Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
01 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000080 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, учня Великовербченської ЗОШ, раніше не судимого, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, учня Чудельської школи-інтернату, раніше не судимого обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за участю прокурора ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з призначенням покарання один рік позбавлення волі.

На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітніх під нагляд батькам: ОСОБА_6 під нагляд матері ОСОБА_8 , ОСОБА_5 під нагляд батька ОСОБА_9 , строком на один рік.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, неповнолітній ОСОБА_6 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_5 18 березня 2019 року приблизно о 21.00 год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на кладовищі, розташованому на вул. Першотравневій в с. Велике Вербче Сарненського району Рівненської області, шляхом прикладання сили ніг та рук до металевого паркану огорожі вищевказаного цвинтаря, зняли з нього дві металеві секції загальною вартістю 523 грн 17 коп, які перевезли в господарство ОСОБА_10 , продавши за 500 грн.

19 березня 2019 року близько 21.00 год. неповнолітній ОСОБА_6 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, таємно викрали з цього ж цвинтаря одну секцію металевої огорожі, яка складалася з 33 арматур, загальною вартістю 1099 грн. 56 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у скоєному та правильності кваліфікації дій за ч. 2 ст. 185 КК України, доводить, що судом при призначенні обвинуваченим покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки неповнолітнім, всупереч вимог ст. 105 КК України, згідно яких суд звільняє неповнолітніх від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру, призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Просить вирок в частині призначення покарання обвинуваченим змінити та виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі кожному. Вважати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звільненими від покарання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 та батьку ОСОБА_9 строком на один рік відповідно. В решті вирок залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подали письмові заяви про розгляд апеляційної скарги прокурора, яка спрямована на захист і покращення становища обвинувачених, у їх відсутність.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні за вказаних у вироку обставин кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних і розглянутих доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що внаслідок неправильного тлумачення кримінального закону місцевий суд безпідставно призначив обвинуваченим покарання, оскільки заходи примусу до неповнолітніх, які звільняються від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі положень ст. 105 КК України не застосовуються, є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому.

Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визначає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі ч. 1 ст. 105 КК України є безумовним, тобто неповнолітній звільняється остаточно, безповоротно; його звільнення не залежить від подальшої поведінки особи після ухвалення рішення про звільнення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильність призначення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі, і з врахуванням положень п. 4 ст. 409 КПК України, згідно яких неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, до яких, віднесено і застосування закону, який не підлягає застосуванню, є підставою для зміни судового рішення, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині призначення покарання підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

Виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі кожному.

На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вважати звільненими від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітніх під нагляд батькам: ОСОБА_6 під нагляд матері ОСОБА_8 , ОСОБА_5 під нагляд батька ОСОБА_9 строком на один рік.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду учасниками судового провадження протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 01.06.2020 року