Справа № 202/802/18
Провадження № 1-кс/0202/3610/2020
У Х В А Л А
Іменем України
22 травня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001664 від 01.10.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001664 від 01.10.2015 року.
В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2015 року на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В 2017 році йому стало відомо в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001664 від 01.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
З приводу відомих йому даних та відомостей щодо придбання вказаної квартири ним було надано пояснення слідчому Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Також ним було надано правовстановлюючі документи на належну квартиру та повідомлено всю відому йому інформацію. Він безперервно з моменту придбання квартири в 2015 році проживав в ній.
Коли 16.07.2018 року в нього народився син, він зобов`язаний був зареєструвати його місце проживання протягом трьох місяців з дня державної реєстрації народження.
Він звернувся до виконавчого органу міської ради з заявою про реєстрацію його новонародженої дитини і там йому повідомили, що на його квартиру накладено арешт, у зв`язку з чим він позбавлений можливості зареєструвати місце проживання своєї малолітньої дитини в належній йому квартирі.
Йому стало відомо, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2018 року було накладено арешт на належну йому квартиру. Його не було повідомлено про те, що розглядалося питання про накладення арешту на належне йому майно, він не був присутній при розгляді питання про арешт майна і був позбавлений можливості довести, що він є добросовісним набувачем, це його єдина квартира та він не має жодного відношення до реалізації майна з метою прибутку.
Заявник вважає, що арешт на належну йому квартиру накладено необґрунтовано та у подальшому застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки слідчим не було вжито всіх належних заходів для встановлення самої події кримінального правопорушення, а на обґрунтування заявленого клопотання про накладення арешту на належну йому квартиру слідчим було вказано тільки те, що в кримінальному провадженні наявні достатні підстави вважати, що первинна реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5 з подальшим переоформленням права власності на ОСОБА_6 та далі по ланцюгу дій за ОСОБА_7 було заздалегідь спланованими діями невстановлених осіб, спрямованими на незаконне отримання чужого майна з метою створення умов для його подальшої реалізації з метою прибутку, але не доведено наявність шкоди та умисних дій з боку ОСОБА_7 .
Клопотання про арешт належного йому майна, як добросовісного набувача, слідчим заявлено передчасно, без встановлення належних даних та наявності беззаперечних відомостей про обставини справи, що позбавило слідчого суддю при розгляді клопотання можливості об`єктивно встановити співмірність обмеження права власності, через відсутність належного обґрунтування, яким чином майно, яке підлягало арешту, має відношення до кримінального провадження, кому завдано шкоди, чи є умисні дії з боку ОСОБА_7 , слідчий суддя був позбавлений можливості достовірно оцінити необхідність застосування арешту майна у даному кримінальному провадженні через відсутність належних доказів.
Окрім того, він ще в 2017 році надав до органу досудового розслідування всі необхідні свідчення щодо обставин набуття у власність належної йому квартири.
Подальше застосування арешту належної йому квартири суттєво обмежує його у здійсненні права власності та не дозволяє зареєструвати місце проживання його малолітньої дитини. Через відсутність реєстрації його малолітньої дитини він не може оформити його в дитячій садок та має ряд обмежень через відсутність реєстрації у дитини.
Підставою для накладення арешту на майно є забезпечення збереження майна, на які слідчий просив накласти арешт, а також недопущення його втрати чи знищення, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Арешт на майно накладено у кримінальній справі, у якій він, заявник, взагалі не є стороною кримінального провадження, на даний час відсутній справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, грубо та необґрунтовано порушуються його права та свободи.
Тому заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2018 року на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві приватної власності.
Представник заявника в судовому засіданні клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження № 0001664 від 01.10.2015 року, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001664 від 01.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2018 року накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на котру зареєстровано за ОСОБА_7

Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2015 року належить ОСОБА_4 .
Постановою слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 09.09.2019 року кримінальне провадження № 0001664 від 01.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Статтею 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Частиною першою статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним кодексом України.
Пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належать здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Крім того, частиною 1 статті 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно дотримуватись вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Однією із загальних засад кримінального провадження є принцип диспозитивності.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України принцип диспозитивності передбачає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Приймаючи до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001664 від 01.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, завершене, оскільки закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, слідчий суддя не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо скасування арешту майна поза межами досудового розслідування.
За встановлених обставин, клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001664 від 01.10.2015 року задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 171, 174, 369-372, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001664 від 01.10.2015 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1