Провадження № 1-кп/520/333/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року колегія суддів Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі питання щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лієпая, Латвія, громадянина України, одруженого, на утриманні має доньку 2006 року народження, з середньо - технічною освітою, моряк, працював за наймом в таксі "Шар", раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив суд продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, посилаючись на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, він може переховуватись від суду, у обвинуваченого є паспорт моряка, вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що ризики прокурором не доведені, обвинувачений має постійне місце мешкання, є дружина та діти, наявні міцні соціальні зв`язки. Також у обвинуваченого не було умислу на позбавлення життя потерпілого, по справі допитані свідки, досліджені докази, обвинувачення не обгрунтоване, тобто відносно ОСОБА_9 можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника.

Представник потерпілої ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_7 підтримав думку прокурора.

Вислухавши думку учасників провадження, колегія суддів, приходить до наступного.

Під час судового розгляду справи, керуючись ст.331 ч.3 КПК України, суд, розглядаючи питання доцільності продовження, обраного обвинуваченим запобіжного заходу, вирішує чи є на час розгляду зазначеного питання ризики передбачені ст. 177 КПК України, чи вони не зменшилися та не відпали.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішені питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177,178,183,199 КПК України.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачуються в скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю, відсутні належні гарантії та підтвердження соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики його ухилення від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, доцільно вирішувати питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується обвинуваченому, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а тому, колегія суддів приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 встановлений ухвалою суду закінчується, однак, судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити, перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою та відмови в клопотанні про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , колегія суддів вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає безпідставним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31,177-178,183,181,184,194,196,197,331,369-372 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання захисника про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу з триманням під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, відмовити на підставах викладених у мотивувальній частині ухвали.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження дії обраного відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставах викладених у мотивувальній частині ухвали.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області на 60 днів, тобто до 17.02.2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3