справа № 462/7484/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2020 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0003407 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Родатичі Городоцького району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 04.02.2020 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 5 місяців арешту,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 04.11.2019 року, близько 13.00 год., перебуваючи в магазині «Сільпо-Фуд», що на першому поверсі ТЦ «ВАМ» на вул.Виговського, 100 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені, повторно таємно намагався викрасти наступні продукти: ковбаса Світ Мяса Суджук вартістю 221,86 грн. (без ПДВ), Тунець Аквамарин для салатів в олії в кількості 2 шт. вартістю 126,38 грн. (без ПДВ), Сьомга Премія слабосолона вартістю 151,2 грн. (без ПДВ), Форель Премія слабосолона вартістю 151,2 грн. (без ПДВ), Тунець AdriaticQueen філе в олії в кількості 4 шт. вартістю 217,57 грн. (без ПДВ), кава розчинна JacobsMonarch вартістю 251,2 грн. (без ПДВ), печінка тріски Премія в кількості 4 шт. вартістю 151,65 грн. (без ПДВ), печінка тріски KingOscar в кількості 2 шт. вартістю 78,08 грн. (без ПДВ), шпроти Dsplomats ризькі в олії вартістю 48,39 грн. (без ПДВ), шпроти Diplomats ж/б ключ вартістю 39,99 (без ПДВ), кава розчинна Jacobs Monarch натуральна сублім с/б вартістю 115,2 грн. (без ПДВ), а всього на загальну суму 1552,71 грн. (без ПДВ), для чого поклав їх з прилавків у пакет і, не оплативши на касі, вийшов з торгового залу через вхід та намагався покинути межі торгового центру, однак був затриманий біля виходу працівниками служби безпеки.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання, зазначивши зокрема, що прийшов в магазин викрасти продукти для власного споживання, він поскладав їх у пакет, після чого, не оплативши вартості, вийшов з магазину та, намагаючись покинути торгівельний центр, був зупинений працівниками охорони. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Відповідно до ч.3 ст.32 КК України вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Згідно примітки 1 ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Обвинувачений ОСОБА_5 30.01.2019 рокубув засуджений Сихівським районним судом м.Львова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України, за вчинений 29.09.2018 року злочин, отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_5 за раніше вчинений злочин.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Суд не приймає до уваги і вважає необґрунтованими доводи захисника, що слід враховувати як пом`якшуючу покарання обставину добровільного відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди, виходячи з того, що ОСОБА_5 вчинено незакінчений злочин, за якого умисел винного залишився повністю не реалізованим, об`єктивна сторона повною мірою не здійснена, шкоди об`єкту посягання не завдано, натомість майно, яке намагався викрасти ОСОБА_5 , повернуто власнику, що, за наведеного, не може вважатись добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди в розумінні ст.66 КК України.
Також суд відхиляє доводи сторони захисту щодо вчинення злочину внаслідок збігу складних життєвих обставин, оскільки об`єктивного підтвердження такого твердження суду не надано, обставин у обвинуваченого, які би були дійсно тяжкими і обумовили вчинення злочину, не доведено, а натомість встановлено, що ОСОБА_5 є працездатним, при цьому дієвих заходів для пошуку роботи чи підробітку не вживає, має власне житло, не має утриманців.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів (матеріали кримінального провадження, арк.44-46), розлучений, не працює, на обліку в лікаря психіатра не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.41), з вересня 2019 року знаходиться на обліку у Львівському обласному медичному центрі превенції та терапії узалежнень в зв`язку із зловживанням алкоголем (матеріали кримінального провадження, арк.39), згідно наданої характеристики за місцем реєстрації негативних характеризуючих даних відносно нього не встановлено (матеріали кримінального провадження, арк.37).

Також суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до висновків якої виправлення ОСОБА_5 без ізоляції може становити небезпеку для суспільства, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та небезпеки для суспільства оцінюються як високі.
Виходячи з викладеного, враховуючи думку представника потерпілого ОСОБА_6 , викладену в адресованій суду заяві від 23.12.2019 року, який щодо виду і міри покарання покладається на розсуд суду і претензії матеріального характеру до обвинуваченого не має, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджений 04.02.2020 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 5 місяців арешту. Між тим, під час даного судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 винний в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення вказаного попереднього вироку.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За таких обставин,остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом часткового складання покаранняза цим вироком з покаранням, визначеним попереднім вироком у виді арешту.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» у зв`язку з відбуванням покарання за попереднім вироком з 28.02.2020 року, суд вважає, що строк відбуття покарання за даним вироком слід рахувати з 28.02.2020 року.

За наведеного, враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді арешту, тому на виконання вимог ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_5 слід зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання відбуте частково за попереднім вироком з 28.02.2020 року до 08.05.2020 року.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченогоч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк п`ять місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Галицького районного суду м.Львова від 04 лютого 2020 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді шести місяців арешту, зарахувавши у вищезазначений строк покарання, що відбуте частково за вироком Галицького районного суду м.Львова від 04 лютого 2020 року, з 28 лютого 2020 року до 08 травня 2020 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 28 лютого 2020 року.

Речовий доказ СD-диск з файлами з камер відеоспостереження супермаркету «Сільпо» (матеріали кримінального провадження, арк. 31, 33) залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1