Провадження № 1-кп/638/507/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі, Харківської області, громадянина України, українця, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України,
в с т а н о в и в :

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває об*єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2019р. обвинуваченому обрано запобіжний захід взяття під варту до 07.06.2019 року, який продовжувався у встановленому законом порядку під час розгляду справи по суті судом.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою.
Захисник та обвинувачений заперечували проти заявленого клопотання та просили обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали.
А питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст.. 368 КПК України.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу продовжують існувати, а тому продовжує строк тримання під вартою на 60 діб.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 не одружений та осіб на своєму утриманні не має, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років з конфіскацією майна, а тому підозрюваний може з метою уникнення покарання переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Окрім того, ОСОБА_5 не працює, постійного джерела доходів не має, раніше не судимий, однак 30.08.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України, таким чином прокурором доведено існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, оскільки після направлення обвинувального акту до суду підозрюваний продовжив злочинну діяльність в сфері незаконного обігу психотропних речовин.
Таким чином, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому достатніх підстав на теперішній час для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 314-316, 369 КПК України,
постановив:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України строк тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 07.09.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: