ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/214/20 Справа № 213/5061/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одружений, дітей не має, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
раніше судимого: 29 грудня 2018 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.296 КК України до двох років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням на два роки,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України,-
за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_8
адвоката: ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції
підозрюваного: ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

встановила:

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що підозрюваний народився та виріс у м. Кривому Розі, де має родину та працює, що не дозволило б йому залишити межі міста. На утриманні у підозрюваного перебуває хвора мати, яка потребує догляду та лікування, а також, сам ОСОБА_7 має захворювання та потребує постійного лікування та дотримання дієти.
Захисник стверджує, що ОСОБА_7 не намагатиметься переховуватися та впливати на потерпілого, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин справи.
Ухвалою слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року задоволено клопотання слідчого Інгулецького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 20 березня 2020 року, включно.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України. Також, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, та достатньої підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_7 раніше судимий та судимість відповідно до закону є не знятою та непогашеною, не одружений, дітей не має, не працює, за місцем мешкання характеризується позитивно, підозрюється у скоєнні злочину середньої тяжкості із застосуванням насильства, зухвало, вчиненого повторно, в період іспитового строку, що свідчить про схильність до насильницьких дій, що в сукупності дає підстави для висновку про відсутність тісних соціальних зв`язків підозрюваного, можливість переховування останнього від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на свідків.
Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вирішуючи питання про дотримання строку апеляційного оскарження адвокатом ОСОБА_6 , апеляційний суд виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена 21 січня 2020 року, а останнім днем подачі апеляційної скарги є 26 січня 2020 року, який був неробочим днем, адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою 27 січня 2020 року, тобто перший робочий день після вихідних, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про пропущення адвокатом строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду і вирішення питання про його поновлення.
Розглядаючи апеляційні вимоги захисника по суті,колегія суддів, враховує, що відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України, за одне з яких, а саме, за ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків аби вони змінили покази на його користь, задля уникнення кримінальної відповідальності, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не працює, постійного джерела доходу не має, раніше судимий, зараз підозрюється у скоєнні злочину у період іспитового строку, що свідчить про схильність підозрюваного до злочинної діяльності.
Згідно з рішенням ЄСПЛ "Осипенко проти України", тяжкість обвинувачення та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень могло виправдовувати взяття заявника під варту.
При вирішенні питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих підозрюваному, які відноситься до категорії тяжких та середньої тяжкості, дані про особу підозрюваного, який раніше судимий та судимість відповідно до закону є не знятою та непогашеною, не одружений, дітей не має, не працює, за місцем мешкання характеризується позитивно, підозрюється у скоєнні злочину середньої тяжкості із застосуванням насильства, зухвало, вчиненого повторно, в період іспитового строку, а також, наявність, передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.
Доводи апеляційної скарги захисника про перебування на утриманні підозрюваного хворої матері колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони жодними докази не підтверджені, тоді як надані стороною захисту матеріали, хоча і свідчать про наявність захворювань у ОСОБА_7 , але не зазначають про неможливість знаходження його в місцях позбавлення волі.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4