У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002819

за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5

на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 січня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 січня 2018 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим та виправданий у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України та призначити покарання :

-за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Витрати за проведені експертизи покласти на ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що вирок є незаконним через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд першої інстанції свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_6 побудував на достатньо не перевірених доказах, яким не дав належної правової оцінки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вказує, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_6 до події злочину, та не прийняв в якості допустимого доказу протокол обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначив, що не взято до уваги довідку Мішково-Погорілівської сільської ради від 09.01.2018, згідно якій ОСОБА_10 - матір обвинуваченого, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та додаток до рішення виконкому Мішково-Погорілівської сільської ради від 22.06.2006 №107, згідно якого нумерація даного будинку змінена з АДРЕСА_4 .
Крім того, вважає, що судом не надано оцінки долученим до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу, із якої слідує про придбання ОСОБА_11 житлового будинку по АДРЕСА_5 , та відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету Мішково-Погоріловської сільської ради від 22.08.2006, нумерація житлового будинку власника ОСОБА_11 змінена з №47 на №59. Зазначає, що обшук фактично проведений за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем проживання сім`ї ОСОБА_12 , відповідно до реєстрації батьків ОСОБА_6 , а офіційні документи, які надані органу досудовому розслідування Мішково-Погоріловською сільською радою, містили лише інформацію про зміну нумерації з № 47 на №59.

Просить врахувати, що про хід та результати обшуку 18.05.2016 складено протокол, де зазначено номер будинку - 59. Під час обшуку ОСОБА_13 та його родичі були присутніми в домоволодінні та ознайомлені зі змістом ухвали суду та протоколом обшуку, по закінченню проведення обшуку від ОСОБА_6 та його родичів, понятих та інших учасників обшуку заяв та клопотань, щодо порядку проведення обшуку не надходило, про що є відповідний запис у протоколі. Вважає, що порушень ст. ст. 4, 234, 235, 236, 103, 104 КПК України при проведені обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 не допущено. Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування не звертався із скаргою до слідчого судді щодо порядку проведення обшуку.

Також вказує, що суд першої інстанції не вжив всіх заходів для дослідження показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були понятими під час обшуку. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , які були безпосередньо присутніми при проведені обшуку, при цих понятих зазначали, що саме ОСОБА_6 належать вказані наркотичні речовини, та він вирощував кущі коноплі.

Зважаючи на неповноту дослідження судом першої інстанції обставин, на які можуть посилатися учасники судового провадження, що полягає у поверховій їх оцінці, ненаданні оцінки дослідженим доказам у їх сукупності, просив в ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що наприкінці березня 2016 року за місцем свого мешкання на території будинку місця проживання своїх батьків, розташованого в АДРЕСА_3 , незаконно посіяв та вирощував 49 кущів коноплі, за якими наглядав, прополював, поливав їх, тим самим вирощував рослини коноплі, з метою подальшого виробництва та вживання наркотичного засобу - канабісу.

18 травня 2016 року під час санкціонованого обшуку за вищевказаною адресою, було виявлено та вилучено насадження рослини коноплі у кількості 43 штуки.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.310 КК України, як незаконний посів та вирощування рослин конопель у кількості до п`ятдесяти рослин.

Крім цього, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що у невстановлений в ході розслідування день та час, після незаконного посіву рослин роду коноплі, шляхом перетирання через металеве сито сухого листя рослин конопель, вирощених ним за місцем його проживання, за вище вказаною адресою, виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 500,4 грам (в перерахунку на висушену речовину), який зберігав за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , для особистого вживання без мети збуту.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне виготовлення і зберігання наркотичних засобів у великих розмірах без мети збуту, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК України.

Виправдовуючи обвинуваченого, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_6 до події злочину, а докази обвинувачення не містять будь-яких фактичних даних, які пов`язують виявлене в ході проведення обшуку з особою обвинуваченого.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наданої прокурором копії договору купівлі-продажу з позначкою «фотокопія КП МБТІ від 11.05.2016», слідує про придбання ОСОБА_11 житлового будинку по АДРЕСА_5 . Відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради від 22.08.2006, нумерація житлового будинку власника ОСОБА_11 змінена з № 47 на №59.

В той же час, згідно наданої стороною захисту 09.01.2017 довідки Мішково-Погорілівської сільської ради, ОСОБА_10 матір обвинуваченого, проживає, але не зареєстрована в будинку АДРЕСА_5 . Згідно додатку до рішення виконкому Мішково-Погорілівської сільської ради № 107 від 22.08.2016, нумерація даного будинку змінена з АДРЕСА_4 , ще в 2006 році. Вказане підтвердили в ході розгляду справи по суті в свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16

Суд першої інстанції врахував, що згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2016, надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 141).

Зі змісту копій документів щодо власника майна житлового будинку, за яким ініціювалося проведення обшуку, всі відомості були отримані стосовно житлового будинку АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_11 .

Тобто, дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , де фактично і проводився обшук, як встановлено в ході судового слідства, органами досудового розслідування не отримано. За такого, наданий суду протокол обшуку житлового будинку від 18.05.2016 р. судом першої інстанції визнано недопустимим доказом.

Всі інші докази, що є похідними від даного, а саме: експертний висновок № 497 від 20.05.2016 р., щодо дослідження об`єктів, вилучених за вищевказаною адресою, також визнані судом першої інстанції недопустимими доказами.

Судом першої інстанції враховані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину не визнав та пояснив, що в будинку батьків в с.Мішково-Погорілове, не мешкав тривалий час, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_17 . Ці доводи в суді стороною обвинувачення не спростовані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України, оскільки в суді не доведено, що кримінальні правопорушення за ознаками ч.1 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України вчинені саме обвинуваченим ОСОБА_6 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурорів на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, повторно дослідивши обставини кримінального провадження та дослідивши докази, які просив апелянт, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

В Постанові Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі №712/13361/15 зазначено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Зазначені вимоги закону та роз`яснення Верховного Суду в повній мірі враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, тобто за недоведеністю, що ці злочини вчинені саме обвинуваченим ОСОБА_6 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив зібрані по справі докази, проаналізував їх та надав їм належну оцінку.

Як слідує з висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 наприкінці березня 2016 року за місцем свого мешкання на території приватного будинку місця проживання своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно посіяв та вирощував 49 кущів коноплі, за якими наглядав, прополював, поливав їх, тим самим вирощував рослини коноплі з метою подальшого виробництва та вживання наркотичного засобу - канабісу.

18 травня 2016 року під час санкціонованого обшуку за вищевказаною адресою, було виявлено та вилучено насадження рослини коноплі у кількості 43 штуки.

Крім цього, після незаконного посіву рослин роду коноплі, ОСОБА_6 виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 500,4 г (в перерахунку на висушену речовину), який почав зберігати за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , для особистого вживання без мети збуту.

Разом з тим, з аналізу всіх досліджених судом першої інстанції доказів, які ретельно викладені у вироку, та яким надана належна оцінка, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. ст. 310 КК України, саме ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2016 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001442 від 17.03.2016 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0002819, в основу обвинувачення покладено докази, які були отримані під час проведення слідчих дій, а саме обшуку в іншому кримінальному провадженні- за № 0001442 за ч. 2 ст. 186 КК України, за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження, показань обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , вбачається, що в будівлі АДРЕСА_3 ОСОБА_6 ніколи не проживав.

Більш того, зазначена будівля належить іншій особі.

Так, відповідно договору купівлі продажу від 13.06.1989, та додатку до рішення виконавчого комітету сільської ради від 22.08.2006 № 107, власником житлового будинку АДРЕСА_3 , є інша особа - ОСОБА_11 , яка, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, немає ніякого відношення до родини ОСОБА_12 та мешкає в іншій будівлі.

Згідно довідки Мішково-Погорілівської сільської ради від 09.01.2017, ОСОБА_10 матір обвинуваченого ОСОБА_6 , проживає в будинку АДРЕСА_5 . Згідно додатку до рішення виконкому М-Погорілівської сільської ради від 22.08.2016 № 107, нумерація даного будинку змінена з 59 на № 71 ще у 2006 році.

Таким чином, обшук фактично був проведений у будівлі АДРЕСА_5 , хоча згідно ухвали слідчого судді, надано дозвіл на обшук у будівлі АДРЕСА_3 , тобто за іншою адресою.

Крім того, дозвіл на проведення обшуку надавався в межах іншого кримінального провадження № 0001442, за ч. 2 ст. 186 КК України, а досудове розслідування за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст.309, ст. 310 КК України, здійснювалося у кримінальному провадженні № 0002819.

Згідно протоколу обшуку, ця слідча дія проводилася саме у будинку АДРЕСА_3 , де виявлено та вилучено насадження рослини коноплі у кількості 43 штуки та паперовий згорток з речовиною рослинного походження в подрібненому стані зеленого кольору, з характерним запахом рослин роду канабісу. Вилучені предмети стали предметом експертного дослідження.

Тому є вірним висновок суду першої інстанції, що протокол обшуку житлового будинку від 18.05.2016 не може вважатися допустимим доказом, оскільки дозволу на проведення обшуку по АДРЕСА_3 , де фактично і проводився обшук, органами досудового розслідування не було отримано.

Також, кількість виявлених та вилучених кущів не співпадає. Згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 вирощував 49 кущів рослини конопля, а в ході обшуку вилучено 43 кущі, та вказує на протиріччя, на яке сторона обвинувачення не звернула уваги, та не конкретизувала обвинувачення.

Є вірним висновок суду першої інстанції, що висновки експертизи № 497 та № 498 від 20.05.2016 є недопустимими доказами, оскільки ці докази ґрунтуються на даних, отриманих під час проведення обшуку, а протокол обшуку від 18.05.2016 обґрунтовано визнаний недопустимим доказом.

Крім того, висновки експертизи № 497 та № 498 від 20.05.2016 проведені в рамках кримінального провадження № 0001442, за ч. 2 ст. 186 КК України, а фактично обвинувачення посилається на них, як на докази у кримінальному провадженні № 0002819.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 28.05.2016 за фактом вилучення під час вище вказаного обшуку рослин конопель у кількості 43 штук (також зазначається про 49 кущів) відомості внесені до ЄРДР за № 0002819 після проведеного експертного дослідження №498 від 20.05.2016, а за фактом вилучення канабісу - за № 0002820 після проведеного експертного дослідження №497 від 20.05.2016.
Тобто відомості за фактом вилучення рослин конопель та речовини рослинного пошкодження не були внесені до ЄРДР безпосередньо після проведеного 18.05.2016 обшуку.

Постановою прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 від 28.05.2016 виділені з матеріалів досудового розслідування № 0001442 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в матеріали кримінального провадження № 0002819. Як зазначено у мотивувальній частині постанови, матеріали підлягають виділенню внаслідок того, що в рамках кримінального провадження № 0001442 за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено та вилучено насадження рослин у кількості 49 штук, а також картонну коробку та паперовий згорток із речовиною рослинного походження (т.1, а.с. 160-161).

В подальшому, постановою прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 від 26.07.2016 матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0002819 та № 0002820 об`єднані в одне провадження, з присвоєнням № 0002819 (т.1, а.с. 112-113).

Однак, стороні захисту, в порушення ст. 290 КПК України, не відкривалася під час досудового розслідування постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 28.05.2016 з кримінального провадження № 0001442 в кримінальне провадження №0002819 ( т. 1 а.с. 160-161), про що свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування. Ця постанова була надана лише під час розгляду в суді першої інстанції.

Зазначене також вказує на недопустимість як доказів висновків експертизи № 497 та № 498 від 20.05.2016.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 , то в суді він не визнав вину та пояснив, що на час інкримінованих йому злочинів він проживав з дружиною іншому місці, у будинку своїх батьків в с.Мішково-Погорілове, де було проведено обшук, він не проживав тривалий час. Під час проведення обшуку він не був присутнім. Кому саме належать кущі коноплі, та хто їх вирощував, а також кому належить коробка з канабісом, йому невідомо. Про те, що проводився обшук, дізнався від батька, який по телефону повідомив про необхідність з`явитися до поліції. Протокол обшуку ним був підписаний наступного дня у відділку поліції під психологічним тиском працівників поліції.

Ці пояснення підтвердила в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 , яка пояснила, що мешкала з чоловіком ОСОБА_6 в м. Миколаєві, та інколи, один-два рази на місяць приїжджали до його батьків в с. Мішково-Погорілове.

Показання ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 батька обвинуваченого, який в суді першої та апеляційної інстанцій пояснив, що проживає житловому будинку АДРЕСА_5 з дружиною, двома неповнолітніми дітьми та повнолітнім сином ОСОБА_16 , 1992 року народження. Старший син - ОСОБА_6 , проживав з дружиною окремо, інколи приїжджав в гості. Під час проведення обшуку ОСОБА_6 не був присутнім. Працівники поліції заявили, що будуть відшукувати золотий ланцюжок, а кому належить знайдений згорток з речовиною, йому не відомо. Крім того, пояснив, що після придбання будинку речі на горищі не переглядали та його не прибирали, ніхто коноплю не вирощував. Садок біля будинку був забур`янений, але працівники поліції повідомили, що виявили там рослини коноплі, ці рослини були дикоростучими та ніхто їх не вирощував.

Свідок ОСОБА_16 дав аналогічні пояснення, та стверджував, що до проведення обшуку його брат ОСОБА_6 не був у гостях у батьків майже два місяці. Під час проведення обшуку було оглянуто його та кімнату. Далі обшук провели у гаражі та літній кухні, де знайшли згорток з речовиною, але йому не відомо, кому він належить. Також пояснив, що огород не був оброблений, був в заростах бур`яну.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не зберігав наркотичні засоби та не вирощував рослини коноплі за місцем проживання батьків в суді першої інстанції стороною обвинувачення не спростовані. Усі надані стороною обвинувачення докази не містять будь-яких даних, які пов`язують виявлене в ході проведення обшуку з особою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Доводи прокурора, що суд першої інстанції не вжив всіх заходів для дослідження показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були понятими під час обшуку, є безпідставними.

Так, суд першої інстанції зазначив, що заявлені стороною обвинувачення свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були запрошені в якості понятих при проведенні обшуку, не допитувалися в ході досудового слідства як свідки, та допит останніх у суді не проведено через незабезпечення їх прибуття стороною обвинувачення до суду.

Під час апеляційного розгляду прокурор просив викликати та допитати зазначених свідків.

Проте, у задоволенні клопотання було відмовлено з тих підстав, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ці особи під час досудового розслідування не допитувалися, стороні захисту в порушення ст. 290 КПК України показання цих свідків не були відкриті, під час розгляду в суді першої інстанції ці свідки не допитувалися. Тому відсутні процесуальні підстави для їх допиту під час апеляційного розгляду.

Окрім того, суд враховує, що обставини, які зазначені у протоколі обшуку про виявлення та вилучення насаджень рослини коноплі та паперовий згорток з речовиною рослинного походження в подрібненому стані зеленого кольору, з характерним запахом рослин роду канабісу не заперечуються. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зазначені як поняті.

Наведені апелянтом доводи про те, що в присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_16 нібито визнали, що саме ОСОБА_6 належать вилучені рослини коноплі та наркотичний засіб, спростовані показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 в суді.

Інших об`єктивних даних, які б підтвердили ці доводи апеляційної скарги, суду не надано. Зокрема відеозапис, який нібито проводився під час обшуку, в порушення вимог ст. 290 КПК України, як доказ не відкривався.

З огляду на відсутність у кримінальному провадженні достовірних, належних і допустимих доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному кримінальному провадженні не доведено, що саме ОСОБА_6 вчинив злочини, у яких він обвинувачується, і можливість отримання доказів вчинення злочинів ОСОБА_6 вичерпана.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування виправдувального вироку, не встановлено.

З огляду на наведене, оскільки надані стороною обвинувачення докази не підтверджують обвинувачення, а усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, що передбачено ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України через недоведеність вчинення ним злочинів в яких він обвинувачується.

За такого, суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407,424,425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 січня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3