Справа № 473/1087/18
Провадження №1-кп/472/2/20
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою
на цілодобовий домашній арешт
15 січня 2020 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
перекладача - ОСОБА_10 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, не працює, не одруженого, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України,
13 січня 2020 року захисник ОСОБА_6 надала до суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , в якому зазначила, що розгляд кримінального провадження знаходиться на кінцевому його розгляді, практично вci матеріали кримінального провадження досліджені в судовому засіданні, допитані обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , допитані потерпілі. Вказує, що з кожним судовим засіданням доводиться саме необгрунтованість підозри, та доказів, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, немає, а надані суду, є явно недопустимими. Посилається на те, що ризики, які зазначені в попередній ухвалі суду, відпали. Так, ОСОБА_5 не має наміру переховуватися від суду, закордонного паспорту не має, нaмipiв переховування не доведено; посилання на ухвалу Харківського апеляційного суду за попередньою справою через сплив часу та відсутністю інших підстав, які вказували б на намір ОСОБА_5 переховуватися від суду, саме в цьому кримінальному провадженні, втратило свою актуальність. Немає доказів наміру ОСОБА_5 переховування від суду, немає показань свідків про намір ОСОБА_5 переховуватись, про придбання квитків, про зміну місця проживания, відомості про відсутність постійного місця проживання. Ризик скоювати нові злочини зник та не має ніякого підтвердження. ОСОБА_5 не має наміру на вчинення нових злочинів та вiн i інкримінованих йому злочинів не вчиняв та не збирається вчиняти. Ці обставини виключаються наявністю постійного місця проживания, наявнітю неповної сім`ї: дружина померла, а дитина перебуває без батька та матері. Тому, просить змінити запобіжний захід ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт. Крім того, до клопотання додала заяву гр. ОСОБА_11 , відповідно до якої остання не заперечує щодо проживання ОСОБА_5 в належній їй квартирі за адресою: " АДРЕСА_2 , та гарантійний лист ФОП " ОСОБА_12 ", відповідно до якого директор транспортно-експедиторської компанії ОСОБА_12 гарантує працевлаштування гр. ОСОБА_5 .
15 січня 2020 року прокурор ОСОБА_3 надав до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
В своєму клопотанні прокурор вказав про наявність ризиків, передбачених п.1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, вказує на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, раніше судимий за вчинення розбійного нападу, а тому ризик, встановлений судом під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшився та продовжує існувати. Також, вказує на те, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду. З врахуванням цього вважає, що застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (більш м`якого), не забезпечить належної поведінки обвинуваченого у ході судового розгляду у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити, і вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню, зокрема вказав, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки останній неодноразово судимий, в тому числі за вчинення розбійного нападу та перебував у розшуку за ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.01.2018 року, підставою для якого були неодноразові неявки в судові засідання, коли обвинувачений ще знаходився на волі.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала своє клопотання та просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 погодився з думкою свого захисника.
Захисник ОСОБА_7 підтримала позицію захисника ОСОБА_6 , і вважає, що підстави для задоволення клопотання прокурора відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з думкою захисника ОСОБА_7 .
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора та вважають, що клопотання захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні клопотання про обрання чи продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання.
При цьому, суд враховує, що тримання обвинуваченого під вартою не можна обумовлювати лише минулим обвинуваченого, до застосування до нього запобіжного заходу, що з урахуванням досліджених судом і інших обставин, щодо особи обвинуваченого, наявності постійного місця проживання, соціальних зв`язків, тривалість тримання його під вартою у вказаному кримінальному провадженні, настільки зменшує вірогідність виникнення зазначених ризиків, що не дає підстав вважати їх значними на момент прийняття рішення щодо запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях підкреслює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.
Європейський суд з прав людини (рішення Сулаоя проти Естонії) вказує, що ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання. Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення Ноймайстер проти Австрії).
В рішенні "Єлоєв проти України" Європейський суд вказує, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.
В рішенні "Ходорковський проти Росії" зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо обов`язок, передбачений законом, не може бути виконано більш м`якими засобами.
Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Адам`як проти Польщі" від 19.12.2006 р. доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати Суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в даному випадку має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою.
В даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 перебуває під вартою протягом тривалого часу, а саме: з 27 грудня 2017 року.
Відповідно до гарантійного листа ФОП " ОСОБА_12 " директор транспортно-експедиторської компанії ОСОБА_12 гарантує працевлаштування ОСОБА_5 .
Відповідно до заяви гр. ОСОБА_11 , остання не заперечує щодо проживання ОСОБА_5 в належній їй квартирі за адресою: " АДРЕСА_2 .
Відповідно до характеристики Молодіжної громадської організації "Пульс" ОСОБА_5 характеризується позитивно.
Крім того, цивільна дружина ОСОБА_5 померла та його дитина залишилася без догляду.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 181 КПК України до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З врахування викладеного, суд вважає, що прокурором не доведено на момент розгляду клопотання, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи вказані висновки Європейського суду з прав людини та вимоги ч.4 ст.194 КПК України щодо рішення суду у разі висновку про недоведеність обставин недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд вважає необхідним відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України змінити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло цілодобово, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Згідно зі ст.202 КПК України у разі постановляння судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з- під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 194, 331, 369-372 КПК України, суд -
В задоволенні клопотання прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, - задовольнити.
Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт.Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, громадянину України, непрацюючому, неодруженому, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: " АДРЕСА_2 , раніше судимому, обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, ч.1 ст.309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло цілодобово, розташованого за адресою: "Радужний " масив ж/масиву "Ульянівка", буд. АДРЕСА_2 , строком на 60 (шістдесят) діб, до 14 березня 2020 року.
Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися зі свого місця проживання, розташованого за адресою: " АДРЕСА_2 без дозволу суду;
- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками по кримінальному провадженню;
- носити електронний засіб контролю;
- здати (у разі наявності) документи, що надають право на виїзд з України.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього судом обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладене грошове стягнення.
Обвинуваченого ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі суду.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України начальнику Вознесенського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Миколаївській області доставити обвинуваченого ОСОБА_5 до свого місця проживання, розташованого за адресою: " АДРЕСА_2 .
Ухвалу суду через начальника Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Контроль за виконанням ухвали суду доручити прокурору.
Строк дії ухвали закінчується 14 березня 2020 року о 24:00 годині.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1