ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/476/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/515/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, директора КП «Таврійськдобробут» ОСОБА_7 - у режимі відеоконференції з приміщення Оріхівського районного суду Запорізької області,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою директора Комунального підприємства «Таврійськдобробут» Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 6 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000197 від 20.11.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_9 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000197 від 20.11.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, в якому посилався на те, що досудове розслідування здійснюється за фактом розтрати невстановленими особами за попередньою змовою в групі шляхом зловживання службовим становищем коштів Тарвійської ОТГ Оріхівського району Запорізької області при закупівлі товарно-матеріальних цінностей та укладення договорів щодо надання послуг на суму понад 100 тисяч гривень.
2 квітня 2020 року в ході огляду місця події за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Таврійське, вул. Запорізька, 128, поблизу котельні КП «Таврійськдобробут» було оглянуто та вилучено до Гуляйпільського ВП зразки кам`яного вугілля, які поміщені до двох полімерних мішків білого кольору вагою 6,745 кг та 5,480 кг.
Крім того, 2 квітня 2020 року в ході огляду місця події за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Юрківка, вул. Центральна, 143, поблизу котельні КП «Таврійськдобробут» було оглянуто та вилучено до Гуляйпільського ВП зразки кам`яного вугілля, які поміщені до двох полімерних мішків білого кольору вагою 4,715 кг та 5,525 кг.
За клопотанням слідчого, вказане майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, накладення арешту на майно необхідно для забезпечення кримінального провадження, а саме проведення першочергових слідчих дій.
Слідчим суддею дане клопотання було задоволено.
В апеляційній скарзі директор КП «Таврійськдобробут» просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання, зобов`язати слідчого ОСОБА_9 повернути вказане майно.
В обґрунтування скарги зазначає, що ухвала постановлена слідчим суддею без достатніх на те підстав, із суттєвим порушенням вимог КПК України та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що в ухвалі про арешт майна не зазначено, що огляд і вилучення полімерних мішків білого кольору із зразками вугілля вагою 4,715 кг та 5,525 кг у с. Юрківка, вул. Центральна, 143, здійснювався без згоди власника, про що ним було зазначено у протоколі огляду. Отже, на думку апелянта, вилучення майна відбулося без будь-яких правових підстав з явним порушенням прав власника - КП «Таврійськдобробут».
Не погоджується із тим, що в ухвалі про арешт майна зазначено, що в ході огляду місця події за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Таврійське, вул. Запорізька, 128, поблизу котельні КП «Таврійськдобробут» було оглянуто та вилучено до Гуляйпільського ВП зразки кам`яного вугілля, які поміщені до двох полімерних мішків білого кольору вагою 6,745 кг та 5,480 кг, однак вказана котельня заходиться за іншою адресою, і огляд і вилучення речей здійснювався за адресою: с. Таврійське, вул. Шкільна, 22В.
За змістом ухвали не вказано підстав, за якими потрібно здійснити арешт майна, що є порушенням п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, також в клопотанні не зазначено документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, що є порушеннями п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України, отже, за доводами апелянта, слідчим у клопотанні не дотримано жодної вимоги, визначеної ст.ст. 171, 172 КПК України.
Також зазначає, що розгляд справи відбувся без участі власника майна.
На думку апелянта, слідчий не надав достатніх доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема, що незастосування заборони користування призведе до приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення тощо майна.
В судовому засіданні апеляційного суду директор Комунального підприємства «Таврійськдобробут» ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, вважав, що були відсутні підстави для накладення арешту відсутня обґрунтована підозра, доказів того, що вчинено кримінальне правопорушення, клопотання було розглянуто слідчим суддею без виклику власника майна.
Прокурор, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, рішення слідчого судді вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін.
Заслухавши доповідача по справі, представника власника майна, прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Згідно доданих до клопотання слідчого про арешт майна матеріалів, кримінальне провадження здійснюється на підставі заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 20 листопада 2019 року за фактом розтрати невстановленими особами за попередньою змовою в групі шляхом зловживання службовим становищем коштів Тарвійської ОТГ Оріхівського району Запорізької області при закупівлі товарно-матеріальних цінностей та укладення договорів щодо надання послуг на суму понад 100 тисяч гривень (а.с 4).
Майно, на яке було накладено арешт, було вилучено у ході проведення у даному кримінальному провадженні слідчої дії, визначеної ст. 237 КПК України, огляду та оформлено відповідним протоколом (а.с. 5).

Постановою ст. слідчого ОСОБА_9 вилучена майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання відповідальній особі Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області (а.с. 6).

У вказаній постанові зазначено, що органом досудове розслідування встановлено, що протягом 2018-2019 року Таврійською сільською радою Запорізької області було укладено низку договорів щодо надання послуг теплопостачання з КП «Таврійськдобробут» Таврійської сільської ради Запорізької області та договори щодо постачання кам`яного угілля з ПП «Оріхівтеплотранс» на загальну суму понад 200 тис. грн.

Наведене вказує на існування обґрунтованої підозри, яка відповідає початковому етапу досудового розслідування, та є достатньою для цілей арешту майна з метою збереження речових доказів.

При цьому вилучення доказів в вочевидь непроцесуальний спосіб на цьому етапі не встановлено.
З огляду на доводи апелянта, колегія суддів підкреслює, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України задля збереження речового доказу арешт накладається на майно, що належить будь-якій фізичній чи юридичній особі, тобто незалежно від набуття власником майна статусу підозрюваної особи.
Як зазначено вище, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинний враховувати як правову підставу для арешту майна, так і розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Критерії розумності та співрозмірності, а також наслідки арешту для третіх осіб є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді, суду.
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.
Основною характеристикою права, що захищається цією статтею, є його економічна вартість.

Враховуючи незначну вартість майна, на яке просив накласти арешт слідчий, адже це майно є зразками у невеликій кількості, які були відібрані із насипи вугілля кам`яного загальною масою 6000 кг, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про розгляд клопотання за його відсутності, та вважає, що накладенням арешту не було обмежено право Комунального підприємства «Таврійськдобробут» на власність.

Крім того під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за участю представника власника майна він був наділений можливістю в повному обсязі довести свої доводи на спростування як висновків слідчого судді, так і безпосередньо клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу директора Комунального підприємства «Таврійськдобробут» Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 6 квітня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000197 від 20.11.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 315/476/20