Справа № 440/1659/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/350/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №440/1659/17 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, з участю,
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Буського районного суду Львівської області від 23.03.2018 року,

встановила:
цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Білогір`я Білогірського району Хмельницької області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.
На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_7 рахується з моменту проголошення даного вироку.
Згідно з вимогами ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення із 24.09.2017 року до 22.01.2018 року, з розрахунку один день перебування його під вартою до одного дня строку покарання.
Заставу в розмірі 35 240,00 грн., внесену ОСОБА_11 за ОСОБА_7 , згідно квитанції ПАТ «Кредобанк» за №ПН346 від 22.01.2018 року, грошові кошти за якою зараховані на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області № 0757, - повернуто заставодавцю ОСОБА_11 .
Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 25.09.2017 року в кримінальному провадженні № 0000551 від 24.09.2017 року.
З моменту вступу вироку в законну силу, вирішено скасувати раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 23.09.2017 року, приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, знаходячись на території господарства ОСОБА_12 , що знаходиться на АДРЕСА_1 , шляхом пошкодження вікна у приміщенні житлового будинку, незаконно проник у середину приміщення. Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел та перебуваючи у середині будинку, ОСОБА_7 зібрав та склав біля вхідних дверей будинку речі, з метою подальшого їх таємного викрадення, які належать ОСОБА_13 , а саме: металеву м`ясорубку ГОСТ 402583-83 вартістю 328,95 грн., міксер марки «Philips» вартістю 674,10 грн., пристрій для вимірювання артеріального тиску «SPHYGMOMANOMETER» вартістю 289,80 грн., дві коврові накидки на м`яке крісло коричневого кольору розміром 138x65 см. та вартістю 860,00 грн., наволочку білого кольору розміром 118x58 см. та вартістю 51,00 грн., наволочку білого кольору розміром 68x68 см. та вартістю 43,00 грн., коврову накидку на диван коричневого кольору розміром 183х136 см. та вартістю 1 431,00 грн., накидку на диван коричневого кольору розміром 190x135 см. та вартістю 995,00 грн., банний рушник світло-рожевого кольору вартістю 52,00 грн., банний рушник світло-зеленого кольору із написом на етикетці «Ярослав» розміром 50х90 см. та вартістю 31,00 грн., банний рушник з кольоровими вертикальними смужками розміром 200x140 см. та вартістю 95,00 грн., рушник зеленого кольору «Cosmoss» розміром 85x45 см. та вартістю 28,00 грн., два покривала із візерунками зеленого кольору розміром 195x135 см., кожне вартістю 427,46 грн., наволочку білого кольору із візерунками голубого кольору розміром 75x75 см. та вартістю 65,00 грн., одіяло біло-голубого кольору із візерунками розміром 207x165 см. та вартістю 1475,00 грн., які у подальшому мав на меті викрасти. Однак, свого злочинного умислу до кінця обвинувачений довести не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як на місці вчинення правопорушення був виявлений ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , чим своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 намагався заволодіти майном потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 6 846,31 грн.
На даний вирок прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати такий у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст.75 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що суд першої інстанції, у порушення вимог ч.2 ст.50, ч.2 ст.65, ст.75 КК України, не надав належної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення покарання та звільнення ОСОБА_7 від його відбування.
Зазначає, що суд, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не зазначив у вироку, які з наведених обставин справи та дані про особу дають підстави стверджувати про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства з відповідним контролем за ним. Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не надав об`єктивної оцінки даним, що характеризують особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та іншим обставинам справи.
Окрім того, ОСОБА_7 раніше судимий Білогірським районним судом Хмельницької області від 27.01.2010 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, та звільнений 26.07.2013 року з виправної колонії по відбуттю покарання. Однак, суд першої інстанції при призначенні покарання прийшов до помилкового висновку, зазначивши у вироку, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України судимості немає.
Покликається на те, що поза увагою суду залишився той факт, що негативні наслідки не настали лише тому, що обвинувачений не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Вказує, що в оскаржуваному вироку відсутні дані, які б свідчили про наявність врахованої судом такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття. При цьому, звертає увагу, що ОСОБА_7 востаннє судимий 21.07.2015 року Буським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки. Зазначає, що факт вчинення ОСОБА_7 , у короткий термін після закінчення іспитового строку, нового злочину свідчить не лише про відсутність щирого каяття, а й про стійке небажання виправити ситуацію, припинити вчиняти корисливі злочини проти власності.
Окрім цього, судом як пом`якшуючу покарання обставину було враховано те, що ОСОБА_7 на час розгляду кримінального провадження працевлаштувався, разом з тим, відповідних підтверджуючих документів цьому факту суду не представлено.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 просить залишити оскаржуваний вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином врахував обставини, які мають значення для призначення покарання та звільнення ОСОБА_7 від його відбування. Вказує, що обвинувачений примирився з потерпілою, в силу ст.89 КК України не судимий, проживає разом із співмешканкою та мають на утриманні двоє малолітніх дітей. На даний час ОСОБА_7 прийнятий на роботу, де зарекомендував себе дисциплінованим та відповідальним працівником. Окрім цього, обвинувачений допомагає матері, яка є інвалідом 1 групи.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ захисника ОСОБА_9 щодо заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Відповідно до положень ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Колегія суддів вважає, що при постановленні вироку стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду та ніким не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_10 про незаконність вироку суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме у зв`язку із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з встановленням іспитового строку, є безпідставними.
При визначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що, відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На виконання вимог закону судом враховано особу винного, який на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він став на шлях виправлення і більше з його боку такого не повториться, за місцем свого проживання характеризується посередньо, на час завершення розгляду кримінального провадження працевлаштувався, примирився з потерпілою, у якої відсутні будь-які претензії матеріального та морального характеру щодо обвинуваченого.
Наведені обставини судом враховувалися як такі, що пом`якшують покарання в силу вимог ст.66 КК України. Натомість, до обставин, які обтяжують покарання, суд відніс вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у відповідності до вимог ст.67 КК України.
Також судом враховано ступінь тяжкості, обставини злочину та його наслідки.
Суд першої інстанції, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, призначив покарання ОСОБА_7 у виді трьох років позбавлення волі з врахуванням вимог ст.ст.65, 66 КК України.
Разом з тим, згідно з положеннями ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З врахуванням даних про особу обвинуваченого, який займається суспільно корисною працею, утримує двох малолітніх дітей, обставин кримінального правопорушення, поведінки ОСОБА_7 після вчинення правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_7 може бути виправлений без реального відбування покарання, а тому його, на підставі ст.75 КК України, було звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього визначені у ст.76 КК України обов`язки.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене покарання, із застосуванням положень ст.75 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Поряд з цим, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_7 на даний час від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, про що порушується питання в апеляційній скарзі прокурора, не є виправданим заходом примусу.
Як пояснив ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду, після вчинення інкримінованого злочину став на шлях виправлення, сумлінно виконує усі процесуальні обов`язки, офіційно працює, зарекомендував себе дисциплінованим та відповідальним працівником, що підтверджується характеристикою з місця праці (а.с.52, т.2), проживає разом із співжителькою ОСОБА_19 , мають на утриманні двоє малолітніх дітей 2014 та 2015 років народження, які потребують батьківської уваги та піклування, доглядає за матір`ю, яка є інвалідом 1 групи, є єдиним годувальником в сім`ї.
Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст.75 КК України, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість, немає. Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення лише покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає не обґрунтованими та безпідставними. Тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Також апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд, застосувавши положення ст.75 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого діяння, особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, особу обвинуваченого. Приймаючи рішення про можливість звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції, з врахуванням саме обставин щодо особи обвинуваченого, прийшов до правильного висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання, з чим погоджується колегія суддів.
При перевірці справи не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Вирок Буського районного суду Львівської області від 23.03.2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4