ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3244/19 Справа № 194/2027/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000561 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербки, Павлоградського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні нікого не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 16 грудня 1997 року Павлоградським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 45 КК України з випробувальним терміном 2 роки;

- 20 липня 1998 року Павлоградським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 44, ч. 3 ст. 81, ст. 44, ст. 43, ст. 42 (в редакції 1960 року) КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Звільнений 18 травня 2000 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяця 5 днів;

- 11 грудня 2000 року Павлоградським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 143, ст. 42, ст. 43 (в редакції 1960 року) КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна. Звільнений 11 серпня 2004 року по відбуттю строку покарання;

- 17 квітня 2006 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 16 лютого 2011 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ст. 69, ч. 5 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 4 місяця з конфіскацією майна. Звільнений 12 липня 2012 року умовно-достроково на 7 місяців 14 днів.

- 04 квітня 2014 року Юр`ївським районним суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 23 квітня 2014 року Юр`ївським районним суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;

- 13 травня 2014 року Юр`ївським районним суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяця;

- 04 червня 2014 року Юр`ївським районним суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі;

- 23 червня 2014 року Юр`ївським районним суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

- 04 вересня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року визначено порядок застосування покарання ОСОБА_7 за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2014 року та Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року та відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно до відбування призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- 24 березня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 15 березня 2018 року за відбуттям строку покарання;

- 18 квітня 2019 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

- 21 травня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

- 21 червня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 місяців арешту;

- 08 серпня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 місяців арешту;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, призначеним покаранням за цим вироком поглинути покарання, призначене за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 20 червня 2019 року, з моменту фактичного затримання.
Зарахувати в строк відбуття покарання період знаходження ОСОБА_7 під вартою з 01 грудня 2018 року по 17 січня 2019 року.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України, за яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді 2 років позбавлення волі із звільненням з іспитовим строком 2 роки виконувати самостійно.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 01 грудня 2018 року приблизно о 13.00 годин, перебуваючи в торгівельному павільйоні «ПП « ОСОБА_8 », який розташований в торгівельному центі «Маяк» по вул. Харківська, № 5 в м. Тернівка Дніпропетровської області, помітив, що в кишені продавця ОСОБА_9 знаходиться мобільний телефон, після чого ОСОБА_7 по раптово виниклому злочинному умислу, спрямованому на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, підійшов до ОСОБА_9 , яка відволіклась на відвідувача магазину, та з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, умисно, таємно, повторно, почав витягувати з кишені ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5 А», вартість якого склала 2260 грн., але потерпіла ОСОБА_9 , відчувши що з її кишені витягнули телефон, і усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_7 , з метою повернення викраденого звернулася до ОСОБА_7 , щоб той повернув телефон, але ОСОБА_7 , не звертаючи увагу на оклики потерпілої ОСОБА_9 та розуміючи, що його дії фактично відкриті, почав втікати з мобільним телефоном, але втекти та розпорядитися викраденим не зміг, так як був затриманий самою потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 .
Таким чином ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Свою апеляційну скаргу ОСОБА_7 мотивує тим. Що ухвалюючи вирок та призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що обвинувачений є інвалідом другої групи та має хронічні захворювання, які лікувати в місцях позбавлення волі в нього не буде можливості.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Обвинувачений в судовому засіданні, проведеному з ним в режимі відео конференції свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оспорюються сторонами, а тому ці висновки не є предметом апеляційного розгляду.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язане з відкритим заволодінням чужого майна, об`єкт злочину, та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, на утриманні нікого не має, перебував на диспансерних обліках в диспансерно-поліклінічному відділенні №6 КЗ ДОКЛПО Фтизіатрія ДОР, в кабінеті Довіра та КІЗі КЗ Павлоградська ЦРЛ ДОР, страждає на тяжкі захворювання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, є інвалідом ІІ групи, за місцем проживання характеризується посередньо.
Врахував і конкретні обставини справи, обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.
Врахував обставину, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання рецидив злочину.
А тому, на підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи обвинуваченого про те, що судом при призначенні йому покарання не було прийнято до уваги наявність в ОСОБА_7 хронічних захворювань та інвалідності ІІ групи є безпідставними, надуманими, необґрунтованими та спростованими вищенаведеним.
Призначене обвинуваченому покарання може бути визнано надмірно суворим, якщо конкретні обставини справи у своєї сукупності знижують суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення і не враховані при ухваленні вироку, або дані, що свідчать про суворість призначеного покарання, представлені під час апеляційного розгляду в додаткових матеріалах.
Враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону, та ОСОБА_7 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення більш м`якого покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки підлягає залишенню без задоволення.
Тож, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4