ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/3434/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/790/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 21 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 19 січня 2020 року.

Судове рішення мотивоване тим, що існує ризик, передбачений ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховування від суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати оскаржувану ухвалу, скасувати заставу та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний із триманням під вартою.

Так, захисник обвинуваченого зазначає, що суд при обранні запобіжного заходу не взяв до уваги положення ст.ст. 177, 178 КПК України і не врахував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому захисник зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, зареєстрований за адресою місця свого проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину а також дружину, яка має статус інваліда з дитинства.

Також, захисник стверджує, що обвинувачений за місцем свого проживання характеризується виключно позитивно, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має міцні та стійкі соціальні зв`язки, має родину, матір похилого віку, у якої є вади здоров`я.

Крім того, на думку захисника, обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не має можливості, скоювати нові злочини не збирається. Вину свою визнає повністю, розкаюється, претензії потерпілого відсутні.

З огляду на відсутність ризиків, захисник вважає що відсутні підстави для тримання її підзахисного під вартою.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України за своєю тяжкістю є тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, зібраними під час досудового розслідування доказами.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .

При цьому колегія суддів враховує, що обвинуваченому інкримінується вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Такий злочин є надзвичайно небезпечним, адже людина, її життя, здоров`я, честь і гідність та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

При цьому захист інтересів особи та суспільства повинен бути забезпечений судом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, офіційних джерел заробітку не має.

Таким чином ризик втечі ОСОБА_8 існує поза розумним сумнівом.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, наявність малолітньої дитини позитивна характеристика, на думку колегії суддів не зменшують вагомість підстав для тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 21 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -