Справа 753/6650/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1856/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 12 квітня 2020 року включно.
Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, а також існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. На підтвердження існування ризику переховування останнього, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_9 здійснив втечу з під варти та перебував у розшуку. Окрім того указав, що на даному етапі провадження відсутні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також з метою запобігання перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що судом першої інстанції було формально зазначено про існування ризиків, з огляду лише на усні пояснення сторони обвинувачення, яка в свою чергу, не довела їх існування. Також апелянт звернув увагу на те, що перебуває під вартою у вказаному кримінальному провадженні понад 12 місяців, а відтак останній тримається під вартою понад строк, передбачений п.2 ч.3 ст. 197 КПК України та має бути негайно звільнений з під варти. Крім того зауважив, що у даному кримінальному провадженні були допитані усі свідки обвинувачення, що свідчить про відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
обвинуваченого та захисника, які підтвердили доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;
вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Як вбачається із апеляційної скарги, обвинуваченим порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була винесена 13.02.2020 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 12.04.2020 року. Із 12.04.2020 року щодо обвинуваченого діяла інша ухвала, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2020 року про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою фактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному поводженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія покликана на запобігання існуючій на даний час та потенційно імовірній протиправній поведінці підозрюваного, обвинуваченого. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, тобто потенційній, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст. 194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КУпАП, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність та фактично відпали об`єктивні підстави та можливості перевірки її законності та обґрунтованості, на переконання колегії суддів унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог ОСОБА_9 в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.
Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 12 квітня 2020 року включно залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4