Справа № 214/7683/19
1-кп/214/444/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі, кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001295 від 14.07.2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України надійшов до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 10.10.2019 року.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні надала до суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 2 місяці. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 є запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, тривалий час ніде не працює, тобто немає законних та належних засобів для існування, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків. За місцем реєстрації ОСОБА_4 не мешкає з 29.05.2019 року що підтверджується заявою матері ОСОБА_4 , яка 14.06.2019 звернулася до Криворізького ВП КВП про те, що її син ОСОБА_4 29.05.2019 пішов з місця мешкання та додому не повернувся (безвісно відсутній). За місцем реєстрації ОСОБА_4 характеризується негативно, зловживає спиртними напоями та схильний до агресивної поведінки. Також ОСОБА_4 відоме місце мешкання потерпілого та існує ризик спроби обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності шляхом впливу на потерпілого. Крім того, ОСОБА_4 вчиняв правопорушення в присутності знайомого ОСОБА_6 , існує ризик спроб підозрюваним заплутати слідство, шляхом впливу на ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_4 , після звільнення із місць позбавлення волі ніде не працював, у зв`язку з чим не має законних, належних та достатніх засобів для існування, що може викликати необхідність у скоєнні корисливих злочинів, так як ОСОБА_4 раніше судимий за корисливі злочини, тому може продовжити свою злочинну діяльність, або вчинити інший насильницький корисливий злочин.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 покладався на розсуд суду.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, виходячи з таких підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, не має належних і достатніх засобів для існування, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, останнім часом за місцем реєстрації не мешкає, що підтверджується заявою матері ОСОБА_4 , яка 14.06.2019 звернулася до Криворізького ВП КВП про те, що її син 29.05.2019 пішов з місця мешкання та додому не повернувся (безвісно відсутній), їй не було відоме його місцезнаходження до його затримання. При цьому, за місцем реєстрації ОСОБА_4 характеризується негативно, зловживає спиртними напоями та схильний до агресивної поведінки.
Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років. При цьому, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких, умисних злочинів, в тому числі за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, та має ряд не знятих та не погашених у встановленому законом порядку судимостей.
Зазначене вище дає підстави вважати, що останній знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_4 відоме місце мешкання потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_6 , які є його знайомими, а тому існує ризик впливу обвинуваченого на зазначених осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності.
З урахування вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину, згідно ст. 12 КК України, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 2 (два) місяці.
Керуючись ст.ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 2 (два) місяці, тобто до 20 березня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1