У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2630/20

№ 1-кс/183/760/20

20 травня 2020 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровська, громадянину України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого АДРЕСА_1 , судимого:
- 27.04.2011 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 104, ст. 76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 104 КК України від відбування покарання звільнити з випробуванням строком на 2 роки. Згідно постанови Ленінського районного суду від 30.08.2011 відмінити випробування та направити у виправну колонію на строк 5 років;
- 04.05.2012 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України поглинути покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2011 та призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 03.07.2014 умовно достроково, невідбутий строк 2 роки 3 місяці 24 дні;
- 23.06.2016 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати 6 місяців позбавлення волі за вироком Дніпропетровського районного суду від 04.05.2012, призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 18.12.2019 за відбуттям строку покарання,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

та слідчого ОСОБА_3 ,
встановив :

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 24 квітня 2020 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розпивали спиртні напої за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування ОСОБА_7 користувалась своїм мобільним телефоном. 25.04.2020 приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_7 пішла до себе додому. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 25 квітня 2020 року, приблизно о 01 год. 35 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є протиправними та відкритими для потерпілої ОСОБА_7 , передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наздогнав останню ззаду біля будинку № 156 по вул. Осінній смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, штовхнув її в спину, від чого остання впала на коліна на землю, та вихватив із її рук сумку, в якій знаходилися паспорт, різні косметичні засоби, ключі, які не мають цінності для потерпілої, а також грошові кошти в загальній сумі 80 грн., та, утримуючи викрадене, відбіг убік у темряву.

Піднявшись з колін, ОСОБА_7 дістала із кишені свій мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 3Gb RAM 32 Gb ROM» синього кольору та подзвонила в поліцію, щоб повідомити про злочин. В цей час ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, знову підбіг до неї ззаду та вирвав із її рук мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 3Gb RAM 32 Gb ROM» синього кольору, після чого з місця вчинення злочину із викраденим майном втік, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 3625 гривень 40 копійок у виді вартості викраденого телефону 3545 грн. 40 коп. та грошових коштів в сумі 80 грн.

Обґрунтованість підозри у інкримінованому, ОСОБА_4 , кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Слідчій вказав, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на її думку наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушеннях визнав частково, просить застосувати домашній арешт, буде з`являтися до слідчого, повідомив де знаходиться майно. Він не пам`ятає як вручали підозру, це було вдень коли проводився слідчий експеримент, взагалі там нічого не давали підписувати. В м. Новомосковську йому зачитували документи і давали підписувати, протоколи він не читав, йому читав слідчий.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що заперечує у застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, та просить врахувати, що ОСОБА_7 є цивільною дружиною, у них є дитина, ОСОБА_4 , вину визнає, кається, повернув майно, має постійне місце проживання, вважає відсутніми ризики вказані в клопотанні. Також він вважає, що слідчим було допущення порушення КПК України при вручені підозри, так як у час вручення підозри ОСОБА_9 знаходився не в відділі поліції, а у своєму селі. Слідчий експеримент було проведено з порушенням норм КПК, пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 свідчать про порушення порядку вручення підозри, не вірно зазначений час.

Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 травня 2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, та відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Крім того, неодноразово судимий за тяжкі корисливі злочини, останній раз 23.06.2016 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Звільнений 18.12.2019 р. за відбуттям строку покарання. Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину. Підозра висунута підозрюваному через декілька місяців після відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про його наміри вчиняти кримінальні правопорушення. Також встановлено, що ОСОБА_4 не одружений, не має на утримані малолітніх дітей, ніде офіційно не працює та не навчається, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних звязків.
Враховуючи вищевикладене, усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, та перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 , матиме реальну можливість продовжити злочинну діяльність, а саме вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв для її визначення. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 20.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Таким чином слідчий суддя не може погодитись з доводами захисника, що на момент вирішення питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованість підозри у вчинені ним інкримінованого кримінального правопорушення слідчим належним чином не доведена, та порушено порядок пред`явлення підозри, оскільки відповідно до п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тому суд вважає, що перебування на волі ОСОБА_4 , буде суперечити інтересам суспільства і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд встановив, що ці ж самі підстави, враховані при обранні запобіжного заходу тримання під вартою є і відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд встановив, що прокурор довів, що жоден із запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризику ОСОБА_4 продовжити злочинну діяльність, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд встановив, що прокурор довів, що жоден із запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризику ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Суд не зазначає розміру можливої застави, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення вчиненого із застосуванням насильства.

Суд враховує, що відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 15 травня 2020 р., він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки він підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства, не визначає розміру застави в кримінальному провадженні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд,

постановив :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до 19 липня 2020 року.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4)
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1