Номер провадження: 11-сс/813/2001/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого 2 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про накладення арешту, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000036 від 23.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого 2 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000036 від 23.04.2019 року, про арешт майна, яке було 14.11.2019 року вилучено в ході обшуку нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що стороною обвиунвчення недоведені правові підстави та необхідінсть застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого під час обшуку майна ТОВ "Мічурін +".
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що ухвала є незаконною, необгрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки слідчого судді невідповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі прокурор зазначив, що висновки слідчого судді при мотивуванні рішення про відмову в накладенні арешту на майно недоведеністю прокурором того, що речові докази будуть втрачені, працівники підприємства можуть знищити, зіпсувати чи іншим чином пошкодити документи, які мають важливе значення для проведення господарської діяльності, а також що відсутні підстави вважати, що вилучена сільгосппродукція не відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України, не відповідають матеріалам кримінального провадження та кримінальному процесуальному закону.

В спростування зазначених висновків в оскаржуваній ухвалі прокурор вказав, що СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000036 від 23.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212 КК України, щодо ТОВ «Мічуріна +».

На підставі ухвали слідчого судді 14.11.2019 року був проведений обшук, в ході якого були виявлені на вилучені первинні фінансово-господарські та інші документи підтприємства ТОВ «Мічуріна +», які є:

- знаряддям вчиненого крмиінального правопорушення та зберігли на собі його сліди;

- речовими доказами у кримінальному провадженні та можуть бути предметом експертних досліджень для встановлення приватних осіб, у яких службові особи ТОВ «Мічуріна +» купували сільгосппродукцію за готівкові кошти, а також для встановлення реальних об`ємів власновирощеної та придбаної сільгосппродукції, об`ємів реалізації ПММ та добрив, так як в них міститься інформація вчинення службовими особами ТОВ «Мічуріна +» умисних дій, направлених на ухилення від сплати податків у великих розмірах.

- вилучена сільгосппродукція може бути реалізована службовими особами ТОВ «Мічуріна +» за готівкові кошти, внаслідок чого можуть бути несплачені податки;

- виявлені товаро-матеріальні цінності можуть забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, надані до клопотання про арешт майна, та перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень представника власника майна, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно положень ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження, надані до клопотання прокурора, пояснення учасників апеляційного розгляду, вважє, що висновки в ухвалі слідчого судді щодо недоведеності під час судового розгляду клопотання підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом для накладення арешту на майно, знаходять підтверджененя.

Так, в клопотанні слідчого, в обґрунтування вимог про накладення арешту на майно, яке було вилученого в ході обшуку 14.11.2019 року, а саме на первинні фінансово-господарські та інші документи підтприємства ТОВ «Мічуріна +», а також сільгосппродукцію, правовою підставою був зазначений п.1 ч.2 ст.170 КПК України, яким арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

В клопотанні слідчого, а також в апеляційній скарзі прокурора в обгрунтування належності вилученого майна до речових доказів у кримінальному провадженні заначені наступні обставини та документи.

Зокрема, зазначено про наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000036 від 23.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212 КК України, відносно службових осіб ТОВ «Мічуріна +», які, діючи умисно, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування четвертої групи, у звітний (податковий) період 2018 року, шляхом заниження обсягів постачання від реалізації ТМЦ та в результаті не включення сум доходу нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб і військового збору, ухилились від сплати податків, на загальну суму 4 924 876 грн., що є коштами у великих розмірах.

Протокол обшуку від 14.11.2019 року, з якого вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси проведено обшук нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Кодима, вул. тімірязєва, 5, були вилучені документи щодо господарської діяльності ТОВ «Мічуріна +» за 2017 - 2019 р.
Висновок фахівця-економіста № 81 від 19.04.2019 року, в якому встановлено, що сума заниження ТОВ «Мічуріна +» податку на додану вартість за період січень-грудень 2018 року складає 2 492 005, 38 грн та заниження податковим агентом ТОВ «Мічуріна +» податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період 2018 року складає 2 432 871, 26 грн. Загальна сума заниження службовими особами ТОВ «Мічуріна +» податків за період 2017-2018 роки складає 4 924 876 грн.
На підставі викладеного, в клопотанні зазначено, що арешт необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні, так як існують ризики їх зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків.

Ухвалою слідчого судді був проведений аналіз наданим до клопотання документам та відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, з огляду на наступне.

Зокрема, слідчий суддя обгрунтував зазначені висновки тим, що недоведена необхідінсть застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого під час обшуку майна ТОВ "Мічурін +", яке є фактично діючим підприємством, яке здійснює сільськогосподарську діяльність.
Посилання в клопотанні слідчого на те, що працівники підприємства можуть знищити, зіпсувати чи іншим чином пошкодити документи, які визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не були слідчим суддею прийняті до уваги, оскільки вони є припущеннями, не підтвердженні жодним доказом, а також з урахуванням тієї обставини, що вони мають важливе значення для продовження підприємством своєї господарської діяльності.
При цьому, слідчий суддя зазначив, що враховує негативні наслідки вилучення документації та іншого майна із володіння юридичної особи, яка немає жодного процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні, так як про підозру службовим особам підприємства не було повідомлено.
Крім цього, слідчий суддя не погодився з доводами слідчого про те, що вилучене під час обшуку насіння соняшника, нут, кукурудза і горох відповідають критеріям, зазначеним у положеннях ст. 98 КПК України, з урахуванням предмету кримніального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212 КК України, а також недоведеності правової підстави для накладення арешту на зазначену сільгоспродукцію. Крім цього, слідчий суддя наголосив на можливості настання негативних наслідків для власника майна у разі накладення арешту на майно, що піддається псуванню.
Встановлені в ухвалі слідчого судді обставини під час апеляційного розгляду знайшли підтвердження.

Так, згідно доданого до клопотання витягу з ЄРДР вбачається, що 23.04.2019 року були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, за фактом того, що службові особи ТОВ «М», діючи умисно у 2018 році, шляхом заниження обсягів постачання від реалізації ТМЦ та в результаті не включення сум доходу нарахованих на користь фізичних осіб і війського збору, ухилились від сплати податків, на загальну суму 4924876 грн.

30.11.2019 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси був наданий дозвіл на проведення обшуку нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Кодима, вул. тімірязєва, 5, з метою відшукування та вилучення сільськогосподарської продукції та первинної-бухгалтерської документації на паперових та електронних носіях.
14.11.2019 року на підставі ухвали слідчого проведено обшук офісного приміщення ТОВ «Мічуріна +», під час якого було вилучене майно зазначене у клопотанні.
Разом з тим, 19.11.2019 року клопотання слідчого було подано до Приморського районного суду Одеської області про арешт майна, тобто поза межами 48 годин після вилучення майна, що, згідно вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, є бузумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання та повернення майна .

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи в запереченнях сторони захисту про те, що при зверненні з клопотанням про арешт майна не були дотримані строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, знайшли підтвердження.

Крім того, з протоколу обшуку від 14.11.2019 року вбачається, що під час обшуку були вилучені документи щодо господарської діяльності ТОВ «Мічуріна +» за 2017 та 2019 р.р., тобто поза межами періоду кримінального правопорушення, про яке внесені відомості до ЄРДР щодо ухилення посадовими особами ТОВ «Мічуріна +» від сплати податків у 2018 році.

Таким чином, вилучені документи за 2017 та 2019 р.р. не можуть бути доказом у кримінальному провадженні, оскільки не стосуються періоду вчиненого кримінального правопорушення, про який внесені відомості до ЄРДР.
Також з протоколу обшуку від 14.11.2019 року вбачається, що під час обшуку були вилучені документів, у тому числі у папках, які не можуть бути ідентифіковані, як такі, що стосуються кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за ухилення підприємством ТОВ «Мічуріна +» від сплати податків.
При цьому, у клопотанні не обґрунтовано, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення можуть зберегти на собі вилучені документи, які не стосуються ухилення підприємством ТОВ «Мічуріна +» від сплати податків.
Крім того, у клопотанні не обгрунтовано, яким чином вилучена сільськогосподарська продукція може бути доказом у кримінальному провадженні за фактом ухилення від сплати податків.

Крім того, з протоколу обшуку від 14.11.2019 року вбачається, що під час обшуку був вилучений електронний носій жорсткий диск.

Під час апеляційного розгляду представник власника майна пояснив, що вилучений електронний носій не містять відомостей щодо ухилення підприємством ТОВ «Мічуріна +» від сплати податків.
Посилання представника власника майна про те, що вилучений електронний носій не містить відомостей щодо ухилення підприємством ТОВ «Мічуріна +» від сплати податків, не спростовані під час судового та апеляційного розгляду, оскільки до клопотання про арешт майна та під час його розгляду не додано жодних доказів, які б свідчили, що зазначений електронний носій містить інформацію щодо ухилення підприємством ТОВ «Мічуріна +» від сплати податків за 2018 рік, які є предметом дослідження у кримніальному провадженні.
Таким чином, у клопотанні не обґрунтовано, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегати на собі вилучений електронний носій.
При цьмоу, апеляційний суд враховує, що ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

При цьмоу, ст. 168 КПК України передбачено, шо слідчий чи прокурор у разі необхідності може здійснити копіювання інформації яка міститься на таких інформаційних (автоматизованих) системах.
Однак, слідчий при вилученні електронного носія, не здійснив жодних дій, зокрема, копіювання інформації з електронного носія, які б призвели до відсутності будь-яких ризиків.
Крім того, апеляційний суд враховує, що у разі здійснення слідчим копіювання інформації з електронного носія, зазнчені обставини не порушевали б права власника майна, передбачені Конституцією України, та не позбавляли б його права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також в клопотанні є посилання на те, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та визнано речовим доказом.

Однак, з урахуванням того, що вилучена сільськогосподарська продукція не може містити відомостей про ухилення від сплати податків,деяка частина вилученого майна взагалі не відноситься до визначеного в ЄРДР періоду вчиненого кримінального правоопрушення, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про те, що вилучене майно не є належним доказом у зазначеному кримінальному провадженні, знаходять підтвердження.
Посилання в апеляційній скарзі на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, якою був наданий дозвіл на проведення обшуку з метою відшукування та вилучення, в тому числі, сільськогосподарської продукції, не можуть бути прийняті до уваги так як при вирішенні питання щодо накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку за ухвалою слідчого судді, обов`язково досліджуються обставини, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 170, 98 КПК України, висновки в ухвалі слідчого судді були зроблені з урахуванням приписів зазначених норм кримінального процесуального закону.
Крім того, у клопотанні зазначено, що арешт майна необхідний з метою забезпечення можливої конфіскації майна тавідшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Разом з тим, правові підстави, передбачені п.п.,3,4 ч. 2 ст. 170 КПК України, як конфіскація майна, як виду покарання, а також, як відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), не були зазначені у клопотанні слідчого про арешт майна.
Крім того, санкція ч. 2 ст. 212 КК України не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній, як було встановлено при апеляційному розгляді.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведені зазначені у клопотанні правова підстава та мета для накладення арешту на майно, передбачені п.п.1,3,4 ч.2 ст. 170 КПК України, оскільки вилучене майно не є належним доказом у кримінальнмоу провадженні, санкцією ч. 2 ст. 212 КК України не передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

З урахуванням того, що під час розгляду клопотання не доведено, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні зазначені обставини свідчать про відсутність ризиків, передбачених приписами ч.2 ст. 170 КПК України, зокрема, щодо можливості зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна.
Відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З матерілаів провадження вбачається, що жодній особі ТОВ «Мічуріна +», повідомлення про підозру вручено не було.
Разом з тим, у клопотанні жодним чином не обгрунтована потреба досудового розслідування, яка виправдовує ступінь втручання у права і свободи власника майна, який не є підозрюваним та не має процесуального статусу у кримніальному провадженні.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що в клопотанні слідчого містяться лише загальні посилання на законодавство, яким передбачені підстави та порядок накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування доказами підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.

Крім того, до матеріалів клопотання був наданий висновок фахівця-економіста № 81 від 19.04.2019 року, в якому встановлено, що сума заниження ТОВ «Мічуріна +» податку на додану вартість за період січень-грудень 2018 року складає 2 492 005, 38 грн та заниження податковим агентом ТОВ «Мічуріна +» податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період 2018 року складає 2 432 871, 26 грн. Загальна сума заниження службовими особами ТОВ «Мічуріна +» податків за період 2017-2018 роки складає 4 924 876 грн.
Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги пояснення представника власника майна щодо сумнівів, які викликає зазначений висновок фахівця-економіста № 81, який 19.04.2019 року, тільки на підставі податкових декларацій з податку на додану вартість та податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь фіичних осіб і сум утриманого з них податку ТОВ «Мічуріна +» за 2018 рік, як зазначено у дослідницькій частині висновку, тобто тільки на підставі офіційних податкових документів, які подавались ТОВ «Мічуріна +» у встановленому законом порядку, та які є у вільному доступі, встановив зазначені у висновку заниження податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб та військового збору на загальну суму 4 924 876 грн., без надання жодної фінансової документації щодо господарської діяльності ТОВ «Мічуріна +».
Під час розгляду апеляційної скарги було встановлено, що жодного звернення від фізичних осіб, у яких за готівкові кошти ТОВ «Мічуріна +» могло б придбати сільгоспродукцію, або від перевізників цієї сільгоспродукції, до правоохороних органів не надходило, та в матеріалах справи не міститься.

З наведених підстав, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, в звязку з чим слідчий суддя незаконно відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна підтвердження не знайшли.
При таких обставинах, згідно вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для її скасування.

При цьому, згідно ст. 173 ч. 3 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Приймаючи до уваги, що ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна була оскаржена в апеляційному порядку, тобто не набрала законної сили та не була виконана слідчим та прокурором в частині повернення майна безпосередньо після її постановлення слідчим суддею в порядку проложень ст. 173 ч. 3 КПК України, апеляційний суд вважає необхіним, згідно зазначеної норми кримінального процесуального закону, зобовязати слідчого або прокурора, процесуального керівника у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000036 від 23.04.2019 року, повернути майно, яке було вилучене під час обшуку 14.11.2019 року, власнику майна ТОВ «Мічуріна +» або представнику підприємства.

Керуючись статтями 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого 2 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000036 від 23.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212 КК України, про накладення арешту на майно, яке було 14.11.2019 року вилучено в ході обшуку нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Зобов`язати слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000036 від 23.04.2019 року, повернути майно вилучене 14.11.2019 року в ході обшуку нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Кодима, вул. тімірязєва, 5, власнику майна ТОВ «Мічуріна +» або представнику підприємства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 23.12.2019 року о 16 годині 00 хвилин в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_3