Провадження № 1-кп/734/112/20 Справа № 734/889/20
УХВАЛА
іменем України

15 квітня 2020 року смт. Козелецсмт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 15.01.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: кімната АДРЕСА_2 , казарма поліпшеного планування № 4 військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2020 року до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 15.01.2020 року, відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості від 31.03.2020 року, укладена між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 у порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, яка була передана суду для затвердження.

Відповідно до вказаної угоди згідно ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно - правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до Таблиці 1 Списку 1 Постанови Кабінету міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» канабіс входить до переліку особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Згідно до пункту 4 Додатку №1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» затвердженого 17.06.1992 Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» наркотичні засоби не можуть перебувати у власності громадян.

Водночас, в порушення вказаних вище вимог законодавства військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання наркотичних засобів, а також їх незаконний збут, у невстановлений в ході досудового розслідування час та при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно придбав наркотичний засіб - канабіс.

В подальшому, 20 лютого 2020 року о 17 год. 23 хв. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір на незаконний збут наркотичних засобів, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи в приміщенні вбиральні казарми № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , незаконно, за гроші в сумі 300 гривень, збув особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_6 , який був залучений до конфіденційного співробітництва та діяв за дорученням і під контролем співробітників поліції, раніше незаконно придбаний ним наркотичний засіб - канабіс, масою 0,493 г, який відповідно до висновку експерта від 21.02.2020 № 144(х) є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Крім того, 25 лютого 2020 року о 13 год. 52 хв. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір на незаконний збут наркотичних засобів, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи у кімнаті № 2 блоку № 7 казарми поліпшеного планування № 4 - 905 (за генпланом) смт. Десна, Козелецького району Чернігівської області, незаконно, за гроші в сумі 300 гривень, повторно збув особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_6 , який був залучений до конфіденційного співробітництва та діяв за дорученням і під контролем співробітників поліції, раніше незаконно придбаний ним наркотичний засіб - канабіс, масою 0,6114 г, який відповідно до висновку експерта від 16.03.2020 №164 (х) є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

За сукупністю вчиненого ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному придбанні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, а також у незаконному придбанні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненому повторно, тобто у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно з вказаною угодою ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України в обсязі пред`явленого йому обвинувачення.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання у виді арешту строком на 6 місяців з триманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст. 69 КК України.

В підготовчому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Захисник та обвинувачений підтримали думку прокурора, просили затвердити надіслану до суду угоду про визнання винуватості.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з обвинувальним актом та дослідивши зміст угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні останньої, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено два види угод, один з яких - угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, другий - угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладається між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим за ініціативою будь-кого із цих осіб. Участь захисника у разі укладення такої угоди згідно з п.9 ч.2 ст. 52 КПК України є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди про визнання винуватості.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням), наявність підстав для відмови в її затвердженні (ч.7 ст.474 КПК України), заслуховує думку сторін щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається.

Вказаною угодою сторони погодили покарання у виді арешту строком на 6 місяців з триманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст. 69 КК України.

Проте таке узгодження покарання суперечить вимогам Кримінального кодексу України, оскільки узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не наведено підстави для застосування ст.69 КК України. Із змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стаття 69 КК України визначає такі підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: 1) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) тяжкість вчиненого злочину; 3) урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.

В угоді про визнання винуватості зазначено пом`якшуючими обставинами є щире каяття, активне сприяння розкритю злочину, співпраця зі стороною обвинувачення.

Визначені в угоді про визнання винуватості обставини, що пом`якшують покарання, є обставинами, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст. 470 КПК України.

Окрім того, в угоді про визнання винуватості не зазначено, яким чином зазначені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Відтак, сторонами при узгодженні покарання, стаття 69 КК України була застосована безпідставно.

Відповідно ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може лише суд.

Про наявність цих обставин суд може зробити висновок лише після проведення судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання, та це питання відноситься виключно до компетенції суду.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що слід відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, оскільки умови угоди суперечать вимогам Кримінального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 314, 376, 468, 469, 470, 472, 473, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 31.03.2020, що укладена між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 відмовити.

Судове провадження з розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1