Справа № 308/849/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
11.03.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , представниці власника майна ОСОБА_5 адвокатеси ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11сс/4806/114/20 за клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості: будівлі та земельну ділянку з забороною їх використання та розпорядження, в якому ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2020.

Старший слідчий в ОВС слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000016, розпочатому 17.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України, звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з погодженим прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості будівлі по АДРЕСА_1 , зареєстровані на праві власності за ОСОБА_5 , та земельну ділянку за цією ж адресою, що є комунальною власністю і межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :31:003:0085, з забороною їх використання, у тому числі проведення будь-яких будівельних та земляних робіт, та розпорядження. У клопотанні вказала, як про встановлене досудовим розслідуванням, що власники будівлі та уповноважені ними особи, умисно, всупереч установленому порядку, ігноруючи звернення та приписи уповноважених осіб управління ДАБК, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, з березня 2019 року на самовільно зайнятій земельній ділянці чинять самовільне будівництво, чим заподіяли значну шкоду державним інтересам. Встановлено також, що з 11.07.2019 нерухоме майно за вказаною адресою вибуло з власності ТОВ «СЕНАР», будівля площею 335,9 кв.м. зареєстрована як приватна власність фізичної особи ОСОБА_5 , який продовжує виконувати будівельні роботи без повідомлення про початок їх виконання.
На думку слідчої, об`єкти нерухомості по АДРЕСА_1 , підпадають під критерії, визначені ст. 98 КПК України, а накладення на них арешту є необхідним «враховуючи нагальну необхідність вжиття заходів щодо недопущення завершення самовільного захоплення земельної ділянки в історичній частині міста, та завершення самовільного будування на ній шляхом проведення земляних, будівельних, ремонтних чи інших робіт».

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що накладення арешту на вказані у клопотанні об`єкти є необхідним для збереження речових доказів, запобіганню можливості їх пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; розумним і співмірним з завданням кримінального провадження обмеженням права власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою залишити клопотання без задоволення. Вказує, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР на підставі матеріалів, відомих органу досудового розслідування ще з вересня 2019 року, які надійшли слідчій ОСОБА_7 17.01.2020 від іншого слідчого, з іншого кримінального провадження, в якому на це саме майно вже накладався арешт, але в подальшому був скасований через відсутність для цього підстав. Зазначає, що клопотання не містить відомостей про площу земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням, про ведення будівельних робіт поза її межами, про площу ділянки нібито захопленої самовільно, про спричинену шкоду, її вид і розмір, посилань на докази існування ознак злочину, на законні підстави арешту майна, на ознаки, за якими майно підпадало б під критерії, визначені ст. 98 КПК України, зокрема ризиків його знищення або пошкодження. Вважає, що у такий спосіб, не знайшовши можливості арешту майна в межах одного кримінального провадження, орган досудового розслідування і прокурор незаконно домагаються арешту цього ж майна в межах нового кримінального провадження, яке стосується тих самих фактичних обставин. Наголошує, що кримінально караним у розумінні диспозиції ч.3 ст. 197-1 КК України є самовільне будівництво на самовільно зайнятій ділянці за обов`язкової умови спричинення самовільним зайняттям ділянки значної шкоди її законному володільцю або власнику, а в разі правомірного набуття та оформлення у встановленому законом порядку права власності на майно (будинок, будівлю, споруду) відсутність у особи правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій це майно розташоване, не може кваліфікуватися, як самовільне її зайняття. Зауважує, що за здійснення будівельних робіт без дозвільних документів колишній та теперішній власники майна були притягнуті до адміністративної відповідальності.

Прокурор був установленим порядком, завчасно повідомлений про час і місце апеляційного розгляду провадження, в судове засідання не прибув, про причину неприбуття суд не повідомив, клопотання про перенесення апеляційного розгляду провадження не подав.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, пояснення представниці власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи, викладені у клопотанні, оскарженій ухвалі, апеляційній скарзі і вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Частина перша статті 170 КПК України арештом майна визначає позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Його завданням є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна. Згідно з пунктом 1 частини 2 та частиною 3 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 171 КПК України, підстави, мету, обґрунтування необхідності арешту майна, його перелік і види, документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, повинно бути зазначено, перш за все, у клопотанні про арешт майна. При цьому до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу: можливості приховування майна, його пошкодження, псування,знищення, перетворення, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог пунктів 1-3, 4-6 частини 2 та частини 4 статті 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного і третіх осіб, а в разі задоволення клопотання застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Кримінальним правопорушенням, що передбачене частиною третьою статті 197-1 КК України, за ознаками якої розпочато це кримінальне провадження, є самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, якщо цим зайняттям завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Відповідність майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України означає, що воно є матеріальним об`єктом, який був знаряддям кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів може бути арештовано майно навіть за умови, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Необхідність позбавлення власника майна права на розпорядження та користування майном ні в клопотанні ні в ухвалі слідчого судді не вмотивована.

Апеляційний суд приймає до уваги, що досудове розслідування з приводу будівництва на ділянці по АДРЕСА_1 триває з 27.09.2019, в цьому кримінальному провадженні - з 17.01.2020. Докази, які доводили б, що будь-яка ділянка захоплена будь-ким самовільно, що саме на самовільно захопленій ділянці ведеться будівництво, що самовільним захопленням певної ділянки та/або будівництвом на самовільно захопленій ділянці будівель або споруд завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, конкретні відомості про об`єкти, які орган досудового розслідування вважає речовими доказами злочину, до клопотання не додані, про підозру нікому, зокрема ОСОБА_5 , за яким право приватної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 11.07.2019, не повідомлено.

За таких обставин для обмеження права ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися належною йому нерухомістю за адресою: АДРЕСА_1 , натепер достатніх підстав немає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 31.01.2020 про накладення арешту на об`єкт нерухомості: будівлі та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , скасувати.
Клопотаннястаршого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000016, розпочатому 17.01.2020 про накладення арешту на об`єкт нерухомості: будівлі та земельну ділянку по АДРЕСА_1 з забороною їх використання та розпорядження, залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: