Справа № 456/4630/19
Провадження № 1-кп/456/180/2020
ВИРОК
іменем України

01 червня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бережниця Стрийського району Львівської області, українця, громадянина України, не одружений, із середньою-спеціальною освітою, не працює, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ч.2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 16.11.2019 близько 16:00 год., знаходячись на сходовій площадці буд. АДРЕСА_2 , на грунті ревнощів та особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту, що виник раптово, умисно завдав один удар кулаком правої руки потерпілій ОСОБА_5 в обличчя. Внаслідок завданого удару в обличчя, потерпілій ОСОБА_5 , згідно з висновком судово-медичної експертизи завдано тілесних ушкоджень у вигляді синця та садна спинки носа, синців на обох щоках, перелом кісток носа, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 до зміни обвинувачення, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 125 КК України визнав частково. Пояснив, що з потерпілою ОСОБА_5 вони разом проживання з січня 2018 року по серпень 2019 року. 16.11.2019 близько 11:00 год. потерпіла прийшла до нього додому та попросила випрати речі, хоча на той час вони уже разом не проживали. Він погодився і близько 16:00 год. потерпіла повернулася, він віддав їй речі, однак вона не хотіла їх забирати. Після цього вдарила його сумкою і почала ображати його дочку від першого шлюбу. Він у відповідь вдарив її правою рукою в обличчя і викинув сумку. З носа потерпілої текла кров. Після цього, він закрив двері та почув, як ОСОБА_5 сказала, що викликає працівників поліції. До цього моменту, між ними уже траплялись словесні конфлікти. Цивільний позов визнає частково, зокрема матеріальну шкоду згідний відшкодувати у повному обсязі, моральну визнає у розмірі 1000 ,00 грн. Після зміни прокурором обвинувачення, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої. Просить суд суворо не карати, і відмовити в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки майнову шкоду та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. відшкодував потерпілій.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
-даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_5 про те, що з ОСОБА_4 вона знайома з грудня 2016 року. Вони зустрічались близько 3-х років та проживали в його квартирі. Спершу він працював в місті, потім поїхав на заробітки за кордон, оскільки в нього є дочка від першого шлюбу, яка навчається. Обвинувачений зловживав алкоголем, часто вчиняв сварки та застосовував фізичну силу. Вона неодноразово викликала поліцію, відносно нього складали адміністративні протоколи. Вранці 16.11.2019 вона зайшла до нього та попросила випрати її постільну білизну. Повернулась після обіду, в коридорі побачила пакет зі своїми речами. Вони почали говорити за колишню дружину обвинуваченого, він розлютився. Не очікуючи жодних дій зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 , останній наніс їй удар кулаком в обличчя, а саме в ніс. Потім зачинив двері. В неї з носа пішла кров, під очима появились синці. Вона викликала працівників поліції та більше у двері не стукала. Жодної медичної допомоги він їй не надав. Після цього вона поїхала в Стрийську ЦРЛ, у травматологічне відділення. Близько трьох тижнів вона не могла працювати, жодної допомоги він їй не надав. Очевидців події не було, однак сусіди могли чути крики з його квартири;

-висновком судово-медичної експертизи №235 від 19.11.2019, відповідно до якого при проведенні огляду, у ОСОБА_5 виявлені: синець та садно спинки носа, синці на обох щоках; згідно представленої медичної довідки лікарями діагностовано: «Перелом кісток носа». Дані тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупого предмета, по давності спричинення можуть відповідати даті 16.11.2019 і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я /а.с. 30/;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.11.2019 з фототаблицею до нього, проведеного слідчим Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 за участю потерпілої ОСОБА_5 , в ході проведення якого остання в деталях розповіла про події, що мали місце 16.11.2019 близько 16:00 год, внаслідок яких ОСОБА_7 завдав їй удар кулаком в обличчя, в область носа, спричинивши їй тілесні ушкодження та за участю понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 /а.с. 32-34/;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.11.2019 з фототаблицею до нього, проведеного слідчим Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 за участю підозрюваного ОСОБА_4 , в ході проведення якого останній в деталях розповів про події, що мали місце 16.11.2019 близько 16:00 год, внаслідок яких він завдав ОСОБА_5 удар кулаком правої руки в обличчя, спричинивши їй тілесні ушкодження, та за участю понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продемонстрував механізм спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень /а.с. 35-37/;

-показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_11 , який повністю підтримав висновок судово-медичної експертизи №235 від 19.11.2019 та вказав, що на час проведення експертизи оглядав потерпілу та медичну документацію, яка була надана для дослідження, зокрема довідку з травмпункту, в якій був детальний опис рентгенограми. Вказав, що перелом кісток носа може мати місце як при ударі долонею, так і при ударі кулаком. Однак в даному випадку, скоріш за все мав місце удар кулаком.

Вказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджуються також безпосередньо дослідженими в судовому засіданні процесуальними доказами, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001376 від 17.11.2019, відповідно до якого ОСОБА_5 звернулась в чергову частину Стрийського ВП ГУНП у Львівській області із заявою, в якій просить прийняти міри до її колишнього співмешканця ОСОБА_4 , який 16.11.2019 близько 16:00 год. вчинив з нею словесний конфлікт за місцем свого проживання та спричинив їй тілесні ушкодження /а.с. 29/;

-постановою слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 21.11.2019, відповідно до якої, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376 від 17.11.2019 перекваліфіковано з ч.1 ст. 125 КК України на ч.2 ст. 125 КК України /а.с. 31/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 , надані останньою в судовому засіданні, суд враховує, що показання потерпілої прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 16.11.2019, пов`язані з обставинами заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, які їх спричинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Висновок судово-медичного експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР №35 ОСОБА_11 суд також визнає належним та допустим доказом, оскільки такий отримано у порядку, встановленому КПК України; вказана експертиза проведена на підставі постанови слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 18.11.2019, експертизу проведено у спеціальній медичній установі Стрийському районному відділенні КЗ ЛОР «Львіське обласне бюро судово-медичної експертизи», уповноваженою на те особою, експертом ОСОБА_11 та такі підтверджують той факт, що внаслідок подій, які мали місце 16.11.2019, за участю ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_12 завдано тілесних ушкоджень. Вказаний висновок належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтовано дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.

Крім того, вказаним висновком підтверджуються показання потерпілої ОСОБА_5 про те, що обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілій удар кулаком правої руки в ділянку носа, оскільки висновком експерта №235 у потерпілої ОСОБА_5 виявлено перелом кісток носа, згідно представленої медичної довідки лікарями, якими також було діагностовано дану обставину і по давності спричинення, таке відповідає даті їх утворення 16.11.2019.

Вказаний висновок повністю підтримано в судовому засіданні судово-медичним експертом ОСОБА_11 , який підтвердив факт нанесення потерпілій тілесного ушкодження у вигляді перелому кісок носа.

Протоколи проведення слідчого експерименту від 21.11.2019 та від 26.11.2019 /а.с. 32-37/, за участю потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 є належними та допустими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та проведені в порядку, встановленому КПК України; вказані слідчі експерименти проведено слідчим Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 , тобто уповноваженою на те особою, за участю потерпілої та обвинуваченого, в присутності двох понятих, зауважень та доповнень від учасників процесуальної дії на проведення слідчих експериментів не надходило, про що у протоколах зроблено відповідні записи.

Суд приймає до уваги визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, оскільки останній в судовому засіданні визнав той факт, що справді 16.11.2019 вдарив потерпілу ОСОБА_5 правою рукою в обличчя та підтвердив в судовому засіданні, що в потерпілої після удару, з носа текла кров.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, а саме спричинення потерпілій ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.125 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином суд вважає доведеним:

факт спричинення ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставинин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений вину у вчиненні правопорушення визнав, розкаявся, попросив вибачення у потерпілої, частково відшкодував заподіяну шкоду, раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, думку потерпілої, яка просить справедливого для обвинуваченого покарання, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу, в межах санкції ч.2 ст.125 КК України .

16.12.2019 на адресу суду ОСОБА_5 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17.12.2019 цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди прийнято до розгляду.

ОСОБА_5 позовні вимоги мотивує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 та заподіяння їй тілесних ушкоджень у вигляді синця, садна спинки носа, синців на обох щоках, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя, вона перенесла значні моральні та фізичні страждання, що виразились у значних болях, як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і в подальшому при лікуванні та реабілітації. Матеріальна шкода становить 513, 30 грн., яка полягає у витратах, понесених на лікування після нанесення їй тілесних ушкоджень. На час звернення до суду з позовом, ОСОБА_4 не було вчинено жодних дій для компенсації їй завданих страждань чи відшкодуванню матеріальних витрат. Моральна шкода полягає у негативних наслідках після перенесених травм, до яких відносяться фізичний біль, а також нервовий стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, тривоги. Внаслідок подій, які відбулись 16.11.2019, вона й досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, переживає щодо своєї соціальної репутації. Вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн. є розумною та достатньою для відновлення життєдіяльності та справедливості.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Вказала, що обвинувачений під час судового розгляду відшкодував заподіяну їй матеріальну шкоду та частково відшкодував моральну шкоду в розмірі 1000 грн., просить стягнути з обвинуваченого 9000 грн. моральної шкоди.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема вказав, що вішкодував майнову шкоду у повному обсязі; що стосується відшкодування моральної шкоди, відшкодував 1000, 00 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов у кримінальному провадженні про відшкодуванння моральної шкоди підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_4 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди заподіяння ОСОБА_4 . ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та причиновий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, який підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі і висновком судово-медичної експертизи №235 від 19.11.2019.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт спричинення ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
В судовому засіданні встановлено, що під час розгляду кримінального провадження, обвинувачений відшкодував заподіяну потерпілій матеріальну шкоду та частково відшкодував моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а відтак, потерпіла, уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з обвинуваченого 9000 грн. моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, такі спричинили короткочасний розлад здоров`я, вона була позбавлена можливосі працювати, що призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 5000, 00 грн. моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивач зазнала моральних страждань через короткочасний розлад здоров`я, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України, й призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 /шістдесяти/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 1 020 /одна тисяча двадцять/ грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5000 /п`ять тисяч / грн. моральної /немайнової/ шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1