ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/196/20 Справа № 191/91/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Синельніківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року, якою клопотання слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001817 задоволено, -

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Синельніківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року у клопотанні слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001817 задоволено.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначав, що зазначене в клопотанні слідчого майно відповідає критеріям речового доказу у даному кримінальному провадженні, зазначеним в ст. 98 КПК України, зокрема, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника арештованого майна ТОВ СП НІБУЛОН, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, слідчим суддею порушені вимоги КПК України щодо недопустимості необґрунтованого процесуального обмеження при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження. Зокрема, слідчим суддею не враховано, що відповідно до вимог ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, яке перебуває у власності добросовісного набувача, яким є ТОВ СП «НІБУЛОН», що перешкоджає здійсненню нормальної господарської діяльності юридичної особи. Разом з тим, не співпадає ані дата отримання зерна ФОП ОСОБА_9 від ТОВ «Олімпіас Груп» та поставки його на філію «Глобинська» ТОВ СП «НІБУЛОН», ані кількість поставленого зерна, оскільки зерно кукурудзи, яке поставлене ФОП ОСОБА_9 ТОВ СП «НІБУЛОН» в жовтні - 1 листопада 2019 року і зберігалось на філії «Глобинська» у кількості 1865, 92 тон, а предметом кримінального провадження є зерно кукурудзи у кількості 2100,620 тон, яке було придбане лише в середині листопада 2019 року та на ТОВ СП «НІБУЛОН» не поставлялося.
Адвокат ОСОБА_7 вважає, що при прийнятті рішення слідчим суддею не в повному обсязі надана оцінка доказів тих обставин, які вказані в клопотанні, що порушує права ТОВ СП «НІБУЛОН» як власника майна, при цьому майно, на яке накладено арешт, не відповідає жодному із критеріїв, передбачених ст. ст. 170, 98 КПК України, за якими вказане майно можна було б вважати речовим доказом або знаряддям для вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, адвокат ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала була винесена без виклику та участі власника майна, копія ухвали не надсилалась, про дане судове рішення стало відомо лише 24.01.2020 р. від ТОВ «Олімпіас Груп».
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просила її скасувати.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про невідповідність клопотання слідчого та, відповідно, й ухвали слідчого судді про його задоволення, вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на таке.
Клопотання слідчого не містить посилання на підставу, передбачену ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення ст. ст. 131, 132, 170, 171 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, проте в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування, що майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене або перетворене.
Так, слушними є доводи апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою той факт, що на філію «Глобінська» ТОВ СП «НІБУЛОН», відповідно до договору поставки № 462/2019 від 09.07.2019, укладеного ТОВ СП «НІБУЛОН» з ФОП ОСОБА_9 , та видатковими накладними, останнім було поставлено в жовтні 2019 та 01.11.2019 (тобто з партії, за яку фактично ФОП ОСОБА_9 розрахувався з ТОВ «Олімпіас Груп») 1434,340 тон та 431,580 тон зерна кукурудзи, відповідно, за яку ТОВ СП «НІБУЛОН» перерахувало на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_9 кошти в розмірі 4 787 861,08 грн, і які останнім були перераховані ТОВ «Олімпіас Груп» у складі 6 173 928 грн 50 коп.
Таким чином, слідчим та судом першої інстанції не було перевірено обставин того, що ТОВ СП «НІБУЛОН» є добросовісним набувачем права власності на зерно кукурудзи у кількості 1 865, 92 тон, придбаного і поставленого на філію «Глобінська» ТОВ СП «НІБУЛОН» в жовтні-листопаді 2019 року ФОП ОСОБА_9 відповідно до договору поставки № 462/2019 від 09.07.2019, укладеного останнім з ТОВ СП «НІБУЛОН».

Також, слідчим суддею не враховано, що арешт майна, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, не може перешкоджати здійсненню нормальної господарської діяльності юридичної особи, майно якої арештовано, а арешт сільськогосподарської продукції (зерна кукурудзи), яка є власністю юридичної особи - ТОВ СП «НІБУЛОН», призведе до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи.
Крім того, предметом кримінального правопорушення, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001817, як свідчать матеріали кримінального провадження і, як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, є сільськогосподарська продукція зерно кукурудзи), у кількості 2091,620 тон, яке було поставлено ТОВ «Олімпіас Груп» ФОП ОСОБА_9 додатково в листопаді 2019 року. Судом не перевірено, чи має відношення вказане зерно кукурудзи до зерна кукурудзи, придбаного ТОВ СП «НІБУЛОН» у ФОП ОСОБА_10 в жовтні-листопаді 2019 року, і яке зберігалося на філії «Глобінська» ТОВ СП «НІБУЛОН».

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вищевказаних обставин справи не перевірив та дійшов передчасного висновку про те, що зазначене у клопотанні майно, а саме зерно кукурудзи у кількості 2100,34 тонн, відповідає критеріям речового доказу у даному кримінальному провадженні, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження і відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України є підставою для накладення арешту.

При цьому, прийнятого слідчим процесуального рішення про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні матеріали провадження не містять.

Таким чином, судом не перевірено чи відповідає майно, на яке накладено арешт, критеріям, передбаченим ст. ст. 98, 170 КПК України та за якими майну можна надати статус речового доказу або наявність будь-яких доказів того, що вказане зерно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КПК України, зберегло на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, що свідчить про неналежне дотримання вимоги ст. 173 КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 172 КПК України, не приймає рішення по суті клопотання слідчого.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги представника третьої особи щодо невідповідності клопотання слідчого вимогам процесуального закону та її часткове задоволення, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
При цьому, з огляду на те, що ухвала слідчого судді скасовується через неналежне дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в перевірку інших доводів апеляційної скарги по суті клопотання слідчого, які повинні бути враховані та перевірені під час нового розгляду у випадку повторного звернення з клопотанням про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Синельніківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року, якою клопотання слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001817 задоволено скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001817 повернути прокурору для усунення недоліків, протягом 72 годин.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4