02.06.20 Справа №469/361/20
1-кс/469/68/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року смт. Березанка
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в:
Ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 від 21 травня 2020 року клопотання було повернуто прокурору з підстав передбачених ст. 171 КПК України.
27 травня 2020 року слідчий повторно надав клопотання до суду.
01 червня 2019 року згідно з протоколом повторного автоматичного визначення слідчого судді уточнене клопотання передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .
Клопотання обґрунтовує тим, що Миколаївською місцевою прокуратурою №1 прокуратури Миколаївської області 14 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, - невиконання судового рішення, тобто умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили.
20 травня 2020 року до Березанського районного суду Миколаївської області слідчим було направлено клопотання про накладення арешту на вказане майно, яке ухвалою слідчого судді від 21 травня 2020 року повернуто прокурору для усунення недоліків зі встановленням строку усунення недоліків тривалістю 72 години. Матеріали клопотання про накладення арешту на майно разом з ухвалою слідчого судді надійшли до Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 25 травня 2020 року, у зв`язку з чим слідчим пропущено строк для звернення до суду з уточненим клопотанням про накладення арешту на майно.
Посилаючись на викладені обставини, слідчий вважає, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 умисно не виконує вимоги ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2017 року про забезпечення позову, проводячи на зазначеній земельній ділянці земельні роботи, у зв`язку з чим 50 бетонних плит є знаряддям вчинення злочину та мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення повного та всебічного досудового розслідування.
З метою збереження речових доказів, недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, використання, пересування, передачі майна сторонній особі та перепродажу слідчий просив поновити строк для звернення до суду з вказаним клопотанням та накласти арешт на майно, а саме 50 бетонних плит, кожна з яких довжиною 2,20 м., шириною 0,80 м., висотою 0,40 м., власником і користувачем яких є ОСОБА_7 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном вказаною особою.
У судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву до слідчого судді про розгляд клопотання за його відсутності та підтримання клопотання у повному обсязі.
Власник майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду клопотання повідомлений належним чином; відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України його неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК України); у цьому випадку відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.10-11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
Відповідно до ч..2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, крім іншого, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч.4 ст.132 КПК України).
При постановленні ухвали від 21 травня 2020 року про повернення клопотання прокурору слідчим суддею було зазначено, що клопотання не відповідає вимогам до змісту клопотання про арешт майна, встановленим ч.2 ст.171 КПК України, так як не зазначені правові підстави арешту майна, зокрема, віднесення його до речових доказів у справі та відповідність критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та, відповідно, обгрунтування необхідності арешту майна із зазначенням обставин, які можуть свідчити про наявність кожного із зазначених слідчим ризиків; посилання слідчого на необхідність встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення повного та всебічного досудового розслідування без зазначення таких "важливих обставин", які передбачається встановити за допомогою переліченого у клопотання майна, не можна вважати належним обгрунтуванням необхідності арешту майна; слідчим у клопотанні не зазначені документи чи конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження ОСОБА_7 таким майном, а також статус ОСОБА_7 у кримінальному провадженні як підозрюваного, третьої особи-володільця майна.
Разом з тим, зазначені вимоги слідчого судді при зверненні з уточненим клопотанням слідчим не виконано.
Крім того, у клопотанні слідчий посилається на наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 умисно не виконує вимоги ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2017 року про забезпечення позову, проводячи на зазначеній земельній ділянці будівельні роботи.
Разом з тим, факт здійснення будівельних робіт на зазначеній у клопотанні слідчого земельній ділянці не підтверджується жодними доказами, які надав слідчий в обґрунтування заявленого ним клопотання.
Однак, будь-яких даних про обставини проведення на вказаній земельній ділянці певних будівельних робіт зазначений протокол не містить.
Також звертаю увагу на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно зі статтею 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Тому, виходячи з положень ч.3 ст.233 КПК України, слідчий суддя не вбачає існування обставин, які підтверджують можливість використання майна як доказу у цьому кримінальному провадженні, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст.170, 173, ч.4 ст.107 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання відмовити.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: