Справа №585/331/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/118/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Роменської місцевої прокуратури, звернувся до слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , мотивуючи його наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, наявністю ризику того, що підозрюваний усвідомлюючи, що вчинив злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, знаходячись на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також вказує, що в ході досудового розслідування не встановлено місця знаходження пограбованого майна, яке ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити, може незаконно впливати на свідків, потерпілого, продовжувати злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, офіційного джерела доходу він не має. На думку слідчого, ці обставини свідчать про неможливість запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

За матеріалами клопотання ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні за попередньою змовою відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме в тому, що 08 лютого 2020 року близько 04-30 год. ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 , перебуваючи по вул. Руденка в м. Ромни, підійшли до ОСОБА_11 , який стояв спиною до них, та почали наносити потерпілому удари кулаками по тілу та повалили його на землю. У той час як ОСОБА_10 наносив удари в область голови та тіла потерпілого, ОСОБА_7 зірвав з шиї потерпілого срібний ланцюжок з хрестиком, вагою близько 200 гр., вартістю 2500 грн. та з кишені куртки ОСОБА_11 витяг його мобільний телефон марки «Samsung», GALAXY A10S, чорного кольору, вартістю 4659 грн., при цьому теж наносив удари по тілу та голові потерпілого, чим спричинили йому тілесні ушкодження. Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишили місце вчинення злочину, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Встановлено строк дії ухвали до 18-40 год. 12 квітня 2020 року включно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

За змістом доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що органом досудового розслідування не було надано доказів наявності обґрунтованої підозри вчинення саме ОСОБА_7 інкримінованого злочину, оскільки слідчим суддею належним чином не оцінені покази ОСОБА_11 , надані слідчому під час допиту та надані в суді, які не узгоджуються між собою. При цьому, з первісних показів потерпілого вбачається, що його пограбували особи, які за зовнішніми ознаками не відповідають рисам, притаманним підозрюваному.

Захисник зазначає, що слідчі дії відносно іншої особи, яка разом з ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні даного злочину, в порушення вимог КПК України, проводились без участі захисника та законного представника і після спілкування з працівниками поліції ця особа перебуває на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я.

Також у доводах апеляційної скарги захисник наголошує на тому, що судом не враховано наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 , склад сім`ї, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, постійне місце проживання, позитивну характеристику та його процесуальну поведінку, наявність неофіційної роботи таксистом та будівельником, а також те, що раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався.

На думку захисника, слідчий суддя у порушення вимог ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що наведені в клопотанні обставини, на підставі яких слідчий дійшов висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, перевірялися слідчим суддею при розгляді клопотання.

Постановляючи ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що клопотання слідчого та додані до нього матеріали місять достатні дані щодо існування заявлених ризиків.

Такими ризиками судом було визнано те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 4 до 6 років, свою вину у скоєнні даного злочину підозрюваний не визнає і в ході досудового розслідування не відшукано всі пограбовані речі. Крім того, підозрюваний офіційно ніде не працює та не має постійного джерела доходу. Зазначене дало суду можливість дійти висновку, про те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може вчинити спробу незаконного впливу на свідків, потерпілого та іншого підозрюваного, приховати, знищити чи спотворити не відшукані слідством пограбовані речі та скоїти новий злочин.

При цьому судом під час розгляду клопотання не було встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки слідчим та прокурором не доведено спроб підозрюваного переховуватися від органів досудового слідства та суду.

З цим висновком погоджується і колегія суддів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 08 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України (а.к.п.4, 6).

13 лютого 2020 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення (а.к.п.16).

Матеріали даного кримінального провадження містять достатньо доказів, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного злочину, зокрема, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 лютого 2020 року, де потерпілий впізнав нападника за фото № 2, на якому зображений ОСОБА_7 (а.м.п.11-12), письмовими поясненнями ОСОБА_10 (а.м.п. 23-24), іншими матеріалами кримінального провадження, а також поясненнями потерпілого у суді першої інстанції, в яких він вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила на нього напад.

Також, слідчим суддею перевірено, що за матеріалами кримінального провадження існує певний ступінь ризиків, яким необхідно запобігти шляхом застосування запобіжного заходу, а саме, незаконно впливати на потерпілого та свідків, приховати, знищити або спотворити не відшукані слідством пограбовані речі, можливість вчиняти нові кримінальні правопорушення.

За таких обставин слідчий суддя, взявши до уваги вищезазначені обставини, а також тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, дані, що характеризують особу підозрюваного, дійшов правильного висновку про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, дані висновки слідчого судді узгоджуються з вимогами ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою з наведених в ухвалі слідчого судді підстав, виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні і встановлення істини, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, на думку колегії суддів, необхідно взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини. Так, поняття «обґрунтована підозра» визначене у п.175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також і те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, на переконання колегії суддів, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо неузгодженості між собою пояснень потерпілого на різних стадіях розслідування, оскільки слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та оцінивши сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні грабежу, оскільки додані слідчим до клопотання докази на даний час доводять можливу причетність ОСОБА_7 до пред`явленої підозри, а слідчий суддя на стадії досудового розслідування не в праві надавати оцінку доказам та робити висновки щодо доведеності вини у пред`явленій підозрі.

Доводи апелянта щодо порушень прав ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні грабежу за попередньою змовою з ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що не можуть бути взяті до уваги колегією суддів при вирішенні питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_7 , оскільки вони не стосуються даного підозрюваного.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає непереконливими доводи сторони захисту в частині необґрунтованості пред`явленої підозри щодо його підзахисного та недоведеності встановлених ризиків.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про те, що судом не враховано наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, наявність на утриманні малолітньої дитини та його позитивну характеристику, то вказані доводи не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, як підстави для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ці обставини існували і до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, однак не виступили стримуючим його неправомірних дії фактором.

Разом з тим, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 було вчинено із застосування насильства, а тому доводи апелянта щодо можливості встановити заставу є безпідставними.

Даних, які б унеможливлювали тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою матеріали кримінального провадження не містять.

За таких обставин, обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, на думку колегії суддів, є співрозмірним з існуючими ризиками та відповідає обставинам даного кримінального провадження.

За таких умов колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4