ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1800/19 Справа № 202/8096/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,-

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
підозрюваного: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням його волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначає, що жодних свідків тих обставин, на які посилається слідчий в матеріалах справи немає. На ОСОБА_7 ніхто, навіть потерпілий не вказує, як на особу, що погрожувала йому. Жодних протиправний дій ОСОБА_7 не вчиняв, оскільки він чітко усвідомлює, що перебуває на іспитовому строку, він лише підвіз на своєму автомобілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до м. Дніпра як приватний перевізник у свій вихідний день, оскільки він офіційно працевлаштований і має постійну роботу, що підтверджується відповідними документами.Вказує, що наявність ризиків прокурором не доведена.

На думку захисника, слідчим суддею не враховано того, що підозрюваний має постійне місце роботи в «Шахтоуправлінні Дніпровське» ВСП «Шахта ім. Н.І. Сташкова» на посаді електрослюсаря підземного 3-го розряду на дільниці по добичі вугілля за №2. Перебуває у зареєстрованому шлюбі. Має постійне місце проживання разом із дружиною та неповнолітньою дитиною, що фактично знаходиться на її утриманні.

Також стверджує, що підозрюваний не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, оскільки особисто зацікавлений в тому, щоб дана справа швидше закінчилась та він міг продовжувати спокійно жити далі.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 та застосовано до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 год. 13 хв. 01.02.2020 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а також, ризик переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості. Також, слідчим суддею враховано ступінь тяжкості злочину, у вчиненні котрого підозрюється ОСОБА_7 , котрий відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Так, слідчим суддею правильно встановлена наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, для зміни їх показів на свою користь, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки, будучи засудженим за корисливий злочин з іспитовим строком, на шлях виправлення не став і повторно вчинив аналогічний злочин із погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Відповідно до рішення ЄСПЛ "Ілійков проти Болгарії", суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Згідно з рішенням ЄСПЛ "Осипенко проти України", тяжкість обвинувачення та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень могло виправдовувати взяття заявника під варту.
Посилання захисника на те, що ніяких доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення немає, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку, а суд перевіряє тільки наявність обґрунтованої підозри, яка знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.
При вирішенні питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого підозрюваному, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, дані про особу підозрюваного, який одружений, працює, підозрюється у вчиненні злочину у період не відбутого строку покарання, наявність, передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має постійне місце проживання разом із дружиною та неповнолітньою дитиною, що фактично знаходиться на її утриманні, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.
Всі інші, викладені в апеляційних скаргах захисників доводи, були об`єктом дослідження судом при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4