Провадження № 1-кп/522/91/20
У Х В А Л А

в порядку ст. 331 КПК України

09 січня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні № 0001907 від 30.07.2016 року, відносно:

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лощинівки, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянка України, не працює, із неповною середньою освітою, яка має на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судима,

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Арциз, Одеської області, громадянка України, не працює, із неповною середньою освітою, яка має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання, раніше не судима,

- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ч.1 ст.119, ч.4 ст.187 КК України,

Учасники процесу:

прокурор: ОСОБА_7 ,

захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню №0001907 від 30.07.2016 р., відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ч.1 ст.119, ч.4 ст.187 КК України.

Суд з власної ініціативи ставить на розгляд питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , оскільки існують ризики, що обвинувачені можуть порушити покладені на них процесуальні обов`язки.

Захисник ОСОБА_9 заперечив проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала думку захисника.

Захисник ОСОБА_8 заперечив проти продовження строку тримання під вартою та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачена підтримала думку захисника.

Суд, заслухавши думку сторін дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді утримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Суд зобов`язаний до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Як встановлено під час судового засідання, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів за ст. 119 та ч. 4 ст. 187 КК України, максимальне покарання, за які передбачено у вигляді позбавлення волі понад 10 років.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

При цьому суд вважає, що таке продовження даного запобіжного заходу обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , та обвинуваченої ОСОБА_6 на підставі ст.9 Конституції України, на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів приходить до висновку, що тривале тримання під вартою зазначених обвинувачених може бути виправданим у зазначеній справі, так як є специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають правило поваги до свободи особи (рішення Європейського суду «W. v. Switzerland judgement» of 26 January 1993, Series A no.254-A, p.15, §30).

На даний час, ризики що ОСОБА_5 може вчинити дії вказані в п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки остання, офіційно не працює тобто відсутні джерела доходу, скоєнні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, раніше судима, що свідчить про небажання стати особи на шлях виправлення, що свідчить про можливість вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.

Як вбачається існують ризики, та обставини у відповідності до ст. 178 КПК України, як тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченої у разі визнання її винною, вік та стан її здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченої під вартою. З метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених на ОСОБА_5 , процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, а саме запобігання вказаним спробам незаконно впливати на свідків, оскільки свідки ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тому продовження відносно неї будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

Також ризики що ОСОБА_6 , може вчинити дії вказані в п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки остання, офіційно не працює тобто відсутні джерела доходу, обвинувачується у скоєнні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, що свідчить про небажання стати особи на шлях виправлення, що свідчить про можливість вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.

Як вбачається існують ризики, та обставини у відповідності до ст. 178 КПК України, як тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченого під вартою. З метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених на ОСОБА_6 , процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, а саме запобігання вказаним спробам незаконно впливати на свідків, оскільки свідки ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тому продовження відносно неї будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

На підставі зазначеного, враховуючи вимоги ст.197 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що доцільно продовжити на 60 днів строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 27, 177, 178, 183, 197, 314-316, 371, 372, 392, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 (шістдесят днів).

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжити на 60 (шістдесят днів).

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обчислюється з 09.01.2020 року та закінчує свою дію 08.03.2020 року.

Копію ухвали направити начальнику ДУ "ОУВП (№21)" Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України - для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя:

Судді:

09.01.2020