Справа № 127/3881/20
Провадження №11-сс/801/151/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
26 лютого 2020 рокум. Вінниця
Судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_2 по кримінальному провадженню за апеляційною скаргою захисників - адвоката ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з одночасним визначенням розміру застави в сумі 168 160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2020 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13.27 години 14.04.2020 року, з одночасним визначенням розміру застави в сумі 168 160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень.
В апеляційній скарзі адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 просять ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2020 року скасувати та ухвали нове рішення, яким обрати ОСОБА_5 менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Свої вимоги мотивують тим, що стороні захисту не було вручено додатки до клопотання про обрання запобіжного заходу. Про це свідчить і той факт, що клопотання не містить ні найменувань доданих до нього матеріалів, ні кількості аркушів в графі «додатки до клопотання». Відтак, було допущено грубе порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України. Саме тому сторона захисту була позбавлена можливості надавати повноцінні заперечення з приводу обґрунтованості повідомлень про підозру, вручених ОСОБА_5 . Однак, слідчий суддя, як гарант дотримання прав та свобод особи, проігнорував доводи сторони захисту, при цьому докази, на які посилався суд не оголошувалися в судовому засіданні. У даній ситуації слідчий суддя зобов`язаний відмовити стороні обвинувачення у задоволенні клопотання про взяття особи під варту з огляду на грубе порушення процесуального закону. У клопотанні про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді взяття під варту суд посилається на наявність ризиків, передбачених п .п. 1, З, 5, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування/суду, чинити тиск на свідків та потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення. При цьому, прокурором лише перелічено законодавчо встановлені підстави, наявність яких дає можливість обрати підозрюваному запобіжний захід, але - не обґрунтовано об`єктивне існування цих ризиків конкретними доказами. Слідчий суддя також не навів доказів існування будь-якого із ризиків у своєму рішенні, а лише перерахував їх. Слідчим суддею в ухвалі описано, що є підстави вважати, що існують ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, в той час як відповідно до ст. 194 КПК У країни законодавець вимагає докази реального існування таких ризиків, без будь-яких припущень. Раніше до ОСОБА_5 не застосовувалися будь-які запобіжні заходи в межах кримінальних проваджень, відповідно умови таких запобіжних заходів останній не порушував. Слідчий суддя прийняв рішення про неможливість застосування альтернативних видів запобіжних заходів, незважаючи на те, що ОСОБА_5 не притягувався раніше до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, має родину, стосовно останнього наявні позитивні характеристики за місцем проживання. Разом з тим, слідчим суддею не приділено достатньої уваги належному дослідженню додаткових обставин, передбачених п.1 - п. 11 ч. 1 ст. 178 КПК У країни, які схиляють до обрання менш суворого запобіжного заходу - в першу чергу це стан здоров`я підозрюваного. ОСОБА_5 хворіє туберкульозом, а при обстеженні у вересні 2019 року отримував лікування від раку в Подільському регіональному центрі онкології. Перебуваючи в ІТТ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, 17.02.2020 року у ОСОБА_5 на фоні загострення хворобливого стану стався приступ, через що останньому надавалася екстрена медична допомога. Діагностовано підозрюваному хвороби являються вкрай важкими, а їх лікування можливе виключно в спеціалізованих медичних закладах. Перебуваючи під вартою, ОСОБА_5 не матиме можливості отримувати своєчасну професійну медичну допомогу, що призведе до важких наслідків у вигляді істотної втрати здоров`я чи навіть смерті. Крім того, слідчий суддя необґрунтовано прийшов до висновку про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки останній має постійне місце проживання, непрацездатних батьків та сестру, яким допомагає по господарству. Недостатніми є аргументи, що в якості відсутності міцності соціальних зв`язків слід рахувати те, що ОСОБА_5 неодружений та не має дітей.
За наслідками апеляційного розгляду даного кримінального провадження, апеляційним судом ухвалено судове рішення , згідно з яким: «апеляційну скаргу захисників - адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 - залишити без задоволення. В задоволенні клопотань депутатів Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про передачу підозрюваного ОСОБА_5 на поруки - відмовити. Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13.27 години 14.04.2020 року, з одночасним визначенням розміру застави в сумі 168 160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, - залишити без змін».
Виконуючи вимоги закону щодо прийняття, складання та підписання цього судового рішення відповідно до ст. ст. 375, 376 КПК України, суддя переконаний, що зазначене рішення колегії суддів є необґрунтованим з наступних підстав.
Так відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим та мотивованим.
Проте колегія суддів апеляційного суду своєю більшістю, залишивши ухвалу слідчого судді без змін, що на мою думку є незаконним, не відповідає вимогам закону.
Пленум ВСУ в своїй постанові №4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» звертає увагу судів, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені КПК, не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, і його належної поведінки.
Вказано на необхідність врахування при обранні запобіжного заходу: вік підозрюваного, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання, наявність судимостей, спосіб життя.
Пленум ВСУ роз`яснює судам, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.
Так підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про обранні продовженні запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.
Крім того, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст.177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду є не доведеним, оскільки підозрюваний не притягувався раніше до кримінальної відповідальності, раніше від слідства та суду не переховувався, має постійне місце проживання, родину.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»).
Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не наведено жодних даних, які б підтверджували даний факт, підозрюваний визнає фактичні обставини .
Ризик вчинення нових кримінальних правопорушень є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не повідомлено жодних фактичних даних та не надано доказів наявності наміру вчиняти нові злочини. Слід зазначити що ОСОБА_5 є особою раніше не судимою, та позитивно характеризується по місцю проживання, що підтверджує довідка - характеристика Лука-Мелешківської сільської ради, надана захисником в судовому засіданні.
Згідно рішення ЄСПЧ Muller v.France зазначено, що ризик скоєння нових злочинів має бути підтверджений фактами. Аналогічне положення міститься в рішенні «Макаров проти Росії».
Згідно з п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.
Крім того, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Разом з тим, перед судовим засіданням на адресу апеляційного суду надійшли клопотання депутатів Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_5 .
Судом апеляційної інстанції дані клопотання взяті до уваги не були .
Суддя переконаний та погоджується, що вказані клопотання про взяття підозрюваного на поруки в даному конкретному випадку не підлягають до задоволення, оскільки вони не обгрунтовані відповідно до вимог процесуального закону.
Разом з тим, на думку судді вказані клопотання про взяття особи на поруки слід розцінювати як відомості та позитивно характеризуючі дані про особу підозрюваного. Так, зокрема депутати в поясненнях охарактеризували ОСОБА_5 як активного та позитивного члена громади.
Також слідчим суддею, а в подальшому і апеляційним судом, не взято до уваги, що підозрюваний ОСОБА_5 хворіє на тяжкі захворювання такі як туберкульоз (доводиться довідкою Комунального некомерційного підприємства Вінницьке обласне спеціалізоване територіальне медичне об`єднання Фтизіатрія» Вінницької обласної Ради» № 399 від 17.02.2020) та онкозахворювання, про яке усно підозрюваний повідомив апеляційний суд, повідомив і про проходження декількох курсів хіміотерапії, документи ще не зібранні, оскільки він не встиг стати на облік, також викликалась бригада екстреної медичної допомоги з приводу підвищення артеріального тиску (підтверджується довідкою «Комунального некомерційного підприємства Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної Ради» №06/278 від 19.02.2020).
Всі докази сторонами суду надано, обвинувачений позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, призначено ряд експертиз та слідчих дій.
Враховуючи відомості, які характеризують особу обвинуваченого, немає підстав на теперішній час стверджувати про існування зазначених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування судом виняткового запобіжного заходу тримання під вартою.
На переконання судді, як судом першої інстанції, так і апеляційної, належним чином не мотивовано своє рішення про необхідність утримувати під вартою підозрюваного, враховуючи вищезазначені обставини в їх сукупності.
З метою недопущення порушення права на свободу та особисту недоторканість при обранні судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи висновки викладенні в вище зазначених рішеннях ЄСПЛ, суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді «цілодобового домашнього арешту» за умови застосування п.п. 1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України зміг би в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, а також дотримання вимог ст. 2 КПК України .
Суддя : ОСОБА_2