Справа № 1-771/2000
Провадження № 1-в/761/553/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року місто Київ

Суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши заяву ОСОБА_4 про визнання її такою, що немає судимості в порядку статті 89 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла зазначена заява, яке мотивована тим, що ОСОБА_4 була засуджена вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2000 року за ч.2 ст.140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з відстрочкою виконання вироку на 1 рік. Постановою Радянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2001 року ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання на підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 05.07.2001. У зв`язку з виниклою необхідністю у працевлаштуванні та враховуючи, що після засудження сплинуло 19 років, ОСОБА_4 просить визнати її не судимою в порядку статті 89 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заяву підтримала та просила її задовольнити.

Прокурор заперечував проти зазначеної заяви, оскільки згідно приписів статті 89 КК України ОСОБА_4 рахується не судимою з огляду на зазначені обставини.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

ОСОБА_4 була засуджена вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2000 року за ч.2 ст.140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з відстрочкою виконання вироку на 1 рік. Постановою Радянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2001 року ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання на підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 05.07.2001. У зв`язку з виниклою необхідністю у працевлаштуванні та враховуючи, що після засудження сплинуло 19 років.

Відповідно до частини третьої статті 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Стаття 89 КК України визначає строки погашення судимості , відповідно до якої такими, що не мають судимості, визнаються: 1) особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання; 2) жінки, засуджені відповідно до статті 79 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо після закінчення цього строку не буде прийняте рішення про направлення для відбування покарання, призначеного вироком суду. Якщо засуджена не була звільнена від додаткового покарання і його строк перевищує тривалість іспитового строку, то жінка визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання; 4) особи, які відбули покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців або тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців чи достроково звільнені від цих покарань, а також військовослужбовці, які відбули покарання на гауптвахті замість арешту; 5) особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; 6) особи, засуджені до обмеження волі, а також засуджені за злочин невеликої тяжкості до позбавлення волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; 7) особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; 8) особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; 9) особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання ОСОБА_4 не судимою, оскільки згідно приписів статті 88, 89 КК України вона на даний час немає судимості за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2000 року, з огляду на те, що вона була звільнена від відбування покарання постановою Радянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2001 року, у зв`язку з чим в задоволенні її заяви слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.88,89 КК України, ст.537, ст.539 КПК України, , суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання її такою, що немає судимості в порядку статті 89 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1