Справа №:755/8057/18
Провадження №: 1-кс/755/638/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000130 від 27.06.2017 року про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 звернувся до суду із клопотання, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 27.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про арешт майна.
Із тексту клопотання вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,9 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м, незаконно перейшла у приватну власність третім особам.
Відповідно до розпорядження Київської міської ради №125/1 від 19.02.2016 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у місті Києві», вулицю Чудновського перейменовано на вулицю Чупринки Григорія.
Згідно Акту державного прийому будівлі (спорудження) Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 24.08.1963 №242 житловий п`ятиповерховий будинок на АДРЕСА_2 кварталі Дарницького житлового масиву (будівельна адреса) введено в експлуатацію.
Надалі, 19.03.1963 Управлінням капітального будівництва виконкому Київської міської Ради депутатів працівників житлово-будівельному кооперативу «Мир» видано довідку-повідомлення з технічними характеристиками будинку.
Згідно розрахунку за внесені кошти в погашення позики, квартира АДРЕСА_1 , належала члену житлово-будівельного кооперативу «МИР» ОСОБА_4 , який 01 січня 1978 року повністю сплатив пайовий внесок та став власником квартири. Поряд із цим встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім ОСОБА_4 , у спірній квартирі були зареєстровані та фактично проживали його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1 .
Спірну квартиру успадкували його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 . Також встановлено, що дружина померлого ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вищевказану квартиру успадковано донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в спірній квартирі з 28.05.1964 року.
Згідно актового запису про смерть №107 від 06.04.2017, виданого Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 78 років. Місцем проживання померлої зазначено АДРЕСА_3 .
У силу ч.2 ст.1220 ЦК України, в день смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за її останнім місцем проживання, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .
Згідно інформації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що до Органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_6 чи інші особи не звертались.
Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось.
Також, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що квартира за АДРЕСА_4 на праві власності не реєструвалась.
Відповідно до інформації десятої Київської державної нотаріальної контори, згідно зі Спадкового реєстру спадкова справа після померлої ОСОБА_6 , заведена 10.08.2017 приватним нотаріусом ОСОБА_7 , який здійснює свою діяльність в м. Яготині Київської області.
Вивченням копії спадкової справи, встановлено, що до приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу звернувся із заявою ОСОБА_8 , який стверджує, що померла ОСОБА_6 була йому тіткою.
Також в заяві зазначено, що він приймає спадщину, яка залишилась після смерті його тітки, а документи, які стосуються оформлення спадщини, останнім будуть подані додатково. Однак, спадщина після смерті ОСОБА_6 не прийнята. Відомості у Спадковому реєстрі щодо заповітів та спадкових договорів відсутні.
Поряд із цим, інформація щодо актових записів про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, народження дітей відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня.
Водночас, права Київської міської ради щодо визнання спадщини відумерлою порушено, оскільки встановлено, що вищевказаний об`єкт нерухомості на даний час зареєстровано за ОСОБА_9 .
Крім того зазначено, що 07.11.2007 ОСОБА_6 , що мешкає в АДРЕСА_3 (Дарувальник) подарувала, а ОСОБА_10 , що мешкає в АДРЕСА_5 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно указаного договору, об`єкт, що відчужується, належить ОСОБА_11 на підставі довідки, виданої 15 грудня 2004 року житлово-будівельним кооперативом, зареєстрованої 22 грудня 2004 року в Київському бюро технічної інвентаризації, записаний у реєстрову книгу № д.275-110 за реєстровим № 1218.
У подальшому, між ОСОБА_10 (Продавець) та ОСОБА_12 (Покупець) 14.03.2017 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , де зазначено, що вищевказана квартира належить продавцю на підставі договору дарування, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 27.11.2007 за реєстровим № 4827 та зареєстрований в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 04.12.2007: записаний у реєстрову книгу № д. 189-201 за реєстровим №3175.
27.04.2018 між ОСОБА_12 (Продавець) та ОСОБА_14 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу. За вищевказаним договором купівлі-продажу Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає майно.
Предметом даного договору є квартира що за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 45,6 кв. м., загальною площею 60,9 кв.м, кількість кімнат: 3.
Разом із цим встановлено, що 14.06.2018 між ОСОБА_9 (Чоловік) та ОСОБА_14 (Дружина) укладено договір про припинення права на утримання взамін набуття права власності на квартиру. Згідно умов зазначеного договору встановлено, що Чоловік та Дружина перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Шлюбним договором, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 29.05.2018, встановлено обов`язок дружини щомісяця сплачувати чоловіку суму утримання у розмірі 10 000 грн., не пізніше 1 (першого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць.
Також, умовами шлюбного договору передбачено, що право на утримання чоловіка дружиною припиняється внаслідок набуття чоловіком права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Таким чином, право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_9 .
Поряд із цим, відповідно до інформаційної довідки №159188104 від 12.03.2019, спірний об`єкт нерухомості перебуває у приватній власності ОСОБА_9 на підставі договору про припинення права на утримання на квартиру взамін набуття права власності на квартиру, серії та №1183, який видано 14.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 .
Крім того вказано, що договір дарування квартири від 27.11.2007, згідно умов якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_10 належне їй майно нерухомості, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , 27.11.2007 за реєстровим номером 4827 та зареєстрований в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 04 грудня 2007 року: записаний в реєстрову книгу № д.189-201 за реєстровим №3175, бюро не реєструвався.
Згідно інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що в реєстровій книзі № д.189-201 відсутні записи щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за реєстровим №3175.
Крім того, опрацювавши копію договору дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , 27.11.2007 за реєстровим номером 4827, встановлено, що ОСОБА_6 , (Дарувальник) подарувала, а ОСОБА_10 , (Обдарована) прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Об`єкт, що відчужується, належить Дарувальнику на підставі довідки, виданої 15 грудня 2004 року, житлово-будівельним кооперативом, зареєстрованої 22 грудня 2004 року в Київському бюро технічної інвентаризації, записаний у реєстрову книгу №д.275-110 за реєстровим № 1218.
Згідно інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що в реєстровій книзі № д.275-110 на праві власності зареєстровано нерухоме майно за адресою вул. Челябінська, 17, а за реєстровим №1218 на праві власності зареєстровано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_6 .
Крім того, відповідно до інформації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_13 припинена з 22.05.2009 на підставі наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 18.05.2009 №577/02, у зв`язку з анулюванням свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №976, виданого Міністерством юстиції України 28 березня 1994 року на ім`я ОСОБА_13 , за неодноразові порушення вимог чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій.
Документи нотаріального діловодства ОСОБА_13 до Київського державного нотаріального архіву не передані, у зв`язку із чим немає можливості встановити чи посвідчувався 27.11.2007 вищезазначений договір дарування квартири.
Таким чином, слід вважати, що договір дарування квартири, який посвідчено 27 листопада 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , який ніби то за реєстровим номером 4827 та зареєстрований в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 04 грудня 2007 року: записаний у реєстрову книгу № д. 189-201 за реєстровим №3175, є нікчемним.
Також, договір купівлі-продажу на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, спрямований на незаконне заволодіння квартирою, в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним.
Таким чином, спірна квартира відчужена ОСОБА_10 на підставі відробленого договору дарування, а право власності на нерухоме майно за ОСОБА_12 здійсненна на підставі нікчемного договору, та у подальшому неодноразово відчужена.
Прокурор у судове засідання не з`явився.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна /ч.1 ст.170 КПК України/.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, ч.10 ст.170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт у порядку ст.ст.170-173 КПК України та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ч.1 ст.98 КПК України.
Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об?єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Як вбачається з матеріалів клопотання Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з 27.06.2017 року здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються /ч.5 ст.132 КПК України/.
Разом з тим, прокурор звертаючись із клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не подав слідчому судді доказів обставин, на які він посилається, також не зазначив мету, яку переслідує орган досудового розслідування, зазначивши лише ч.11 ст.170 КПК України, крім того не довів те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про які йдеться у клопотанні.
Частина 1 ст.173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності та приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000130 від 27.06.2017 року про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: