Провадження № 1-кс/947/6800/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000054 від 21.02.2020 за ознаками скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, 21.02.2020 року, о 00:32 годин, надійшло повідомлення про те, що 21.02.2020 року о 00:32 годині в АДРЕСА_1 , у подвір`ї за місцем мешкання гр-на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є директором ОДО «Ренійський елеватор», невстановлені слідством особи кинули предмет в подвір`я, який призвів до вибуху.

Під час огляду місця події було виявлено та вилучено змиви на ватний тампон з країв воронки від вибуху, множинні металеві уламки вибухового пристрою, два фігурних важеля від гранати РГН-5 та кільце з чекою.

За вказаним фактом СВ Ренійським ВП Ізмаїльського ВП НУНП в Одеській області, розпочате досудове розслідування за № 0000054 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Також 11.03.2020 року, о 01:47 годин, надійшло повідомлення про те, що 11.03.2020 року о 01:47 годині в АДРЕСА_1 , у подвір`ї за місцем мешкання гр-на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є директором ОДО «Ренійський елеватор», невстановлені слідством особи кинули предмет в подвір`я, який призвів до вибуху.

В ході огляду місця події було виявлено та вилучено множні металеві осколки упаковані, металевий важіль з маркуванням « 15084 УЗРГМ- 583», металеве кільце з чекою, зразок кіптяви з вирви.

За вказаним фактом СВ Ренійським ВП Ізмаїльського ВП НУНП в Одеській області, розпочате досудове розслідування за № 0000076 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

16.03.2020 року, прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області, відповідно ч. 1 ст. 217 КПК України, матеріали досудового розслідування за № 0000054 від 20.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та матеріали досудового розслідування за № 0000074 від 11.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, об`єднане в одне провадження за № № 0000054.

Під час досудового слідства, з метою повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування оперативному підрозділу УСР в Одеській області ДСР НПУ в порядку п.3 ч.2 ст. 40 та ст. 41 КПК України, скероване доручення на проведення розшукових дій осіб які причетні до вказаних злочинів.

В рамках проведення розшукових заходів та бесіди з потерпілим ОСОБА_5 , було встановлено, що на його мобільний телефон надходили дзвінки з абонентських номерів Румунських та Болгарських мобільних операторів з яким спілкувався кримінальний авторитет - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на теперішній час знаходиться в міжнародному розшуку та в ході розмови вимагав сплати грошових коштів.

Відповідно рапорту оперативного підрозділу УСР в Одеській області ДСР НПУ, в ході виконання доручення щодо встановлення можливої причетності осіб до скоєння зазначених злочинів, проведеними заходами та аналізуючи отриману інформацію було встановлено особу, яка входить до коло злочинної групи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та користується автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» E-430, д/з НОМЕР_1 .

Під час розслідування керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, фіксації вчинення кримінальних правопорушення, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження, 20.05.2020 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобах, а також за місцем мешкання осіб, які ймовірно причетні до скоєння вказаних та аналогічних злочинів, можуть приховувати речові докази та засоби вчинення злочинів.

Так, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси 20.05.2020 було проведено обшук автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» E-430, д/з НОМЕР_1 , під час якого вказаний автомобіль було вилучено.

Постановою слідчого від 20.05.2020, вище перелічене вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно може бути предметом вчинення злочинів, оскільки використовувався ОСОБА_9 під час його протиправної діяльності.
Враховуючи, що у органу досудового розслідування наявна інформація, що ОСОБА_8 може бути причетний до злочинної діяльності і у випадку повідомлення йому про підозру вилучений в ході обшуку автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» E-430, д/з НОМЕР_1 , може підлягати спеціальній конфіскації, а також конфіскації як виду покарання або за його рахунок буде здійснено відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В зв`язку з викладеним, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від слідчого надійшла заява про розгляд поданого клопотання за її відсутності.

Від представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт надійшли письмові заперечення на клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з поданого клопотання про арешт майна, в обґрунтування віднесення вилученого транспортного засобу категорії речових доказів, сторона обвинувачення посилається на те, що вилучене майно є предметом вчинення злочинів, оскільки використовувалося ОСОБА_8 під час його протиправної діяльності.

Між тим, з такими доводами сторони обвинувачення слідчий суддя не може погодитися, виходячи зі специфіки складів злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, а також в зв`язку з відсутністю у слідчого судді відповідних відомостей в частині визнання громадянина ОСОБА_8 підозрюваним в рамках даного кримінального провадження.

Аналогічним чином, слідчий суддя не може вважати обґрунтованими доводи сторони обвинувачення в частині того, що у випадку, якщо все ж ОСОБА_8 буде повідомлено про підозру в рамках даного кримінального провадження, то арешт майна є необхідним з метою забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, а також забезпечення відшкодування шкоди, завданої в результаті можливого вчинення кримінально-протиправних дій.

Так, слідчий суддя зазначає, що обґрунтовувати своє процесуальне рішення обставинами, які в подальшому лише ймовірно можуть настати слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості, в зв`язку з чим, вважає безпідставними означені посилання сторони обвинувачення, які крім того, свідчать про передчасність поданого клопотання.

Відтак, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено необхідності арешту майна, оскільки з поданого клопотання не вбачається будь-яке відношення вилученого майна до даного кримінального провадження, в зв`язку з чим, в задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000054 від 21.02.2020 за ознаками скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України відмовити.
Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» E-430, д/з НОМЕР_1 повернути особі, у якої його було вилучено.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1