ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/9837/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2871/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.187,115,289,263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , без участі потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами обох обвинувачених та їхніх захисників на вирок Київського районного суду м.Харкова від 10 06 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, непрацюючого, студента ХНАДУ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання:

за ч.4 ст.187 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

за ч.3 ст.289 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В силу ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, раніше судимого 10 08 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 510 грн., за ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської від 27 01 2016 року покарання замінено на 30 годин громадських робіт, 30 11 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.389, ст.ст.69,71,72 КК України до штрафу 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та 30 годин громадських робіт, яке слід виконувати самостійно, покарання не відбуте, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання:

за ч.4 ст.187 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

за ч.3 ст.289 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

за п.п.6,12, ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

за ч.1 ст.263 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В силу ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 14 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В силу ч.1 ст.71 та ст.72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частки покарання за вироком від 30 11 2017 року Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 14 років 9 місяців 3 діб позбавлення волі та штраф в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190,00 грн., та визначено, що покарання у виді штрафу, слід виконувати самостійно.

Визначено, що строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 рахувати з 02 02 2018 року.

Продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор (№27)» як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 220540,02 грн. стягнуто з засуджених пропорційно, тобто з ОСОБА_9 103134,91 грн., а з ОСОБА_7 117405,11 грн.

Як зазначено у вироку, 13 01 2018 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_9 , спільно зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_7 , який напередодні приїхав до нього в гості з м.Павлограду, Дніпропетровської області, перебував у кімнаті №178 гуртожитку № НОМЕР_1 Харківського національного автомобільно-дорожнього університету (далі - ХНАДУ), розташованого за адресою: м. Харків, пров. Студентський, 10. Під час їх бесіди, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, яке на той час склалось у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , розмова зайшла про протиправні шляхи його покращення. Під час спілкування у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел покращити своє матеріальне становище шляхом вчинення розбійного нападу та вбивства. Вступивши таким чином у злочинну змову, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розробили план, згідно з яким вони нападуть на обрану ними особу, вб`ють її та заволодіють її майном.

У якості особи, чиїм майном вони заволодіють, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вирішили обрати будь-якого водія служби таксі з особистим автомобілем, який може мати при собі значну суму грошових коштів та інші матеріальні цінності.

Ввечері того ж дня, з метою уточнення розробленого раніше плану і координації запланованих дій з урахуванням місцевості, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 направились до середмістя, на Привокзальну площу, де почали слідкувати за стоянкою, розташованою напроти будівлі Південного Залізничного вокзалу у м. Харкові, де зупиняються таксисти в очікуванні клієнтів. Оглянувши прилеглу територію, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 домовились, що на стоянці вони дочекаються автомобіля таксі, водія якого оберуть у якості особи, майном якої у подальшому заволодіють, сядуть до автомобілю, назвуть адресу місця мешкання ОСОБА_9 , по приїзду автомобіля на вказане місце здійснять розбійний напад на водія та заволодіють його майном. Також ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 , щоб під час нападу на таксиста той застосував ніж, запевнивши останнього в тому, що у зв`язку з тим, що він займається спортом та володіє прийомами нападу та самооборони, він надасть йому допомогу у разі, якщо таксист чинитиме опір, та після вчинення ними злочину займеться збутом добутого у злочинний спосіб майна.

Також ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було оговорено, що в разі вчинення таксистом активного супротиву їх діям, ОСОБА_9 здійснить умисне вбивство таксиста, нанісши йому ножові поранення у життєво важливі органи.

14 01 2018 року після півночі, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підійшли до автомобільної стоянки, розташованої на площі перед Південним Залізничним вокзалом у м. Харкові, та, достовірно знаючи, що в них відсутні кошти на оплату послуг за таксі, сіли до салону обраного ними автомобіля «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2 , яким на законних підставах користувався ОСОБА_13 .

Після чого, ОСОБА_7 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_9 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , обрав місце на задньому сидінні, позаду від водія транспортного засобу. Упевнившись в тому, що кандидатура ОСОБА_13 підходить для вчинення задуманих ними злочинних дій, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 попрохали довезти їх до пров. Студентського, 10, у м. Харкові. Під час руху транспортного засобу ОСОБА_7 відволікав водія розмовами, цікавився вартістю його автомобіля, а ОСОБА_9 , в правій кишені куртки якого знаходився ніж, готувався здійснити напад на ОСОБА_13 .

Прибувши до пункту призначення, а саме до будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Студентський, 10, ОСОБА_13 зажадав від пасажирів оплати вартості проїзду у сумі 70 грн. В цей час ОСОБА_9 за командою ОСОБА_7 дістав з правої кишені куртки розкладний ніж, натисканням кнопки викидання леза привів його у придатний для нанесення тілесних ушкоджень стан, та реалізуючи злочинний умисел групи, направлений на заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, усвідомлюючи, що від його дій можуть настати особливо тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 , та, бажаючи настання зазначених наслідків, розуміючи, що шия є життєво важливим органом людини, наніс останньому не менш 28 ударів ножем в область шиї, обличчя, верхньої частини тулубу та кінцівок. В цей час ОСОБА_7 , з метою подолання опору ОСОБА_13 , що почав чинити активний супротив протиправним діям ОСОБА_9 , діючи згідно заздалегідь розробленого плану, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті іншій людині, став наносити ОСОБА_13 удари кулаками обох рук в область голови, тулубу та кінцівок. Після цього, внаслідок узгоджених дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , настала смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 17/305-Дм/18 від 13.03.2018, потерпілому ОСОБА_13 спричинено наступні тілесні ушкодження: садна: на внутрішній поверхні лівого плеча у середній третині, на передніх поверхнях гомілок у середніх третинах; синець та садна у правій виличній області; різані рани: на долонній поверхні правої кисті (4), на згинальній поверхні проекції правого променево-зап`ясткового суглобу, у променевого краю, на долонній поверхні лівої кисті (4), на розгинальній поверхні передпліччя у середній третині у ліктьового краю; множинні (6) різані рани на лівій половині обличчя; колото-різане поранення в лівій виличній області; різані рани (2) на передній поверхні шиї з ушкодженням м`язів шиї, хрящів гортані, стінки трахеї, та пересіченням правої загальної сонної артерії; різані рани (3) на правій боковій поверхні шиї; колото-різані поранення правої бокової поверхні шиї та передньої поверхні правої половини верхньої третини грудної клітини, без ушкодження великих судин та нервів; колото-різане поранення області проекції лівого плечового суглобу, без ушкодження великих судин та нервів; колото-різані поранення (2) та різані рани (2) області проекції правого плечового суглобу, з пошкодженням акроміального відростку правої лопатки, без ушкодження великих судин та нервів.

Різані та колото-різані рани шиї мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та відносяться до таких, що знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.

Усі інші різані рани мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які тягнуть до короткочасного розладу здоров`я.

Садна: на внутрішній поверхні лівого плеча у середній третині, на передніх поверхнях гомілок у середніх третинах, синець та садна в правій виличній області мають ознаки легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Причиною смерті ОСОБА_13 стала гостра крововтрата, внаслідок множинних колото-різаних та різаних ран шиї з ушкодженням загальної правої сонної артерії, хрящів гортані та трахеї.

Впевнившись у тому, що ОСОБА_13 не подає ознак життя, ОСОБА_7 , діючи із корисливих мотивів у межах злочинного умислу групи, оглянув салон автомобілю та заволодів: - планшетом марки «HUAWEI» моделі «Mediapad ТІ (ТІ-70lu) вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1048 від 12 03 2018 року складає 1250 грн.; - портативною переносною акустичною колонкою «JBL Charge3» вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1047 від 13 04 2018 року складає 500 грн.; - портмоне, в якому знаходились грошові кошти в сумі 250 грн. та наступні документи на ім`я ОСОБА_13 : паспорт, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність на право користування автомобілем, свідоцтво про народження, довідка про тимчасову реєстрацію.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 позбавились від трупу ОСОБА_13 , витягнувши його з автомобілю та скинувши в яр, розташований за буд.4 по пров. Студентському у м. Харкові, внаслідок чого на трупі, згідно висновку судово-медичної експертизи №17/305-Дм/18 від 13 03 2018 року, утворилися садна в проекції нижнього краю надбрівної дуги, в проекції тіла лівої виличної кістки, з переходом на область носо-губного трикутника зліва, на правій боковій поверхні грудної клітини, у проекції 10-11 ребер, з переходом на проекцію гребеня правої клубової кістки та на зовнішній квадрант правої сідниці, зі сторони лівої бокової поверхні грудної клітини у нижній третині, з переходом на проекцію крила лівої клубової кістки, які ознак таких, що утворилися за життя, не мають, та враховуючи їх особливості та локалізацію, розцінюються експертом як такі, що утворились внаслідок переміщення (волочіння) тіла загиблого.

Після цього, продовжуючи реалізувати умисел, направлений на заволодіння майном, а саме транспортним засобом ОСОБА_13 , не маючи не маючи змоги завести автомобіль через вичерпання ресурсу батареї акумулятора, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 діючи умисно, протиправно, за попередньою змовою групою осіб, заволоділи транспортним засобом ОСОБА_13 , вартість якого, згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 55 від 28.02.2018 складає 72 025 (сімдесят дві тисячі, двадцять п`ять) грн., вручну відштовхали автомобіль за гуртожиток №3 ХНАДУ розташований за адресою: пров. Студентський, 6 в м. Харкові, та залишили його там з метою послідуючого продажу, після чого, забравши ключі від автомобілю та викрадене з автомобілю майно, з місця скоєння злочину зникли.

Крім того, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання вибухового пристрою та реалізуючи даний намір, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, у невстановлений під час досудового розслідування спосіб та час придбав предмети, які згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № 32/2018 від 13 04 2018 року є корпусом ручної гранати РГД-5 та уніфікованим запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2, та в своїй сукупності при штатному з`єднанні утворюють ручну осколкову гранату дистанційної дії РГД-5, яка відноситься до категорії вибухового пристрою (бойового припасу), та є придатною для здійснення вибуху, переніс вибуховий пристрій до свого помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де став незаконно його зберігати без передбаченого законом дозволу.

02 02 2018 корпус ручної гранати РГД-5 та уніфікований запал до ручних гранат УЗРГМ-2 було виявлено та вилучено під час проведення обшуку у помешканні ОСОБА_7 в ході проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженню (т.3 а.с.236-239).

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом кваліфіковані:

за ч.4 ст.187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;

за ч.3 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя потерпілого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані:

за ч.4 ст.187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;

за ч.3 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя потерпілого;

за ч.1 ст.263 КК України, тобто придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив застосувати щодо нього положення ст.72 та ст.75 КК України та перерахувати строк з моменту його фактичного затримання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В інтересах ОСОБА_9 також подана апеляційна скарга його захисником адвокатом ОСОБА_10 , в якій вона просила скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в ході досудового слідства та судового розгляду не було здобуто жодного доказу, який би доводив спільний злочинний умисел між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , направлений на вчинення розбійного нападу, незаконне заволодіння транспортним засобом і на вбивство. Зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги показання ОСОБА_9 , відповідно до яких по приїзду на вул. Студентську у м. Харкові, ОСОБА_7 сказав, що йому треба сходити у магазин «АТБ», та вийшов з автомобіля, а ОСОБА_9 доїхав до гуртожитку. Зупинившись ОСОБА_13 помітив відсутність свого планшета і почав вимагати повернення планшета у ОСОБА_9 , після чого почав наносити удари по останньому. ОСОБА_9 , захищаючись, дістав ніж і декілька разів вдарив ОСОБА_13 по різних частинах тіла, а коли зрозумів, що той мертвий, сів за кермо автомобіля, заїхав за буд.4 по пров. Студентському в м. Харкові, витяг ОСОБА_13 і кинув в яр, після чого відігнав автомобіль до буд. №6 по пров. Студентський в м. Харкові та залишив його. Повернувшись до дому, ОСОБА_9 розповів ОСОБА_7 про те, що трапилося, і в той момент останній розповів, що планшет викрав саме він.
Крім того, зазначила, що в обвинувальному акті вказано, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , була домовленість, що в разі вчинення таксистом активного супротиву, ОСОБА_9 здійснить умисне вбивство таксиста, нанісши йому ножові поранення у життєво важливі органи, але дане твердження жодним чином не доведене.
Разом з тим, вказала що було порушено право ОСОБА_9 на захист під час досудового слідства та його незаконне затримання, оскільки фактично ОСОБА_9 був затриманий 02 02 2018 року о 12 год. 28 хв., саме з моменту, коли розпочався огляд місця події за адресою: пров. Студентський, 10, к.178, м. Харків, що підтверджується протоколом огляду місця події. Крім того злочин було вчинено 14 01 2018 року, а ОСОБА_9 затримали в порядку ст.208 КПК України 02 02 2018 року, що суперечить нормам вказаної статті.

Зазначила, що огляд місця події від 02 02 2018 року було проведено з істотним порушенням чинного законодавства України, у зв`язку з чим відомості, отримані внаслідок вказаної процесуальної дії, є недопустимим доказом. Резюмувала захисник апеляційну скаргу тим, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні; судовим слідством не були встановлені всі факти, які б давали підстави для винесення обвинувального вироку.

Крім того, на вищевказаний вирок було подано апеляційну скаргу обвинуваченим ОСОБА_7 , яку він в подальшому уточнив, та просив скасувати оскаржуваний вирок та повернути дане кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

В уточненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказав на наступні, на його думку, порушення, допущені органами досудового розслідування:

1) обшук за адресою:

АДРЕСА_4 , було проведено 02 02 2018 року без постановлення відповідної ухвали слідчим суддею, начебто, за словами прокурора, з метою порятунку життя людей. Ухвалу було постановлено після спливу встановлених процесуальним законом 24 годин.

2) обшуки за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 проводилися взагалі без відповідної ухвали слідчого судді;

3) огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 , 02 02 2018 року, де були вилучені особисті речі ОСОБА_9 , проводився без рішення слідчого судді, за правилами, передбаченими для обшуку житла або іншого володіння особи.

Крім того, зазначив, що під час його затримання 02 02 2018 року біля під`їзду будинку, в якому він проживав за адресою: АДРЕСА_4 , співробітники поліції застосували до нього фізичну силу, відмовлятись пред`явити службові посвідчення на його прохання, відмовляли йому в участі в обшуку, який проводився в його квартирі, а також у наданні адвоката для захисту. Вказав, що дозвіл у зазначеній квартирі проводився зі згоди ОСОБА_14 , яка не мала жодного відношення до вказаної квартири, оскільки договір про оренду він підписував з іншою особою.

Вказав також, що слідчий ОСОБА_15 , перед арештом майна, належного йому та ОСОБА_9 , здійснювала на них моральний тиск у слідчому ізоляторі для того, щоб вони підписали згоду на арешт майна.

Крім того, як стверджує ОСОБА_7 , його було затримано ще у м. Павлоград, Дніпровської області 02 02 2018 року о 13:00 год., однак в документах зафіксовано фактичний час затримання о 19 год. 05 хв. того ж дня.

Також обвинувачений ОСОБА_7 у апеляційній скарзі вказав на неточності, що містяться в процесуальних документах даного кримінального провадження, зокрема, в деяких невірно вказані прізвища осіб, дати народження, дати експертиз або постанов.

Також зазначив, що в томі 2 на а.с.186 відсутні номери гранати, тому у нього виникають сумніви, чи саме та граната, яку досліджували експерти, була вилучена у квартирі, яку він орендував.

Крім того, вказав, що доводи прокурора про те, що він був присутнім при вбивстві та разом з ОСОБА_9 вбивав ОСОБА_13 , що, поміж іншим, підтверджується наявністю його ( ОСОБА_7 ) крові в автомобілі потерпілого, спростовуються тим, що він поранився та його палець кровоточив ще до того, як вони зустріли потерпілого. Крім того, на одязі потерпілого сліди його крові відсутні.

Також ОСОБА_7 зауважив, що за ч.3 ст.289 КК України йому призначено більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією, а саме 13 років, при тому, що передбачено від 7 до 12 років позбавлення волі.

На вказаний вирок була подана також апеляційна скарга захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 , в якій вона також просила оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування таких апеляційних вимог посилалася на те, що стороною обвинувачення не доведені обставини, викладені в обвинувальному акті на підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 п.п.6,12 ст.115, ч.3 ст.289 КК України, натомість, ОСОБА_7 визнав себе винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.185 та ч.1 ст.263 КК України.

Вказала, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, в судовому засіданні речові докази не були надані стороною обвинувачення та судом не оглядалися, однак суд посилається на речові докази, вмотивовуючи своє рішення, що, на її думку, свідчить про неповноту судового розгляду.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачені та їхні захисники підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг, просили задовольнити вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, просив залишити вимоги апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників без задоволення.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали подальшому розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їхніх захисників, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених та їхніх захисників задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, зроблені на підставі низки досліджених доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочинів та їх наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Крім того, досліджено та надано об`єктивну оцінку наступним доказам, які підтверджують винуватість обох у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України:

- протоколу огляду місця події від 20 01 2018 року, з додатком (фото таблиця, диск, завантаженої з інтернет-ресурсу «GoogleMaps» місцем події на мапі), під час якого виявлено на узбіччі дороги біля буд.10 по пров. Студентському у м.Харкові автомобіль «Daewoo Nехіа» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_13 , в салоні автомобіля на передньому кріслі, в бардачку, на килимку за переднім пасажирським сидінням, на задньому сидінні, були виявлені сліди речовини бурого кольору (т.1 а.с.143-167);

- протоколу додаткового огляду місця події від 21 01 2018 року додатком ( фото таблиця), а саме автомобіля « Daewoo Nехіа» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , під час якого в салоні виявлено сліди речовини бурого кольору, схожих на кров: на рульовій колонці, вимикачі поворотника, заднього пасажирського сидіння з лівого боку, на склі, на підголівнику водійського сидіння, в бардачку, на передньому пасажирському сидінні, задньому сидінні з правої сторони, на дверях автомобіля (т.1 а.с.170-190);

- протоколам додаткових оглядів місця події від 22 01 2018 року з додатком (фото таблиця, план-схема завантаженої з інтернет-ресурсу «GoogleMaps»), а саме вищевказаного автомобіля (т.1 а.с.192-237; 238-243);

- висновку судової автотоварознавчої експертизи №55 від 28 02 2018 року (т.2. а.с.117-122);

- копії листа Регіонального сервісного центру в Дніпропетровський області від 08 05 2018 року (т.3 а.с.121);

- витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 23 04 2018 року (т.3 а.с.123-128);

- протоколу прийняття заяви від ОСОБА_12 від 14 01 2018 року щодо безвісного зникнення його вітчима ОСОБА_13 (т.1 а.с.142);

- протоколу огляду предметів від 25 01.2018 року, а саме резервної копії архіву/місцезнаходження електронного пристрою з увімкненою системою фіксації геолокацій з диском та картою, закріпленого за акаунтом ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період часу з 22:00 год. 13 01 2018 року до 09:00 години 14 01 2018 року, згідно якого зафіксовано переміщення електронного пристрою, з якого вбачається, що о 01:29 год. 14 01 2018 року продовжує рух до Привокзальної площі, де здійснює розворот, та повертається до вул. Котлова, до вул. 8 березня, звертає на Новоіванівський міст, та через Клочківськй узвіз пр. Незалежності, вул. Сумську, вул. Я.Мудрого, вул. Пушкінську, вул. Студентську, рухається до пров. Студентському, де закінчує рух в районі будинків 4, 5/6 по пров. Студентському о 02:00 годині 14 01 2018 року (т.1 а.с.244-249);

- протоколу огляду місця події від 26 01 2018 року з додатком (т.2 а.с.1-20);

- протоколу пред`явлення трупу для впізнання від 27 01 2018 року (т.2 а.с.21-22);

- протоколу огляду трупа від 29 01 2018 року з додатком (т.2 а.с.23-28);

- протоколу огляду місця події від 02 02 2018 року з додатком у виді диску проведеного за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.30-35);

- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 02 02 2018 року (т.2 а.с.46-48);

- договору про надання фінансового кредиту від заставу планшета ( т.2 а.с.49);

- запиту слідчого від 29 01 2018 в порядку ст.ст.40,93 КПК України на адресу директора ПТ «Ломбард «Онікс» Анохіна,Яценко» про надання відеозапису з внутрішнього відеоспостереження з ломбарду за 14 01 2018 року (т.2 а.с.50);

- диску, на якому зафіксовано ОСОБА_7 , який 14 01 2018 здає до ломбарду планшет марки «HUAWEI» моделі «Mediapad ТІ (ТІ-70lu) та отримує за кошти в сумі 550,00 грн.(т.2 а.с.51);

- протоколу огляду предметів від 03 02 2018 року (т.2 а.с.52-53);

- заяву ОСОБА_19 , про те, що він добровільно видає подаровану йому ОСОБА_7 портативну переносну акустичну колонку червоного кольору «JBL», яка належала ОСОБА_13 (т.2 а.с.54);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 02 02 2018 року з додатком (диск), під час якого ОСОБА_7 показав на місці яким чином він разом з ОСОБА_9 вчинили вбивство ОСОБА_13 та заволоділи його майном (т. 2 а.с.68-72);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 02 02 2018 року з додатком (диск), під час якого ОСОБА_9 показав на місці яким чином він разом з ОСОБА_7 вчинили вбивство ОСОБА_13 та заволоділи його майном (т. 2 а.с.63-67);

- висновку судово-медичної експертизи № 305-Дм/18 від 26 01 2018 року, у якому зафіксовані спричинені року потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження (т.2 а.с.87-93);

- висновку судово-медичної криміналістичної експертизи №53-МК/305-ДМ/18 від 29 01 2018 року (т.2 а.с. 87-95);

- висновку судово-медичної імунологічної експертизи №276-И/18 від 19 02 2018 року (т.2 а.с.96-98);

- висновкам судово-медичних експертиз №352-И/18 та №350-И/18 від 13 02.2018 року (т.2 а.с.99-100, 101-102);

- висновку судово-медичної експертизи № 923-Ая/18 від 13 02 2018 року, згідно якого у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (т.2 а.с.103-104);

- висновку судово-медичної експертизи № 922-Ая/18 від 13 02 2018 згідно якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, а саме - рубець в області лівого променезап`ястного суглоба, рубець на правій гомілці (т.2 а.с.105-106);

- висновку судової товарознавчої експертизи № 1048 від 12 03 2018 року (т.2 а.с.109-114);

- висновку судової товарознавчої експертизи № 55 від 28 02 2018 (т.2 а.с. 119-122);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №181 від 19 03 2018 року (т.2 а.с.123-131);

- висновку судової молекулярно-генетично експертизи №180 від 19 03 2018 року (т.2 а.с.132-140);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №179 від 19 03 2018 року (т.2 а.с.142-150);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №173 від 29 03 2018 року (т.2 а.с.163-177);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №212 від 29 03 2018 року (т.2 а.с.190-204);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 213 від 30 03 2018 року, згідно якого встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові, виявленого на змиві з куліси важелю перемикання передач, які є змішаними, серед яких містяться генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_13 та ОСОБА_7 (т.2 а.с.205-209);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №209 від 30 03 2018 року, згідно якого встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові, виявленого на змиві з внутрішньої лівої поверхні верхнього бардачка збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 (т.2 а.с.220-235);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 208 від 30 03 2018 року згідно якого встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові, виявленого на змиві з внутрішньої поверхні нижнього бардачка збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 (т.2 а.с.236-251);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №210 від 30 03 2018 року, згідно якого встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові, виявленого на змиві з поверхні рукоятки перемикання передач, які є змішаними, серед яких містяться генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_13 та ОСОБА_7 (т.3 а.с.1-15);

- висновку судово-медичної експертизи 17/305-Дм/18 від 13 03 2018 року (т.3 а.с.16-23);

- висновку судово-медичної криміналістичної експертизи речових доказів № 17-60-МК/18 від 02 02 2108 року (т.3 а.с.42-52);

- висновку судово-медичної криміналістичної експертизи речових доказів №17-49-МК/18 від 25 01 2018 року (т.3 а.с.53-60);

- висновку судової товарознавчої експертизи № 1047 від 13 04 2018 року (т.3 а.с.61-67);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 349 від 11 05 2018 року (т.3 а.с.68-81);

- висновком судової молекулярно-генетично експертизи № 347 від 10 05 2018 року (т.3 а.с.82-96);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 348 від 11 05 2018 року, згідно з яким, на джинсових брюках ОСОБА_7 світло-синього кольору, вилучених під час проведення слідчого експерименту на березі водойми неподалік від будинків АДРЕСА_7 , виявлено кров людини, яка за своїми генетичними ознаками (ДНК профілем), збігається з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупу ОСОБА_13 , та кров людини, яка за її генетичними ознаками (ДНК профілем), збігається з генетичними ознаками (ДНК-профілем) ОСОБА_7 (т.3 а.с.97-111);

- аналізу інформації з додатком (диск), отриманої від операторів мобільного зв`язку щодо телефонів потерпілого ОСОБА_13 , підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , проведений УОТЗ ГУНП в Харківській області (т.3 а.с.112-114);

- протоколам пред`явлення речей для впізнання від 22 05 2018 року (т.3 а.с.115-117, 118-120);

За епізодом обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України досліджено та оцінено у сукупності такі докази:

- протокол обшуку від 02 02 2018 року з додатком (СД диск) проведеного за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого вилучені особисті речі останнього, у тому числі предмет схожий на ручну гранату «РГД-5» (т.2. а.с.36-43)

- акт перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів № 113 від 05 03 2018 за яким оглянуті підривач до ручник гранат УЗРГМ-2 та корпус ручної гранати РГД-5 (т.2 а.с.178-179);

- протокол огляду речей та предметів від 05 03 2018 року, згідно якого слідчим оглянуто ручну гранату «РГД-5» вилучено під час обшуку від 02.02.2018 року проведеного за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.с.180-181);

- висновок судової вибухово-технічної експертизи № 32/2018 від 13 04 2018 року, згідно якого, предмети надані на дослідження в їх сукупності є ручна осколкова граната дистанційної дії «РГД-5», яка відноситься до категорії вибухового пристрою (бойового припасу), та придатна для використання за цільовим призначенням здійснення вибуху штатним засобом приведення (т.2 а.с.182-189);

- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 206 від 12 04 2018 року, згідно якого встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові ОСОБА_7 збігаються з генетичними ознаками клітин з ядрами, виявлених на корпусі ручної гранати РГД-5 та підривачу до неї УЗРГМ-2 (т.3 а.с.24-41).

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

При цьому, суд першої інстанції ретельно проаналізував заперечення захисту щодо незгоди з обвинуваченням, висунутим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та його доведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_9 про застосування щодо нього положень ст.72 та ст.75 КК України та перерахунку строку з моменту його фактичного затримання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, злочин ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було вчинено 14 01 2018 року, ОСОБА_9 затримано 02 02 2018 року.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 08 2018 року (справа №663/537/17), відповідно до якого, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 06 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII), тобто зараховується день за день, то підстав для зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання ОСОБА_9 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегією суддів не вбачається.

Щодо застосування положень ст.75 КК України, то відповідно до вимог якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зважаючи на те, що обвинуваченому ОСОБА_9 за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, положення ст.75 КК України не підлягають застосуванню.

Посилання захисників обвинувачених в апеляційних скаргах на відсутність доказів, які б свідчили про наявність спільного злочинного умислу між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , направленого на вчинення розбійного нападу, незаконне заволодіння транспортним засобом і на вбивство, на непричетність ОСОБА_7 до вбивства потерпілого ОСОБА_13 , а також на те, що останнього ОСОБА_9 вбив, захищаючись від його нападу, - безпідставні та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Версія версії сторони захисту про напад ОСОБА_13 на ОСОБА_9 спростовуються результатами проведення судово-медичної експертизи №923-Ая/18 від 13 02 2018 року (т.2 а.с. 103-104), в ході якої у ОСОБА_9 не виявлено жодних тілесних ушкоджень.

Посилання на те, що ОСОБА_7 викрав із машини планшет, після чого вийшов із таксі біля магазину АТБ під надуманим приводом, а ОСОБА_9 поїхав далі, - не узгоджуються з іншими доказами, здобутими в ході досудового розслідування. Так, поміж іншим, в матеріалах справи міститься протокол огляду предметів, а саме резервної копії архіву/місцезнаходження електронного пристрою з увімкненою системою фіксації геолокацій з диском та картою, закріпленого за акаунтом ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період часу з 22:00 год. 13 01 2018 року до 09:00 години 14 01 2018 року, згідно якого зафіксовано переміщення електронного пристрою, з якого вбачається, що о 01:29 год. 14 01 2018 року продовжує рух до Привокзальної площі, де здійснює розворот, та повертається до вул. Котлова, до вул. 8 березня, звертає на Новоіванівський міст, та через Клочківськй узвіз пр. Незалежності, вул. Сумську, вул. Я. Мудрого, вул. Пушкінську, вул. Студентську, рухається до пров. Студентського, де закінчує рух в районі будинків 4, 5/6 по пров. Студентському о 02:00 годині 14 01 2018 року (т.1 а.с.244-249). Наведене свідчить про те, що відомості, зазначені ОСОБА_7 , згідно яких він вийшов біля магазину АТБ суперечать маршруту, за яким рухався вищевказаний автомобіль.

Крім того, висновки проведених під час досудового розслідування судових молекулярно-генетичних експертиз свідчать про те, що в автомобілі ОСОБА_13 в різних місцях містяться генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 , зокрема, на кулісі важелю перемикання передач, внутрішній лівій поверхні верхнього бардачка, внутрішній поверхні нижнього бардачка, на поверхні рукоятки перемикання передач (т.2 а.с.205-209, 220-235, 236-251, т.3 а.с.1-15).

Разом з тим, обвинувачені після затримання 02 02 2018 року, в той же день, за участю захисників, в ході проведення слідчих експериментів, кожен окремо, показали на місці яким чином вони разом вчинили вбивство ОСОБА_13 та заволоділи його майном. При цьому, всі обставини вбивства ОСОБА_13 , на які вказували обвинувачені перевірені, і згідно з висновком судово-медичної експертизи 17/305-Дм/18 від 13 03 2018 року, покази ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , надані ними в ході слідчих експериментів, взагалі не суперечать об`єктивним судово-медичним даним отриманим в ході судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13 (т.3 а.с.16-23). Разом з цим, їх покази надані в ході слідчих експериментів повністю узгоджуються між собою, зокрема, щодо вибору таксиста для нападу, зупинки автомобілю, механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, шляху переміщення автомобілю після вбивства, приховування трупу ОСОБА_13 .

Наведене було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 щодо порушення права ОСОБА_9 на захист під час досудового слідства та його незаконне затримання не підтверджуються відомостями, що містяться в матеріалах справи.

Посилаючись на наявність процесуальних порушень проведення огляду місця події від 02 02 2018 року, адвокат не конкретизує, які саме порушення були допущені під час проведення процесуальної дії.

Так, огляд кімнати 178 в будинку АДРЕСА_8 проводився за згодою самого ОСОБА_9 та коменданта гуртожитку ОСОБА_20 , про що надані розписки (т.2 а.с. 33, 34), крім того у відповідності до вимог КПК України слідчим отримано дозвіл суду, після проведення огляду відповідно до ухвали слідчого судді від 05 02 2018 року, що повністю узгоджується з приписами КПК України.

З огляду на наведене та відсутність будь-яких доказів з боку сторони захисту щодо процесуальних порушень органами досудового розслідування, твердження про недопустимість результатів проведення огляду місця події є необґрунтованими.

Те, що ОСОБА_9 було затримано фактично під час проведення огляду місця події, тобто 02 02 2018 року о 12:28 год., а регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області, в порядку ст.213 КПК України, було повідомлено близько 14 год. не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вимог ст.213 КПК України про затримання повідомлено ОСОБА_9 та орган з надання безоплатної правової допомоги. Затриманому ОСОБА_9 роз`яснено його права, передбачені ст.42 КПК України, про що останній розписався, будь-яких заперечень або претензій не мав (т.2 а.с.55-58).

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, в поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що обшук за адресою: АДРЕСА_4 , було проведено 02 02 2018 року без постановлення відповідної ухвали слідчим суддею, начебто, за словами прокурора, з метою порятунку життя людей. Ухвалу було постановлено після спливу встановлених процесуальним законом 24 годин.

З матеріалів справи вбачається, що слідчий 05 02 2018 року звертався до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочину, про що в т.2 а.с.44 міститься відповідна ухвала суду.

Обшук за вказаною адресою було проведено 02 02 2018 року до постановлення відповідної ухвали слідчого судді, що було обумовлено безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у скоєнні злочину (т.2 а.с.36-40).

Відповідно до ч.3 ст.233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Дозвіл на проведення процесуальної дії було надано особою, яка володіє житлом, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка (т.2 а.с.42).

Як вбачається з вищевказаної ухвали, слідчим суддею було перевірено наявність достатніх підстав для проведення огляду за місцем мешкання ОСОБА_7 , а також дотримання слідчим порядку проведення зазначеної процесуальної дії.

Щодо обшуків за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , які, начебто, проводилися взагалі без відповідної ухвали слідчого судді, як зазначає про це в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , то в оскаржуваному вироку відсутні посилання на результати обшуків за вказаними адресами та результати їх проведення не вказуються судом у мотивувальній частині вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо наявності процесуальних порушень під час проведення огляду за місцем його мешкання є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Посилання ОСОБА_7 на наявність процесуальних порушень під час його затримання не підтверджуються відомостями, що містяться у матеріалах справи.

Так, у відповідності до вимог ст.213 КПК України про затримання повідомлено ОСОБА_7 , орган з надання безоплатної правової допомоги, а також брату затриманого ОСОБА_21 . Затриманому ОСОБА_7 роз`яснено його права, передбачені ст.42 КПК України, про що останній розписався, будь-яких зауважень, заперечень або претензій не мав (т.2 а.с. 59-62).

Щодо доводів обвинуваченого про спричинення слідчим фізичного та психологічного тиску на нього та ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо неправомірних дій працівників поліції при здійсненні досудового розслідування ставилося на обговорення під час судового розгляду в суді першої інстанції, внаслідок чого обвинуваченим було роз`яснено їх право на звернення через захисників, через прокурора до Державного бюро розслідувань з метою вирішення даного питання, що зафіксовано у журналі судового засідання від 05 06 2019 року, а також на диску зі звукозаписом вказаного судового засідання (т.3 а.с.223).

Крім того, в ході проведення судово-медичних експертиз, під час яких було оглянуто ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (т.2 а.с. 103-104, 105-106), у них не було виявлено жодних тілесних ушкоджень, окрім рубця у ОСОБА_7 , який, за версією слідства, було йому заподіяно ОСОБА_9 ненавмисно під час нападу на ОСОБА_13 .

Разом з тим, ані обвинувачені, ані їх захисники, починаючи з 02 02 2018 року, не скористались своїм правом та не подали ніяких скарг (заяв) до слідчого судді або вищестоящому прокурору щодо незаконних дій слідчого або інших працівників поліції.

Також обвинувачений ОСОБА_7 у апеляційній скарзі вказав на неточності, що містяться в процесуальних документах даного кримінального провадження, зокрема, в деяких невірно вказані прізвища осіб, дати народження, дати експертиз або постанов.

Такі доводи судом до уваги не приймаються, оскільки обвинуваченим не конкретизовано, в яких саме процесуальних документах допущені помилки.

Також в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначив, що в томі 2 на а.с.186 відсутні номери гранати, тому у нього виникають сумніви, чи саме та граната, яку досліджували експерти, була вилучена у квартирі, яку він орендував.

Як вбачається з опису речей і документів, які були вилучені (т.2 а.с.41), у квартирі, де мешкає ОСОБА_7 02 02 2018 року, поміж іншого, було вилучено предмет, схожий на гранату РДГ-5.

З акту перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів №113 від 05 03 2018 року (т.2 а.с.178) а також протоколу огляду речей та предметів від 05 03 2018 (т.2 а.с.180-181) вбачається, що предметом огляду було 2 предмети, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_4 :

предмет №1 підривач до ручних гранат типу УЗРГМ-2, на зовнішньому боці важелю маються маркувальні позначення, виконані промисловим способом: фарбником чорного кольору «146», рельєфним способом «-78 УЗРГМ-2 583»

предмет №2 корпус ручної гранати РДГ-5, на бічній поверхні якого є маркувальні позначення у виді написів, виконаних промисловим способом барвником чорного кольору: Д-193-78», нижче «Т».

Вказані предмети були направлені для дослідження до Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.

Як вбачається з фотознімків, що містяться у висновку експерта №32/2018 від 13 04 2018 року (т.2 а.с.183), на них зображені предмети дослідження, які за своїми характеристиками відповідають тим предметам, які описуються у протоколі огляду речей та предметів від 05 03 2018, зокрема, співпадає маркування вказаних предметів, які чітко видно на зображеннях.

Виходячи з наведеного, сумніви ОСОБА_7 з приводу того, чи саме та граната, яку досліджували експерти, була вилучена у квартирі, яку він орендував, є необґрунтованими.

Крім того, вказав, що доводи прокурора про те, що він був присутнім при вбивстві та разом з ОСОБА_9 вбивав ОСОБА_13 , що, поміж іншим, підтверджується наявністю його ( ОСОБА_7 ) крові в автомобілі потерпілого, спростовуються тим, що він поранився та його палець кровоточив ще до того, як вони зустріли потерпілого. Крім того, на одязі потерпілого сліди його крові відсутні.

Такі доводи колегією суддів сприймаються колегією суддів як спосіб захисту, оскільки раніше, під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 не вказував про те, що його палець був поранений.

Дійсно, як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 923-Ая/18 від 13 02 2018 року у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, а саме - рубець в області лівого променезап`ястного суглоба, рубець на правій гомілці (т.2 а.с.105-106). При цьому, за версією слідства, саме рубець в області лівого променезап`ястного суглоба і був заподіяний ОСОБА_7 в момент нападу на ОСОБА_13 , який йому заподіяв ненавмисно саме ОСОБА_9 , який бив ножем потерпілого та саме з цієї рани кров ОСОБА_7 виявлена в салоні автомобіля на бардачку та кулісі важелю перемикання передач, в інших місцях салону автомобілю, одязі обвинувачених який виявлений та вилучений на берегу річки.

Також ОСОБА_7 зауважив, що за ч.3 ст.289 КК України йому призначено більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією, а саме 13 років, при тому, що передбачено від 7 до 12 років позбавлення волі.

Дійсно, як вбачається з ч.3 ст.289 КК України, дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або поєднані з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо вони завдали великої матеріальної шкоди, - караються позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає такі доводи обвинуваченого слушними, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, посилання захисника на те, що не доведені обставини, викладені в обвинувальному акті на підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 п.п.6,12 ст.115, ч.3 ст.289 КК України, натомість, ОСОБА_7 визнав себе винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.185 та ч.1 ст.263 КК України колегією суддів не приймаються з наведених вище підстав. Органом досудового розслідування було зібрано належні та до допустимі докази на підтвердження його винуватості, які були досліджені та оцінені судом першої інстанції кожен окремо та у взаємозв`язку. Невизнання ОСОБА_7 вини у скоєному судом розцінено як спробу уникнути відповідальності за скоєне взагалі, або пом`якшити покарання.

Стверджуючи те, що суд першої інстанції, в мотивувальній частині вироку посилався на речові докази, які не оглядалися в судовому засіданні, захисник, між тим, не вказує, які конкретно докази не були досліджені. Не наведено більш детальних посилань і під час апеляційного перегляду справи. Разом з тим, захисник підтвердила під час апеляційного розгляду, що в суді першої інстанції вони не заявляли будь-яких клопотань щодо додаткового дослідження речових доказів.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що судом досліджено безпосередньо та надано детальну оцінку всім основним доказам, які стали підставою для винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_22 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано та належним чином мотивовано рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне, в порядку ст.408 КПК України, змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, у зв`язку з чим, замість 13 років позбавлення волі, призначити 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, окрім тих, що вказано вище, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена в оскаржуваному рішенні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційній скарги обвинувачених та їх захисників, з підстав, викладених у апеляційних скаргах, задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід змінити лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.289 КК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 10 06 2019 року по справі щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.289 КК України, - змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.289 КК України покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 остаточно засудженим до покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В силу ч.1 ст.71 та ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 30 11 2017 року Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області вважати ОСОБА_7 остаточно засудженим до покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років 9 (дев`яти) місяців 3 (трьох) діб позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн. 00 коп., причому покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Апеляційні скарги обвинувачених та їхніх захисників залишити без задоволення.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4