ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1506/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне знищення або пошкодження майна
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 194. ч.1 ст. 263 КК України, до 14.02.2020 без визначення застави.

В апеляційних скаргах обвинувачений та захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а саме, нічний домашній арешт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що прокурор в судовому засіданні не надав жодних доказів існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, Пояснює, що він жодного злочину, в якому його звинувачують, не вчиняв, оскільки знаходився в іншому місці, про що захисник надав відповідні докази. Крім того захисником надані довідки про те, що він має хронічні захворювання, лікування яких не можливе під час перебування в слідчому ізоляторі і він потребує лікування в медичних установах. Пояснює, що він має місце реєстрації, заробляє кошти ремонтами квартир, працює не офіційно, на його утриманні знаходяться члени його родини, мати та бабуся, має дружину. Стверджує, він не отримував жодної повістки або іншого повідомлення про явку до суду.

Захисник обґрунтував свою апеляційну скаргу незгодою з доказами по справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 194. ч.1 ст. 263 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів, максимальна санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи та згідно обвинувального акту, вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 25.05.2001 за ч. 2 ст.140, ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 45 КК України засуджений умовно з випробувальним терміном 1 рік; вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2004 за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 18.03.2010 з Першотравневої ВК Харківської області №117 умовно-достроково, не відбутий термін: 10 місяців 14 днів; вироком Феодосійського міського суду АР Крим від 14.12.2011 за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 3089, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі терміном 4 роки 6 місяців, звільнився 20.12.2014 з Олексіївської ВК Харківської області №25; обвинувальний акт за ч. 1 ст. 125 КК України направлено до Ленінського районного суду м. Харкова; обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України направленого до Ленінського районного суду м. Харкова, що об`єктивно свідчить про наявність ризику продовження ОСОБА_7 своєї злочинної діяльності чи вчинення ним інших злочинів та про можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду.
Крім того встановлено, що Ленінським районним судом м. Харкова при розгляді кримінальних проваджень, в зв`язку з неявкою до судових засідань, ОСОБА_7 було оголошено в розшук, що також свідчить про неналежне виконання ним обов`язку явки до суду.

Твердження обвинуваченого про те, що він має місце реєстрації, заробляє кошти ремонтами квартир, працює не офіційно, на його утриманні знаходяться члени його родини, мати та бабуся, має дружину, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою та не зменшують існування ризиків, передбачених ст. 177 УПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними, саме з урахуванням негативних відомостей про особу обвинуваченого.
Доводи захисника стосовно незгоди з обвинуваченням та оспорюванням доказів сторони обвинувачення колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки питання щодо дослідження та перевірки доказів сторін підлягають дослідженню та оцінці в порядку ст. ст.94, 337 та параграфу 3 « Процедура судового розгляду» КПК України.
Крім того, обвинуваченому належить роз`яснити, що доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності хронічних захворювань, які виключають застосування такого запобіжного заходу повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу.
Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого щодо недоведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, можливість впливати на потерпілу і свідка, продовжити злочинну діяльність та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4