ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/237/19 Справа № 700/319/18 Категорія: ч. 1 ст. 192 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 14 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу - п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.; стягнуто на користь ОСОБА_8 здійсненні ним судові витрати на суму 4000 грн.,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 17.08.2015 року у невстановлений слідством час прийшов до домоволодіння ОСОБА_8 , що знаходиться в АДРЕСА_3 та користуючись його довірою, під приводом позики отримав від ОСОБА_8 у тимчасове володіння належні потерпілому на праві власності грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, які в перерахунку на українські гривні відповідно до курсу національного банку України станом на 17.08.2015 становили 21750 грн. Продовжуючи свої злочинні наміри ОСОБА_7 01.09.2015 року знову під приводом позики отримав від ОСОБА_8 у тимчасове володіння належні потерпілому на праві власності грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, які в перерахунку на українські гривні відповідно до курсу національного банку України станом на 01.09.2015 становили 21800 грн. Про отримання грошових коштів ОСОБА_7 власноручно склав дві письмові розписки від 17.08.2015 та 01.09.2015 та які зобов`язувався повернути з відсотками. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 аналогічним шляхом в першій декаді вересня 2015 року під приводом позики грошових коштів отримав від ОСОБА_8 у тимчасове володіння належні потерпілому на праві власності грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що в перерахунку на українські гривні відповідно до курсу національного банку України станом на 10.09.2015 становили 10900 грн., які усною обіцянкою зобов`язувався повернути останньому.

Таким чином, шляхом зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами в сумі 1000(одна тисяча) доларів США, які в перерахунку на українські гривні відповідно до курсу національного банку України станом на 17.08.2015 року становили 21750 грн., грошовими коштами в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, які в перерахунку на українські гривні відповідно до курсу національного банку України станом на 01.09.2015 становили 21800 грн. та грошовими коштами в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що в перерахунку на українські гривні відповідно до курсу національного банку України станом на 10.09.2015 становили 10900 грн., які належали ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому значної майнової шкоди на загальну суму 54450 гривень, що в 50 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і становить 89 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Лисянського районного суду Черкаської області скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді арешту строком три місяці.

Вказує, що вирок суду не відповідає вимогам законодавства та особі засудженого внаслідок м`якості призначеного покарання. Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд зазначив наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, проте не мотивував, які обставини справи, дані про особу та пом`якшуючі обставини, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Адже обвинувачений заволодів обманним шляхом значною сумою коштів та за весь час досудового слідства та судового розгляду повністю збитків не відшкодував, навпаки продовжував вводити в оману не тільки потерпілого, а й суд та прокурора. Проте, в супереч вимогам ст. 65 КК України суд призначив мінімальний вид покарання, хоча потерпілий наполягав на арешті. Це зумовлюється і тим, що обвинувачений також ухилявся від слідства і суду, перебував у розшуку, продовжував злочинну діяльність накопичуючи борги позичаючи в інших громадян кошти, які були свідками у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив її задовольнити, обвинуваченого який заперечив проти апеляційної скарги потерпілого, думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги потерпілого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався в повному обсязі.

Вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 192 КК України, та правильності кваліфікації його дій ніким з учасників судового провадження не оспорюється, тому колегією суддів не перевіряється.

Доводи потерпілого ОСОБА_8 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції занадто м`якого покарання та необхідності призначення йому покарання у виді арешту строком на три місяці - колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за наявності пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 192 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не є несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого щодо призначення обвинуваченому більш сурового покарання.

Тому, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 14 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :