ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2621/19 Справа № 182/5434/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001665 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Піщанка, Піщанського району, Вінницької області, не одруженого, не пенсіонера, не інваліда, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 грудня 2006 року Ленінським районним судом в м. Миколаїв за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 11 березня 2011 року на основі ст. 81 КК України, умовно-достроково звільнений від відбуття покарання, не відбутий термін 6 місяців 17 днів;

- 11 січня 2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 162 до 2 років обмеження волі. 11 січня 2013 року звільнений з залу суду по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 (чотири) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотири) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 1100,00 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди, а всього 11130,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 04.05.2016 року приблизно о 09:00 годині знаходився поблизу домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою таємного викрадення чужого майна через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 після чого за допомогою каменя, який знайшов на території вищезазначеного домоволодіння, розбив скло, через отвір в склі, рукою відчинивши вікно та проник до приміщення будинку, звідки зі спальної кімнати умисно таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав грошові кошти в сумі 5560 грн., мобільний телефон «Samsung El 100» вартістю 387 грн., статуетку з годинником «Власниця мідної гори», яка для потерпілої матеріальної цінності не має, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 5947 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 , 07.07.2016 року, приблизно об 11:00 годині знаходився поблизу домоволодіння ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою таємного викрадення чужого майна через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де за допомогою цеглини, яку знайшов на території вищезазначеного домоволодіння, розбив скло, через отвір в склі рукою відчинивши вікно та проник до приміщення будинку, звідки зі спальної кімнати умисно таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав телевізор «Бравіс» вартістю 2700 грн., системний блок до ПК вартістю 5900 грн., клавіатуру для комп`ютера вартістю 250 грн., та провідну мишку для комп`ютера вартістю 110 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 8960 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 , 01.08.2016 року приблизно о 20:00 годині знаходився поблизу домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , де у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою таємного викрадення чужого майна через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де за допомогою металевої труби, яку знайшов на території вищезазначеного домоволодіння розбив скло, через отвір у склі рукою відчинивши вікно та проник до приміщення будинку. В момент скоєння злочину до домоволодіння підійшов гр. ОСОБА_11 , який помітивши протиправні дії ОСОБА_7 , став кричати останньому. Знаходячись в будинку ОСОБА_7 розуміючи, що його злочинні дії бачить стороння особа, продовжив свої дії направлені на заволодіння чужим майном та відкрито умисно, повторно, з корисливих мотивів, зі спальної кімнати домоволодіння потерпілої викрав малахітову скриньку вартістю 300 грн. в якій знаходились оніксове намисто вартістю 250 грн., намисто виготовлене з мінералу «Биче око» вартістю 250 грн., намисто виготовлене з набору різних мінералів вартістю 320 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 1120 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за:

- ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло;

- ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 3 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок суду першої інстанції прокурор просив залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання невідповідне ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичним обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить призначити йому будь-яке інше покарання, але таке, щоб не було пов`язано із позбавленням волі, мотивуючи таку вимоги, тим, що в нього на утриманні матір дуже похилого віку, яка не ходить, інвалід, а тому потребує стороннього догляду.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Щодо апеляційної скарги прокурора, то обвинувачений заперечував, просив залишити апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочинів, не оспорюються сторонами, а тому ці висновки не є предметом апеляційного розгляду.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкі злочини, характер вчинених кримінальних правопорушень, які пов`язані з таємним викраденням чужого майна (крадіжка), вчиненим повторно, поєднаним з проникненням у житло, а також, з відкритим викраденням чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням в житло та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Належно прийняв до увагу дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно, не одружений.
Врахував і конкретні обставини справи, зокрема, обставини, які відповідно до ст. 66 пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди, шляхом повернення викраденого майна потерпілим, обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання рецидив злочину та призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, яке відповідає тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, даним про його особу, фактичним обставинам справи, є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо порушення судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність та призначення ОСОБА_7 покарання невідповідного ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи та особі обвинуваченого.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції призначено занадто суворе покарання у виді позбавлення волі, оскільки не враховану наявність на утриманні в обвинуваченого матері дуже похилого віку, інваліда, яка потребує стороннього догляду, у зв`язку з чим вважає за доцільне призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, безпідставними, надуманити та такими, що спрямовані на уникненні відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення та уникнення покарання за вчиненні злочини.
Так, обвинуваченим не було надано жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження того, що ним дійсно здійснюється постійний нагляд за матір`ю інвалідом, навіть не було надано жодних довідок про склад та членів сім`ї за місцем реєстрації та фактичного проживання обвинуваченого. Окрім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 є особою, яка не працює, постійного офіційного заробітку не має, що спростовує доводи обвинуваченого про безпосереднє утримання матері похилого віку.
Водночас, призначене обвинуваченому покарання може бути визнано надмірно суворим, якщо конкретні обставини справи у своєї сукупності знижують суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення і не враховані при ухвалені вироку, або дані, що свідчать про суворість призначеного покарання, представлені під час апеляційного розгляду в додаткових матеріалах.
Таких обставин, як і доказів про наявність таких обставин, обвинуваченим наведено не було, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та призначення йому покарання не пов`язаного із позбавленням волі, водночас, колегія суддів приходить до висновку, що саме покарання із реальним його відбуттям в виправній установі сприятиме досягненню як мети покарання, так і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4