ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/326/20 Справа № 202/1125/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Застосовано запобіжний захід до підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 19 год. 40 хв. 17 квітня 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що при застосуванні запобіжного заходу враховується наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Крім того, слідчий суддя вважає наявними ризики переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Також слідчим суддею враховується ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , котрий відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Судом першої інстанції взято до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, не працює та не має законного джерела доходу, враховуються дані про стан здоров`я ОСОБА_7 і відсутність відомостей про неможливість тримання в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що жодного доказу того, що підозрюваний ОСОБА_7 буде якимось чином переховуватись від органів досудового слідства, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, стороною обвинувачення суду надано не було.
Захисник звертає увагу, що суд першої інстанції обґрунтовує своє рішення тільки на ступені тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також на тому, що зважаючи на тяжкість покарання, він нібито буде переховуватись від органів досудового слідства.
Водночас, підозрюваний ОСОБА_7 хворіє на інфекційну хворобу гепатит С, має постійне місце реєстрації та проживання, у цивільному шлюбі проживає вже більше 10 років, має на утриманні малолітню дитину, має, хоча і неофіційне, але постійне місце роботи, та є єдиним годувальником в сім`ї, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Крім того, підозрюваний сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений в тому, щоб дана справа чим швидше закінчилась та він зміг продовжувати спокійно жити далі та працювати.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ОСОБА_7 має постійне місце проживання, хворіє на гепатит С і потребує медичного обстеження та лікування.
ОСОБА_7 вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, такою, що ґрунтується на сфальсифікованих доказах, так як той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше судимий не є доказом доведеності вини, що є грубим порушення положень ст. 88 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 зазначає, що не була проведена дактилоскопічна експертиза грошових коштів, оскільки грошові кошти та USB-флешка були підкинуті ОСОБА_7 працівниками поліції при затриманні, що свідчить про фальсифікацію.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисники підтримали апеляційні скарги і з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, їх доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи підозрюваного та його захисника, викладені в апеляційних скаргах та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.
19 лютого 2020 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням погроз насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема відомостями з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_11 від 18.02.2020 року, яка пояснила, що їй повідомили про ймовірний замах розбійного нападу на неї, а також обставини нападу на неї, який мав місце 18.02.2020 року групою невідомих осіб з чотирьох чоловік; відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.02.2020 року, у якому потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка вчинила напад на неї в групі невідомих осіб з 4 чоловік; відомостями з протоколу обшуку від 18.02.2020 року, в ході якого у ОСОБА_7 виявлено грошові кошти в сумі 200 грн. та інші речі; відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_11 , в ході якого потерпіла показала, яким чином вчинявся на неї напад з ціллю заволодіння її майном; іншими матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Підозрюваний ОСОБА_7 зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Також останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлені засоби слідкування або інші речі, за допомогою яких нападники вчиняли кримінальне правопорушення. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків або потерпілу, оскільки останньому відомо анкетні дані потерпілої, її місце мешкання та місце роботи, у зв`язку з чим він може шляхом вмовлянь, погроз або іншим чином з метою уникнення від відповідальності незаконно впливати на потерпілу. Також підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів та відбував покарання в місцях позбавлення волі.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Таким чином, доводи апеляційної скарги підозрюваного та його захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що злочинні дії останнього виразились у нападі на жінку з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням погроз насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з чотирьох чоловіків, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також те, що підозрюваний ОСОБА_7 хворіє на інфекційну хворобу гепатит С, має постійне місце реєстрації та проживання, у цивільному шлюбі проживає вже більше 10 років, має на утриманні малолітню дитину, має, хоча і неофіційне, але постійне місце роботи, та є єдиним годувальником в сім`ї.
Проте, позитивні характеристики підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційних скарг в цій частині.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що його підозра є незаконною, необґрунтованою, такою, що ґрунтується на сфальсифікованих доказах, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4