Справа № 214/7513/19
1-кп/214/9/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

провівши відкрите судове засідання, в м. Кривому Розі, по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001272 від 09 липня 2019 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Головуючим в судовому засіданні було поставлене на обговорення питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор в судовому засіданні надав до суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки, він вчинив тяжкий, умисний злочин, за який передбачене покарання від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим, аби уникнути відповідальності, може переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що обґрунтовується тим, що ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_4 знає прізвища та імена свідків, які допитані у кримінальному провадженні та не допитані в суді, їх місце мешкання. Тому, обвинувачений може вплинути на них з метою примушування до зміни показів. Також, обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити свою злочинну діяльність, так як останній ніде не працює, не має стабільного офіційного джерела доходу, а діяльність у сфері незаконного обігу психотропних речовин була єдиним джерелом його доходу та ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з незаконним збутом психотропних речовин або вчинити інший злочин по відношенню до інших учасників кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечував та просив обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, не має належних і достатніх засобів для існування, не одружений. Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна.
Суд також приймає до уваги те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, є батьком трьох малолітніх дітей, участі у вихованні яких не приймає та має заборгованість зі сплати аліментів. Враховується судом і наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 батька та матері, можливість його працевлаштування. Втім, вказані обставини не виключають можливість застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в даному випадку не є гарантією запобігання вказаним в клопотанні прокурора ризикам.
Зазначене вище дає підстави вважати, що останній знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, обвинуваченого ОСОБА_4 було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження, в тому числі доказами, здобутими в ході досудового розслідування, показами свідків, частину яких не було допитано в судовому засіданні. Таким чином, ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, згідно ст. 12 КК України, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст. 110, 176 178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 05 червня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 06.04.2020 року о 15 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1