Справа № 545/2961/19
Провадження № 1-в/545/15/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2020 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області заяву

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове Долинського району Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, до засудження не працював , раніше судимого :

-17.05.2011 року Центрально-міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185,75,76,104 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

Засудженого 23.02.2012 року вироком Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 152,71 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі,

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 20.08.2011 року по 24.04.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Початок строку 20.08.2011 року, кінець строку 16.06.2021 року,

Про умовно-дострокове звільнення ,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він відбув 2/3 строку покарання і довів своє виправлення.

Від засудженого та представника колонії до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Захисник заяву засудженого підтримав та прохав її задовольнити.

Прокурор проти задоволення заяви засудженого заперечував, вважає, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.537 ч.2 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так , ОСОБА_5 засуджений вироком Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 23.02.2012 року до покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 152 КК України зґвалтування малолітньої, якій на момент вчинення злочину виповнилося 3 роки. Вказаний злочин ОСОБА_5 вчинено в стані алкогольного сп`яніння та в період іспитового строку.

Встановлено, що засудженим відбуто 3/4 строку покарання .

За весь час відбування покарання засуджений мав 14 заохочень та 2 стягнення.

Як вбачається із характеристик на засудженого ОСОБА_6 від 30.03.2016 року, від 26.12.2017 року, від 25.06.2018 року останній характеризується посередньо, в слідчому ізоляторі м. Дніпропетровська характеризувався негативно, в Кременчуцькій виправній колонії характеризувався посередньо ( Т. 1 а.о.с. 173, 199,231).

Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії Божковської виправної колонії від 30.03.2016 р. № 7, від 26.12.2017 року № 25 , згідно яких вбачається, що засуджений не став на шлях виправлення в зв`язку із чим йому було відмовлено у заміні умов тримання, застосуванні умовно-дострокового звільнення. (а. о/с 176,206).

Згідно останніх характеристик на засудженого ОСОБА_5 від 17.04.2019 року та 17.12.2019 року, останній характеризується позитивно, заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Оцінюючи питання щодо переконливості висновку, що засуджений довів своє виправлення, суд виходить з того, що цей висновок має бути доведений як і питання винуватості особи, поза розумним сумнівом. В іншому випадку саме по

собі умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не буде відповідати самій меті покарання виправлення та перевиховання.

Таким чином , суд приходить до висновку, що за останній час в поведінці засудженого відбулися позитивні зміни.

Водночас, суд враховує, що питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 неодноразово розглядалося судами, востаннє 14.05.2019 року та за наслідками розгляду прийняті судові рішення, якими відмовлено засудженому в умовно- достроковому звільненні.

Після постановлення останньої ухвали про відмову в умовно достроковому звільненні засудженого пройшов незначний час, і фактично суттєвих змін у поведінці засудженого не відбулося , у зв`язку з чим неможливо дійти висновку , що засуджений дійсно досяг виправлення.

Враховуючи той факт, що адміністрація колонії самостійно не звернулася до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про невпевненість адміністрації установи у тому, що засуджений дійсно довів своє виправлення, небажання бути причетними до звернення до суду.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд враховує особу засудженого, що відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину згвалтування малолітньої особи, який вчинив в стані алкогольного сп`яніння в період іспитового строку,дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, в тому числі, і за останній час, який безпосередньо передує розгляду клопотання, виходить з того, що єдиною та достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарань виправлення засудженого, що повинно підтверджуватися його сумлінною поведінкою у процесі відбування покарання.

Таким чином, встановлені судом обставини не дають підстави вважати , що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_5 довів своє виправлення і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

На підставі ст. 107 КК України, керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі 7 діб з моменту її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1