У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004962, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2020 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ст. 348 КК України.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_6 вирок відносно якого не оскаржується.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ст. 348 КК України 12 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.
ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Ухвалено зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.11.2016 р. по 10.02.2020 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 судові витрати на користь держави за проведення вибухово-технічної експертизи в сумі 1 587,72 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії зі ст. 348 КК України на ч. 1 ст. 345 КК України.

Узагальнені доводи апелянтів.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що викладені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
В судовому засіданні він визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, показав про обставини, за яких знайшов гранату та поклав до кишені. Але, разом з тим стверджує, що на ринку, коли він спілкувався з особами, які, як він зрозумів під час розмови, є працівниками правоохоронних органів, то хотів позбавитись гранати, віддавши її. Коли діставав гранату, то кільце зачепилось за карман і відпало. Зрозумівши, що механізм гранати приведений в бойову готовність, він розгубився, хотів віддати гранату, але правоохоронці на нього напали. Коли його били, він не випускав гранату з рук, боявся вибуху, і, добровільно передав лише тоді, коли впевнився у безпечності цієї дії. Він нікому не погрожував вбивством, і наміру кидати гранату не мав.
Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили про наявність у нього можливості кинути гранату, що свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство чи замаху на вбивство працівників поліції.
Допитаний в судовому засіданні начальник вибухо-технічного відділу ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 показав, що для того, щоб привести підривник гранати у дію, необхідно розігнути вусики, прижати до гранати важіль, витягнути за кільце чеку та кинути гранату. Але, як вбачається з відеозапису події, у нього не було часу на здійснення всіх цих дій.
Судом не встановлено, які саме зусилля необхідні для того, щоб витягнути чеку із гранати, і, чи виключається така можливість у разі зачеплення кільця за кишеню.
Під час огляду місця події, чека гранати не знайдена, хоча, за показаннями потерпілих, вони чули дзвін при її падінні, а тому могли приблизно вказати місце її пошуку. З огляду на це, є сумнівним виявлення чеки гранати потерпілим ОСОБА_10 , цього ж дня, на тому ж місці де проводився огляд події.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

09.11.2016 р., близько 10.00 год. ОСОБА_5 , проходячи по вул. Південній м. Миколаєва, під кущем в коробці знайшов гранату РГД-5, яку підняв, поклав до кишені, чим незаконно придбав вибуховий пристрій, який почав незаконно носити та зберігати при собі без передбаченого законом дозволу.
Цього ж дня приблизно об 11.20 год., ОСОБА_5 , зберігаючи при собі, без передбаченого законом дозволу бойову гранату РГД-5, яка є вибуховим пристроєм, разом із своїм знайомим ОСОБА_6 перебували біля входу супермаркету «АТБ», розташованого по пр. Миру, 2Д/2 в м. Миколаєві, де до них підійшли працівники поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . Оскільки ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності та перебував під цілодобовим домашнім арештом, був причетний до скоєння ряду корисливих злочинів та не з`являвся на виклики слідчого, зазначені співробітники поліції, перебуваючи на службі та виконуючи свої службові обов`язки, передбачені ст. 23, п. п. 1, 10 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію», представились та почали спілкуватися з ОСОБА_6 .
В цей час ОСОБА_5 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться співробітники поліції, а сам він перебуває в людному місці (фактично на території продовольчо-промислового ринку), бажаючи перешкодити можливому затриманню ОСОБА_6 правоохоронцями, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , дістав із своєї кишені бойову гранату РГД-5, та висмикнувши запобіжне кільце із запалу гранати, тим самим привів її в бойове положення, та зі словами «Я всех взорву», намагався здійснити вибух, чим вчинив замах на вбивство працівників правоохоронного органу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_10 , які виконували свій службовий обов`язок.
При цьому, ОСОБА_5 вчинив всі дії, які вважав необхідними для умисного протиправного заподіяння смерті потерпілих, однак злочин не було доведено до кінця, працівники поліції застосувавши прийоми самооборони та заходи фізичного впливу затримали і обеззброїли ОСОБА_5 , а гранату привели у безпечний стан.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу та за ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за наступних обставин
03.04.2016 р. приблизно о 17.00 год. між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 біля будинку, який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 СВТ «ім. 61 Комунара», м. Миколаєва, виникла словесна сварка на ґрунті неприязних взаємовідносин. Після нетривалої сварки вказані особи розійшлися. Але через деякий час ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із невстановленою в ході слідства особою, використовуючи зазначену сварку, як нікчемний привід до грубого порушення громадського порядку, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, вирішили вчинити хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_14 та членів його родини, а також його гостей, які в той час знаходились за місцем перебування останнього за адресою: АДРЕСА_2 . З метою вчинення хуліганських дій, ОСОБА_5 та невстановлена особа озброїлись невстановленими видами травматичної і вогнепальної зброї (травматичним пістолетом та гладкоствольною помповою рушницею, марка та модель яких під час слідства не встановлена), наділи на обличчя маски типу «балаклави» з метою приховування своєї зовнішності та приблизно о 18.00 год. того ж дня, грубо порушуючи громадський порядок, бажаючи протиставити себе суспільству та продемонструвати свою зневагу до загальноприйнятих правил поведінки, відкрито і нахабно вдерлися до подвір`я земельної ділянки АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_14 , де в той час перебував він, його дружина, їх троє малолітніх дітей, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Діючи з хуліганських спонукань, проявивши особливу зухвалість, застосовуючи при цьому невстановлену вогнепальну і травматичну зброю, а саме: ОСОБА_5 пістолет, а невстановлена слідством особа рушницю, почали вести хаотичну стрільбу в напрямку мешканців будинку, розуміючи при цьому, що від їх пострілів можуть постраждати сторонні громадяни, в тому числі жінка і малолітні діти, які на той час перебували на подвір`ї та не мали жодного відношення до конфліктної ситуації, що сталася перед цим між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 . Однак ОСОБА_5 і невстановлена слідством особа відверто проігнорували цю обставину та, нехтуючи життям та здоров`ям даних осіб, продовжили вести хаотичну стрільбу в бік усіх, хто знаходився на той час на подвір`ї. Всього ОСОБА_5 та невстановленою особою вчинено приблизно 10 пострілів з обох одиниць зброї, в результаті чого заподіяно вогнепальні поранення громадянину ОСОБА_16 . Крім того, невстановлена слідством особа в процесі хуліганських дій нанесла ОСОБА_16 удар прикладом рушниці по голові, чим заподіяли останньому тілесні ушкодження.
Суд, врахувавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 що 03.04.2016 р. між ним та ОСОБА_14 виникала словесна сварка, однак в цей же день вони примирилися і більше він ОСОБА_14 не бачив, свідка ОСОБА_14 з ОСОБА_5 у нього добрі стосунки, того дня він не бачив хто стріляв, категорично заперечував, що це був ОСОБА_5 , оскільки у нього не було підстав вчиняти подібні дії, свідка ОСОБА_17 який бачив, як двоє чоловіків в масках зашли у двір будинку навпроти його будинку, і, тоді почалась стрільба, дійшов висновку, що їх показання не доводять винуватості ОСОБА_5 .
Врахувавши, що допит потерпілого ОСОБА_16 стосовно обставин події не можливий, у зв`язку із смертю останнього, свідок ОСОБА_14 категорично заперечував причетність ОСОБА_5 до хуліганських дій, що узгоджується із версією обвинуваченого, і, усунути такі розбіжності суд позбавлений можливості, не прийняв до уваги протоколи слідчих дій за участю потерпілого ОСОБА_16 , які є похідними від показань потерпілого, оскільки це порушить принцип безпосередності дослідження доказів.
Інші докази, зокрема протокол огляду місця події від 23.04.2016 р. висновки експертиз № 839 від 12.07.2016 р., № 849 від 29.07.2016 р. та № 1949 від 16.12.2016 р. підтверджують лише певні обставини кримінального правопорушення, та не доводять вчинення злочину саме ОСОБА_5 , а тому суд виправдав ОСОБА_5 за недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжким та особливо тяжким злочинами, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, не працює, обставиною, яка пом`якшує покарання за ч. 1 ст. 263 КК України повне визнання вини, обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину загальнонебезпечним способом та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій, як придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, апелянтом не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_5 стверджує, що коли дізнався, що перед ним були працівники правоохоронного органу, то мав намір віддати їм раніше знайдену гранату, проте коли витягував гранату з кишені, то запобіжне кільце гранати випадково зачепилось за карман і відпало.
Але такі доводи обвинуваченого спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.
Так, допитані судом першої інстанції потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які є працівниками правоохоронного органу, у своїй сукупності показали, що 09.11.2016 р. вони на території ринку «Колос» несли службу, зупинили ОСОБА_6 , який перебував у розшуку, згодом підізвали ОСОБА_5 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані наркотичного сп`яніння. Коли вони розмовляли із ОСОБА_6 , ОСОБА_5 закричав, що всіх підірве, і, достав із карману гранату, від якої відірвав запобіжне кільце. Побачивши це, ОСОБА_11 схватив ОСОБА_5 за руку, в якій була граната, і, вони впали на землю. Згодом до ОСОБА_5 з ОСОБА_11 підбіг ОСОБА_12 та допоміг відібрати у ОСОБА_5 гранату.
За даними оглянутого судом першої інстанції DVD диску, на якому зафіксованою подію, яка відбулась 09.11.2016 р. близько 11.20 год. біля входу до супермаркету «АТБ», за адресою м. Миколаїв, пр. Мира, 2Д/2, біля супермаркету розташована група осіб невизначеної кількості в купі із обвинуваченим ОСОБА_6 , до якої із співробітником поліції підходить обвинувачений ОСОБА_5 , нетривалий час відбувається спілкування, після чого ОСОБА_5 робить декілька кроків назад, щось тримає в руці та починає тікати, між ним та особою, яка його наздогнала, близько 30 секунд відбувається боротьба.

Показання потерпілих відносно обставин події є послідовними, логічними, узгоджуються між собою, з даними відеозапису події та з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, і, сумнівів у своїй правдивості не викликають.

Винуватість обвинуваченого підтверджується й іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Свідок ОСОБА_9 показав, що він, обіймаючи посаду начальника вибухово-технічного відділу ГУНП в Миколаївській області, 09.11.2016 р. виїжджав на місце пригоди на ринку «Колос», де бачив, як один із співробітників тримав гранату, примотану к його руці ізолентою, в гранаті відсутня чека (запобіжник).
За даними протоколу огляду місця події від 09.11.2016 р. з фототаблицею, оглянуте місце події ділянка місцевості на території ринку «Колос» навпроти входу до торгівельного центру «АТБ» в м. Миколаєві по пр. Миру, 2д/2. Біля сходів магазину затриманий ОСОБА_6 , поряд на землі предмет, зовні схожий на револьвер, патрони в кількості 5 набоїв, в барабані виявленого револьверу 3 набої, предмет, схожий на гранату, який на момент огляду знаходився в руках співробітника поліції, без чеки. Для огляду вказаного предмету та його розряджання, гранату переміщено у безлюдне місце. Встановлено, що предмет, зовні схожий на ручну осколкову гранату РГД-5 із підривачем типу УЗРГМ-2. При огляді предмету у руці співробітника поліції встановлено, що в підривачі відсутня запобіжна чека (кільце). За допомогою спеціального технічного обладнання вставлено шпильку та заізольовано прозорою липкою стрічкою «скотч». Підривач відокремлено від корпусу гранати РГД-5. В результаті огляду вилучено та опечатано корпус гранати РГД-5, підривач гранати РГД-5, револьвер «UMA- Lady» МК03879, набої в кількості 9 штук, один «Терен 3».
За заявою потерпілого ОСОБА_10 , він видав співробітникам слідчого відділу кільце з гранати РГД, яке він самостійно підібрав біля входу до супермаркету «АТБ». Вказане кільце, відповідно до протоколу огляду місця події від 09.11.2016 р., оглянуте в приміщенні кабінету № 311, Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області.
Інші дослідженні судом першої інстанції докази, зокрема акт перевірки об`єкту на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 09.11.2016 р., акт знешкодження (розрядження, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 09.11.2016 р., висновок вибуховотехнічної експертизи № 28-ВТ від 12.12.2016 р., акт знешкодження (розряджання, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 08.12.2016 р., довідка про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів від 12.12.2016 р. підтверджують факт придатності гранати до вибуху, яку мав при собі ОСОБА_5 та дістав із карману, і, ця обставина обвинуваченим не оспорюється.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав наведені докази належними, допустимими та достовірними, які, в сукупності із показаннями потерпілих, є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно оцінив зібрані у справі й дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині і його дії правильно кваліфіковані за ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Доводи апелянта про те, що він не посягав на життя працівників правоохоронного органу, а хотів віддати їм гранату, є голослівними і спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.11.2018 р. (справа №753/19690/14-к, провадження №51-3425км18) зазначив, що кримінальна відповідальність за ст. 348 КК України настає за вбивство або замах на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх діяльністю щодо охорони громадського порядку. Тобто, злочин, передбачений ст. 348 КК України, з об`єктивної сторони має місце лише тоді, коли посягання на зазначених осіб вчинено у зв`язку з їх службовою діяльністю або громадською діяльністю щодо охорони громадського порядку і державного кордону. Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується умисною формою вини, за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.
Об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 348 КК України, полягає у посяганні на життя правоохоронного органу, тобто в умисному вбивстві або замаху на умисне вбивство працівника правоохоронного органу під час виконання останнім службових обов`язків. Злочин за вказаною статтею вважається закінченим з моменту замаху на життя працівника правоохоронного органу, незалежно від настання будь-яких наслідків.
При цьому, суб`єктивна сторона вказаного злочину, характеризується умисною формою вини, за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.

З досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що працівники правоохоронного органу, які перебували на службі, зупинили ОСОБА_6 , відносно якого були дані про перебування його під домашнім арештом, невдовзі підізвали й ОСОБА_5 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані наркотичного сп`яніння, і в цей час ними вирішувалось питання стосовно затримання, як ОСОБА_5 так і ОСОБА_6 .
Про наведені обставини свідчать показання потерпілих, дані відеозапису події, з якого окрім іншого вбачається, що коли ОСОБА_5 спілкується із працівниками поліції, він робить декілька кроків назад, різким рухом дістає якийсь предмет із кишені куртки, і далі, відходячи назад двома руками тримає предмет, який дістав, але в цей же момент його за руку схопив працівник поліції. ОСОБА_5 намагається втекти, але не встигає, і, між ним та працівником поліції відбувається боротьба.
Наведені обставини, у сукупності з показаннями потерпілих, які підтвердили, що ОСОБА_5 , коли дістав щось із кишені викрикнув, що всіх підірве, підтверджують встановлені судом першої інстанції фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину за ст. 348 КК України, а саме замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, і, доводять наявність в діях обвинуваченого, як об`єктивної так і суб`єктивної сторони цього злочину.

При цьому, не можуть бути прийняті до уваги викладені в апеляційній скарзі вимоги обвинуваченого стосовно перекваліфікації його дій зі ст. 348 на ч. 1 ст. 345 КК України.
Так, ст. 345 КК України, передбачає відповідальність за погрозу вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Об`єктивна сторона наведеного злочину виражена у погрозі вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна. При цьому, погроза висловлюється винним обов`язково у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків. Така погроза може виявлятись у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також в жестах або інших діях, за яких винний залякує потерпілого вчиненням убивства.
Суб`єктивна сторона злочину наявність прямого умислу, поєднаного зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.
Критерієм розмежування складів злочинів, передбачених ст. 348 КК України та відповідною частиною ст. 345 КК України є суб`єктивна сторона, тобто ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій. У разі замаху на вбивство працівника правоохоронного органу умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі погроз вбивством, насильством, знищенням чи пошкодженням майна або умисного заподіяння тілесного ушкодження працівникові правоохоронного органу, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.

Отже, встановлені фактичні обставини події, а саме погроза ОСОБА_5 вбивством працівникам правоохоронного органу, конкретні дії обвинуваченого, направленні на реалізацію висловленої погрози діставання гранати, витягування чеки (запобіжника), приведення гранати у бойовий стан, та досліджені судом першої інстанції докази, зокрема, дані висновку експерта № 28-ВТ від 12.12.2016 р. про придатність, вилученої на місці події наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 до вибуху, її вибухонебезпечності та руйнівної сили, на переконання апеляційного суду, свідчать не тільки про погрозу з боку обвинуваченого, на вбивство працівника правоохоронного органу, а й реальне посягання на життя працівника правоохоронного органу, а тому його дії, судом першої інстанції за ст. 348 КК України кваліфіковані вірно.

Не заслуговують на увагу й доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство чи замаху на вбивство працівників поліції, через наявність у нього можливості кинути гранату, оскільки наявність умислу, а саме замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами у їх сукупності.

Обвинувачений вважає, що виявлення на місці події ОСОБА_10 чеки (запобіжника), вже після огляду місця події є сумнівним.
Але, відповідно даних протоколу огляду місця події від 09.11.2016 р., огляд проведений у вказаний день з 11.30 год. до 12.30 год., потерпілий ОСОБА_10 , був присутнім на місці події з моменту вчинення ОСОБА_5 злочину до проведення огляду місця події разом з іншими потерпілими, наполягав на тому, що чеку (запобіжник) він 09.11.2016 р., знайшов близько двох метрів від місця події та згодом цього ж дня передав слідчому. Наведені ОСОБА_10 обставини підтверджуються даними його заяви та протоколу огляду місця від 09.11.2016 р. проведеного за участю ОСОБА_10 з 15.40 год. до 15.50 год. Будь яких даних про те, що потерпілий ОСОБА_10 відлучався з місця події в інше місце до часу видачі чеки (запобіжника), матеріали кримінального провадження не містять, а відтак сумнівів у допустимості, як доказу металевого кільця (чеки гранати), виданого ОСОБА_10 , не викликає.

Інші доводи обвинуваченого стосовно неможливості вчинення ним всіх дій, необхідних для приведення гранати у бойовий стан та не встановлення судом необхідних зусиль для витягування чеки (запобіжника) із гранати також позбавлені підстав, оскільки вони істотно не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ст. 348 КК України та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для скасування вироку не має, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р. зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно Прикінцевих положень, зазначений Закон застосовується до осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Із системного аналізу кримінального процесуального законодавства вбачається, що якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 р. (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 р., тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, обвинуваченому ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 09.11.2016 р. по 10.02.2020 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 532 КПК України, вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
За таких обставин, з урахуванням дати вчинення ОСОБА_5 злочинів за оскаржуваним вироком (09.11.2016 р.) та дати набрання цим вироком законної сили (26.05.2020 р.), апеляційний суд вважає, що на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р., підлягає зарахуванню у строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання, строк попереднього ув`язнення з 11.02.2020 р. по 26.05.2020 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.02.2020 р. по 26.05.2020 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ ____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3