ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/1106/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.07.2015 року вироком Зеречного районного суду м. Суми за ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу на користь держави у розмірі 8500 грн. з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в підприємствах усіх форм власності строком на 1 рік,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року скасовано вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року. Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 187 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Зарічного районного суду м.Суми від 14.07.2015 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в підприємствах усіх форм власності строком на 1 рік.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року скасовано вирок Апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Згідно повідомлення начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_9 , 19 жовтня 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з установи за відбуттям строку покарання.

Як встановлено вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року, 24 вересня 2015 року о 13 годині ОСОБА_7 здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу ( розбій) при наступних обставинах.
У вищезазначений час ОСОБА_7 прибув до офісу № 310 ПП «Данілов», розташованого за адресою: м. Харків, вул.. Гамарніка, 5, з метою повернення сплачених ним грошових коштів у розмірі 2000 грн. за
договором консультаційного обслуговування № 66ШГ2 від 24.09.2015 року, укладеного з даним приватним підприємством.
Знаходячись в приміщення вказаного офісу , не побачивши співробітниці ПП «Данілов» ОСОБА_10 , яка укладала з ним договір, вчинив конфлікт з незнайомими йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вимагаючи повернення його грошей. Під час конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел направлений на заволодіння майном потерпілих. Реалізуючи свій намір, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_11 та застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я, ножем, який мав при собі, спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я: поверхні колото-різані поранення обличчя, грудної клітини, правої кісті, множинні синці обличчя, тулуба, кінцівок, садно обличчя. Коли ОСОБА_12 , яка також знаходилась у приміщенні офісу у вікно почала кликати на допомогу, ОСОБА_13 користуючись тим, що ОСОБА_7 відвернувся, втекла з приміщення офісу. Тим часом ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_12 та застосовуючи насильство небезпечне для її життя та здоров`я, вказаним ножем спричинив потерпілій різані рани на обличчі, руках та лівій нозі, що за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями по критерію короткочасного розладу здоров`я. Усвідомлюючи, що воля потерпілих до опору подавлена, діючи із корисливих мотивів, користуючись безпорадним станом ОСОБА_12 , ОСОБА_7 забрав сумку ОСОБА_11 вартістю 432 грн., в якій знаходитись: мобільний телефон « Prestig 5500», вартістю 1653 грн., стартовими пакетами «Лайф» та «МТС», вартістю по 20 грн. кожен, гаманцем, вартістю 383 грн., всього на загальну суму 2508 грн. Крім того, ОСОБА_7 заволодів жіночою сумкою приналежною співробітниці ПП «Данілов» ОСОБА_14 , вартістю 343 грн., яка на той час у офісі була відсутня.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 відмовилася від апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , застосувати до обвинуваченого норми ст.ст.69, 75 КК України, призначивши ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнити від його відбування покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу обвинувачений вказує на те, що судом не в повній мірі враховані обставини, які пом`якшують покарання: визнання ОСОБА_7 своєї провини, щире каяття, повне відшкодування збитків, вчинення злочину внаслідок тяжких обставин, неправомірна поведінка потерпілих, а також думку потерпілих щодо призначення покарання.

Вислухавши доповідь судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, підтверджені доказами, які були досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Фактичні обставини кримінального провадження ніким з учасників справи не оспорюються, а тому вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого, які надавалися ним при апеляційному розгляді, він, не оспорюючи свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, кваліфікацію своїх дій, а також правильність встановлених судом у вироку фактичних обставин злочинних діянь, зазначив про визнання вини та щире каяття у вчиненні інкримінованого йому злочину та вказав про те, що сприяв своїми правдивими показаннями встановленню істини по справі. Крім того, обвинувачений зазначив про те, що зробив для себе відповідні висновки на майбутнє щодо необхідності дотримання вимог закону та про неприйнятність протиправної поведінки в майбутньому.
Зазначені обвинуваченим обставини знайшли своє підтвердження в порядку повторного дослідження в суді апеляційної інстанції обставин, стосовно даних про його особу, встановлених під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні міри покарання не достатньо врахував фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання і знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступень суспільної небезпеки скоєного злочину та встановив, що обвинувачений раніше судимий 14.07.2015 року вироком Зеречного районного суду м. Суми за ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу на користь держави у розмірі 8500 грн. з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в підприємствах усіх форм власності строком на 1 рік; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; офіційно не працевлаштований; за місцем роботи характеризується позитивно.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання також враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у виді щирого каяття та рецидив злочинів відповідно. З урахуванням перелічених обставин , суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій закону за інкримінований йому злочин.
Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи захисника про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, потерпіла ОСОБА_11 будь-яких претензій матеріального чи морального характеру не заявляли, просила призначати обвинуваченому більш м`яке покарання (арк.114 т.2).
В своїй заяві на адресу суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що їй повністю відшкодовану завдану шкоду та просила призначити покарання на розсуд суду (арк.113 т.2).
Щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині визнане судом обставиною, що пом`якшує покарання.
Окрім того, згідно характеристик на обвинуваченого, які долучені до матеріалів справи та надані стороною захисту при апеляційному перегляду оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно (арк. 22, 118 т.2).
Ці відомості під час апеляційного розгляд ніким з учасників кримінального провадження не оспорювалися та не спростовані.
Стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції не надано буд-яких даних, що негативно характеризують особу обвинуваченого.
В зв`язку з тим, що потерпілі фактично не мають будь-яких претензій до обвинуваченого, не настання тяжких наслідків від вчиненого злочину, колегія суддів вважає , що суспільна небезпечність та шкідливі наслідки злочину знижені.
Окрім того , колегія суддів враховує, що після звільнення з місць позбавлення волі 19 жовтня 2016 року, ОСОБА_15 протягом трьох років не скоїв нових злочинів , що свідчить про те, що він впевнено став на шлях виправлення.
Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне у даному випадку пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, призначивши останньому покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.1 ст.187 КК України.
Саме таке покарання, на думку колегії, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами та вимогою захисника про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, або звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності; відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 скоїв розбійний напад стосовно двох потерпілих із застосуванням ножа, завдавши їм колото-різані поранення, що само по собі свідчить про підвищену суспільну небезпечність злочину.
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 вчинив злочин під час невідбутої частини додаткового покарання у виді позбавлення права займати пені посади за вироком Зеречного районного суду м. Суми від 14.07.2015 року, але на це час , відповідно до ст. 80 КК України сплили строки давності виконання вказаного обвинувального вироку в частині додаткового покрання , а штраф ОСОБА_7 було сплачено.
Крім того, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначила в своїй ухвалі від 02.11.2017 року про те, що призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, слід вважати занадто м`яким, якщо не будуть встановлені нові обставини, що пом`якшують покарання (арк.244-245 т.2).

Відповідно до ч.2 ст. 439 КПК України новий розгляд справи після скасування судового рішення судом касаційної інстанції, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано нових обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в мінімальних межах, встановлених санкцією ч.1 ст.187 КК України, без застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст.69, 75 КК України. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння нових злочинів.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року включно, а також з 16 січня 2020 року по 20 лютого 2020 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Крім того, обвинуваченому належить зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою після ухвалення вироку Апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року і до дня відбуття покарання за цим вироком, а саме з 01 вересня 2016 року по 19 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшати покарання, призначене ОСОБА_7 за ч.1 ст.187 КК України, призначивши його у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року включно, а також з 16 січня 2020 року по 20 лютого 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року строк з 01 вересня 2016 року по 19 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді