Справа №635/8430/19
Провадження по справі № 1-в/635/813/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

секретар судових засідань ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 1) 22 вересня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187, ст. 198, ч. 3 ст.296 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 15 липня 2016 року за відбуттям строку покарання, 2) 17 жовтня 2017 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджений вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 16 листопада 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року, строк попереднього ув`язнення з 15 вересня 2017 року по 16 листопада 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року, з урахуванням відбутої частини покарання.
Початок строку відбування покарання 15 вересня 2017 року.
Кінець строку відбування покарання 13 жовтня 2020 року.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, в якому зазначив, що з 05 грудня 2017 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», працевлаштований на ділянку з виготовлення поліетиленових пакетів, за сумлінну працю має декілька заохочень, має одне стягнення, яке на даний час погашено, цивільні позови та судові витрати ним відшкодовані, ОСОБА_5 вже визначився з майбутнім місцем мешкання та місцем роботи, впевнений, що став на шлях виправлення та може бути корисним суспільству.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Захисник підтримав клопотання ОСОБА_5 , просив його задовольнити з тих підстав, що засуджений відбув 2/3 призначеного покарання, характеризується позитивно, за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, має п`ять заохочень, відшкодував шкоду за вироком суду у повному обсязі, має можливість проживати за місцем реєстрації.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора та захисника, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 15 грудня 2017 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» з 15 грудня 2017 року. Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_6 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 від 27 листопада 2019 року, засуджений характеризується з позитивного боку, мав стягнення, яке знято у встановленому законом порядку, має п`ять заохочень; працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться добре; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи; виконує передбачені законом вимоги персоналу; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю; прагне до підвищення та вдосконалення загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку; відповідно до ст. 127 КВК України бере участь у роботі самодіяльних організацій, входить до ради колективу засуджених; підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_5 у період часу з грудня 2017 року по жовтень 2019 року був працевлаштований до цеху №1 установи, де виконував роботи з виготовлення поліетиленових пакетів. Згідно довідки бухгалтера державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_8 за вироком суду у засудженого виконавчі листи відсутні.
Однак, не зважаючи на таку характеристику засудженого ОСОБА_5 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має дві непогашені судимості, а саме: 1) 22 вересня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187, ст. 198, ч. 3 ст.296 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 15 липня 2016 року за відбуттям строку покарання, 2) 17 жовтня 2017 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі

Наявність непогашених судимостей свідчить про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15 вересня 2017 року, за час утримання в Установі виконання покарань м. Харкова №27 характеризувався з посереднього боку, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Не зважаючи на те, що засуджений має п`ять заохочень, що застосовувалися до останнього протягом відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений допускав порушення режиму тримання, а саме : зберігання заборонених предметів, за що на нього було накладено стягнення у вигляді догани і хоча зазначене стягнення на день розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення погашене у встановленому законом порядку, його накладення 28 лютого 2019 року не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Згідно Витягу з протоколу №43 від 24 жовтня 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України засудженому ОСОБА_5 відмовлено у направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №21 від 22 травня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, які не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №41 від 09 жовтня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України як особі, яка написала заяву про відмову.

Разом з тим, після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення, до останнього було застосовано лише два заохочення, одне з яких у вигляді дострокового зняття раніше накладеного стягнення, інше у вигляді подяки за виконання обов`язків покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року.
Як вбачається зі змісту клопотання засудженого та пояснень його захисника у судовому засіданні, ОСОБА_5 повністю відшкодовано шкоду, завдану потерпілим від злочину, а також судові витрати, які відраховані із заробітної плати засудженого у повному обсязі. Однак такі доводи в ході судового розгляду жодним чином не підтверджені. Натомість, в матеріалах особової справи на засудженого мається рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року, яким з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 було стягнуто 8070 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення суду, ОСОБА_5 був обізнаний про подання потерпілим позову в порядку цивільного судочинства, в рамках цивільної справи засудженим надана заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги не визнає. При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо виконання засудженим вказаного рішення суду та відшкодування ним вищевказаних сум. Також матеріали справи не містять даних щодо погашення останнім судових витрат та взагалі здійсненння будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення процесу відшкодування завданої шкоди потерпілому та судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 27 грудня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1