабілітації, довічно ув`язненні в Україні можуть розраховувати на звільнення тільки в двох випадках: якщо вони страждають від важкої хвороби, несумісної з триманням під вартою, або якщо їм даровано президентське помилування, іншими словами ув`язнений, якому виноситься довічний вирок не знає з самого початку, що він повинен зробити, щоб мати право розраховувати на звільнення і за яких умов. В цьому ж рішенні ЄСПЛ зауважив, що для забезпечення належного розгляду змін і просування до реабілітації довічно ув`язненою особою, якими значними вони не були, такий розгляд повинен включати або надання обґрунтувань в ході адміністративної процедури або судовий розгляд, щоб уникнути навіть видимості свавілля. На думку засудженого його покарання має бути пом`якшено, через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню ЄСПЛ.
Засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі, чинне законодавство України не передбачає іншого виду пом`якшення покарання, окрім помилування та звільнення за хворобою. Зміни з даного питання в законодавстві внесені не були.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України, згідно частини 3 якої призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 05.07.2004 Апеляційним судом Донецької області за п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Положеннями ст. 51 КК України передбачено, як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення ч. 1 ст.82 КК України вбачається, що законодавством передбачено лише можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Зі змісту ст. 7 ст. 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині другій статті 87 КК України.
Інші підстави для звільнення засудженого відсутні.
У рішенні «Петухов проти України від 12.03.2019 Європейський суд з прав людини визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми у разі набуття вказаним рішенням Європейський суд з прав людини статусу остаточного держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці Європейський суд з прав людини.
Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , розгляд даного питання буде можливим лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке, а тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 82 КК України, ст. ст. 367, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Донецької області від 05.07.2004 року, більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк з зарахуванням йому відбутого строку покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк, з дня отримання копії ухвали.
Копію ухвали вручити засудженому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1