Справа № 297/1756/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/44/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2017 року.

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, не працюючий, раніше не судимий,

визнаний винним і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк один рік, від якого, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, його звільнено на підставі ст. 49 КК України;
- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, від якого, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, його звільнено на підставі ст. 49 КК України;
- за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, від відбування якого його звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

18 червня 2007 року ОСОБА_6 , при невстановлених слідством часі, місці та обставинах, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою подальшого використання для отримання кредиту на своє ім`я у Закарпатському обласному управлінні АТ «Ощадбанк», усвідомлюючи неможливість отримання кредиту без довідки про доходи, маючи у своєму розпорядженні чисті аркуші паперу з печатками та підписами керівників Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, «Джерельце Карпат», «Агро-Вонг», виготовив довідки про доходи на своє ім`я та ім`я поручителя ОСОБА_8 (без відома та згоди останньої) з Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, ТОВ «Джерельце Карпат», ПП «Агро-Вонг» без номера та дати, у які вніс завідомо неправдиві відомості про своє місце роботи, розмір заробітної плати у вказаних установах, на підставі чого з ним було укладено кредитний договір № 72506 від 25 червня 2007 року в Закарпатському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» на суму 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США.
Цього ж дня, за вищевказаних обставин, ОСОБА_6 виготовив довідки про доходи на ОСОБА_9 та поручителя ОСОБА_10 (без відома та згоди останніх) із Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, ТОВ «Джерельце Карпат», без номера та дати, у які вніс завідомо неправдиві відомості про їхнє місце роботи та розмір заробітної плати у вказаних установах, на підставі чого з ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 72506/1 від 25 червня 2007 року в Закарпатському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» на суму 27000 (двадцять сім тисяч) доларів США.
19 червня 2007 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою отримання позики у Закарпатському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» (м. Ужгород, вул. Корзо, 15) надав до банку підроблені довідки про доходи на своє ім`я та на поручителя ОСОБА_8 (без відома та згоди останньої) без номера та дати, видані із Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, ТОВ «Джерельце Карпат», ПП «Агро-Вонг», які виготовив 18 червня 2007 року при невстановлених слідством часі, місці та обставинах, на підставі яких, між ним та вказаним банком було укладено кредитний договір №72506 від 25 червня 2007 року на суму 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США.
Цього ж дня, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, завідомо знаючи та усвідомлюючи неплатоспроможність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою отримання позики у Закарпатському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» (м. Ужгород, вул. Корзо,15) надав до банку підроблені довідки про доходи на ОСОБА_9 та поручителя ОСОБА_10 (без відома та згоди останніх) без номера, дати, у які були внесені завідомо неправдиві відомості, видані із Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук та ТОВ «Джерельце Карпат», на підставі чого з ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 72506/1 від 25 червня 2007 року на суму 27000 (двадцять сім тисяч) доларів США.
Крім того, 19 червня 2007 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах, шляхом обману працівників Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Ужгород, вул. Корзо, 15) звернувся про отримання кредиту для споживчих потреб, після чого, 26 червня 2007 року, оформивши у вказаному відділенні «Ощадбанку» кредитний договір №72506 від 25 червня 2007 року, отримав грошові кошти в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США з кінцевим терміном погашення до 24 червня 2010 року, однак, до цього часу кредит не повернув, чим завдав Закарпатському обласному управлінню АТ «Ощадбанк» матеріальну шкоду на суму 25000 (двадцять п`ять тисяч ) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на той момент становило 126250 гривень.

Не зупиняючись на досягнутому, 19 червня 2007 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , під приводом необхідності позики грошей, шляхом обману, спонукав останнього до отримання в Закарпатському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» (м. Ужгород, вул. Корзо,15) кредит у сумі 27000 (двадцять сім тисяч) доларів США.
Після отримання 26 червня 2007 року ОСОБА_9 кредитних коштів у сумі 27000 (двадцять сям тисяч) доларів США за договором № 72506/1 від 25 червня 2007 року, спонукав останнього до добровільної передачі йому грошей, пообіцявши виконати умови укладеного договору по сплаті позики, однак, до цього часу кредит не погасив, чим завдав Закарпатському обласному управлінню АТ «Ощадбанк» матеріальну шкоду на суму 27000 (двадцять сям тисяч) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на той момент становило 136350,00 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, а також рішення суду у частині звільнення ОСОБА_11 від покарання за ч. ч. 2,3 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу, вказує на те, що вирок суду у частині призначеного ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що рішення суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст. ст. 65, 75 КК України, належним чином не вмотивоване, є передчасним і ухвалене без урахування конкретних обставин справи. В обґрунтування доводів посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, лише частково відшкодував збитки в порядку стягнення на підставі рішення суду, що у свою чергу не свідчить про їх добровільне відшкодування. Крім того, вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_6 на утриманні двох дітей, оскільки діти проживають не з ним, а із дружиною від першого шлюбу, що також підтвердив у судовому засіданні й сам обвинувачений. Також посилається на те, що ОСОБА_6 ніде не працює, доходів не має, що у свою чергу свідчить про те, що обвинувачений не має можливості кого-небудь утримувати. Разом із тим, указує на те, що суд безпідставно врахував як пом`якшуючі обвинуваченого ОСОБА_6 покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_6 завдані ним збитки добровільно не відшкодував, і будь-яких доказів того, що він щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину не встановлено. Просить вирок у частині призначеного ОСОБА_6 за ч. 4 ст.190 КК України покарання скасувати; ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, а в решті вирок залишити без зміни; у ході апеляційного розгляду справи дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 ..

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_12 вказує на те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були враховані вимоги ст. ст. 65, 75 КК України, зокрема, ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу та пом`якшуючі його покарання обставини. Апеляційну скаргу прокурора адвокат ваажає невмотивованою. Посилається і на те, що судом першої інстанції враховані положення ст. 416 КПК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим й заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у підробленні документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем так і іншою особою, вчиненому повторно ; у використанні завідомо підробленого документа ; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, учасниками судового розгляду не оспорюється. Не оспорюється також і висновок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від покарання за ч. ч. 2,3 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу.
Тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, вказані вище висновки суду першої інстанції не перевіряється, визнаються належним чином вмотивованими, дії обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно, за ч. ч. 2, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України кваліфіковані правильно.
Обґрунтовано обвинувачений ОСОБА_6 звільнений від покарання за ч. ч. 2,3 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу в зв`язку зі спливом строків давності, оскільки передбачені цими нормами матеріального права діяння ОСОБА_6 вчинив у період 18 25 червня 2007 року.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження суд, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та представника потерпілого ОСОБА_13 і дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання, про необгрунтоване звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призначене за цією нормою матеріального права покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що обвинувачений ОСОБА_6 необґрунтовано звільнений від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України вчиненого злочину, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання. У тому числі, судом враховано те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких; дані про особу обвинуваченого має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на утриманні двох неповнолітніх дітей, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди ; відсутність обставин, що обтяжують покарання.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів приймає до уваги й пояснення ОСОБА_6 про те, що отримані як кредит гр. ОСОБА_9 кошти у розмірі 27 (двадцять сім) тисяч доларів США ним відшкодовані повністю, що вказані пояснення ОСОБА_6 прокурором спростовані не були.
Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини дають підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та призначення йому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням.
Тому, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від його відбування з іспитовим строком два роки, апеляційний суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.
Під час апеляційного розгляду не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства є неможливим.
Переконливих доводів щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України, прокурором як в апеляційній скарзі, так і при її розгляді апеляційним судом, не наведено.
При відхиленні доводів апеляційної скарги прокурора колегія суддів також враховує положення ст. 416 КПК України.
Відповідно до статті 416 КПК України після скасування апеляційним судом вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду. При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більше тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Колегія суддів уважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції також були дотримані.
Так, з вироку Мукачівського міськрайонного суду від 01 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_6 визнаний винним також у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України кримінального правопорушення і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років й із застосуванням ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням.
На вказаний вирок прокурором подано апеляційну скаргу, в якій вказується на необґрунтоване звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також на порушення права потерпілого представника Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», якого не було повідомлено про дату, час та місце розгляду кримінального провадження.
З ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 07 листопада 2016 року вбачається, що апеляційна скарга прокурора задоволена частково, вирок Мукачівського міськрайонного суду від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасований у зв`язку з порушенням права потерпілого - розглядом кримінального провадження за відсутності представника Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», якого не було повідомлено про дату, час та місце розгляду кримінального провадження.
З указаних вироку та ухвали апеляційного суду Закарпатської області вбачається, що вирок не скасовувався за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого, чи представника останнього в зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
При прийнятті рішення колегія суддів, враховує вимоги ст. 416 КПК України про недопустимість погіршення становища особи (посилення покарання ) при призначенні їй покарання при новому розгляді справи в суді першої інстанції при скасуванні вироку за апеляційної скаргою прокурора не у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує й те, що із часу вчиненням ОСОБА_6 передбачених ч. 4 ст. 190 КК України злочинних дій пройшло понад дванадцять років.
Доводи апеляційної скарги про те, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, колегія суддів, зазначає, що вчинене ОСОБА_6 і передбачене ч. 4 ст. 190 КК України діяння відноситься до особливо тяжких злочинів. Тому доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині визнаються такими, що не ґрунтуються на вимогах КК України.
Не спростовані прокурором і висновки суду першої інстанції та твердження ОСОБА_6 про часткове відшкодування ним завданих матеріальних збитків. У підтвердження доводів про те, що ОСОБА_6 лише частково відшкодував збитки в порядку стягнення на підставі рішення суду, прокурор не приєднав будь-які докази, у тому числі, судові рішення ; не посилався на наявність таких і не клопотав про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін для приєднання доказів у підтвердження цих доводів.
Окрім того, прокурор не надав будь-які докази у підтвердження доводів про відсутність на утриманні у ОСОБА_6 двох дітей. Посилання прокурора на те, що діти проживають не із обвинуваченим ОСОБА_6 нічим не підтверджені, у тому числі, прокурором не надані докази про те, що ОСОБА_6 не допомагає дітям, які проживають окремо від нього, не приймає участь у їх вихованні. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що матеріалами кримінального провадження достовірно підтверджено, що ОСОБА_6 проживає разом із дружиною й має на утриманні неповнолітнію доньку (т. 1, а. к. п. 161, 162 ). Не спростовані прокурором і пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , дані в апеляційному суді про те, що він надає допомогу донькам від першого шлюбу, які проживають окремо від нього і навчаються.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів відхиляє і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно врахував як пом`якшуючі обвинуваченого ОСОБА_6 покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
При цьому, колегія суддів, з урахуванням вищенаведеного, зазначає, що вказані обставини були ретельно перевірені судом першої інстанції та враховані при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання і не свідчать про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що саме прокурор повинен довести обставини, на які покликається в апеляційній скарзі в обґрунтування її доводів, що підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання не має.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , про те, що обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання й уважає висновки суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання належним чином обґрунтованими та вмотивованими, - призначене покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, справедливим.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд колегія суддів не вбачає.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створила учасникам судового розгляду необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків, дослідила саме ті дані (відомості) щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , на які покликався прокурор.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б істотно могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2017 року щодо обвинуваченого за ч. ч. 2, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: