У Х В А Л А
с у д о в о г о з а с і д а н н я

28.05.2020 р. колегія суддів Городоцького районного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак, Каланчацького району Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, раніше не судимого,-

за ч. 1 ст. 115 КК України, -
в с т а н о в и л а:
У провадженні Городоцького районного суду Львівської області на розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою колегії суддів Городоцького районного суду Львівської області від 11.02.2019 р. обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою від 31.03.2020 р. строк продовжено до 28.05.2020 р. включно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопоче про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, яке обгрунтовує тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, тим, що обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, закінчується 28.05.2020 р., ризики, встановлені при обранні запобіжного заходу під час судового провадження не зменшились та не перестали існувати. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, є військовослужбовцем, одружений, має стійкі соціальні зв`язки із військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 , в яких може за потреби проживати, тобто має можливість постійно змінювати своє місцезнаходження та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження, в тому числі, шляхом впливу на потерпілого, свідків, що свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам, підозра є обгрунтованою, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В суді захисник обвинуваченого подав письмове клопотання, в якому просить передати власнику обвинуваченому ОСОБА_6 речові докази паспорт громадянина України, військовий квиток, посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , нагрудний знак медаль «Захисникам Вітчизни», упаковану у футлярі червоного кольору; посвідчення до медалі «Захисникам Вітчизни» на ім`я ОСОБА_6 ; посвідчення до почесного нагрудного знаку начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ від 07.10.2016 року № 437 «За взірцевість у військовій службі» 3-го ступеня на ім`я ОСОБА_6 на відповідальне зберігання, мотивуючи тим, що особисті документи необхідні ОСОБА_6 у повсякденному користуванні та для отримання соціальної виплати, медаль має для нього високу вартість, тому, вищезазначене потребує спеціальних умов зберігання, а перебування їх у поліції, в умовах зберігання, невідомих для обвинуваченого, не зможе забезпечити їх цілісність та збереження їх властивостей.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що не має наміру ухилятися від суду, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, одружений, має міцні соціальні зв`язки. Щодо клопотання захисника, то таке підтримав, зазначив, що через відсутність особистих документів не може оформити соціальну матеріальну допомогу, просив таке задовольнити.

Захисник клопотання прокурора заперечив, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, мотивуючи відсутністю доказів на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні прокурора.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, вивчивши клопотання учасників справи, оглянувши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить наступного висновку.

За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою колегії суддів Городоцького районного суду Львівської області від 31.03.2020 р. ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.05.2020 р. включно.

Стаття 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення» вказує, що метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

За положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити документи, інше.

Обов`язок доведення цих обставин лежить на прокуророві.

Прокурор у судовому засіданні та у письмовому клопотанні навів такі доводи, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини по справі, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, крім наявності вищевказаних ризиків, колегія суддів оцінює також в сукупності всі обставини кримінального провадження, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також те, що останній є військовослужбовцем, має стійкі службові зв"язки із військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , які є свідками у даному кримінальному провадженні, допит яких ще не проведено, тому має можливість постійно змінювати своє місцезнаходження, має спеціальні знання щодо поводження зі зброєю, ознайомлений з методами переховування, може ухилятися від суду, впливати на свідків, крім того, розгляд кримінального провадження не закінчено, не допитано потерпілого, усіх свідків, ризик продовження обвинуваченим протиправної поведінки існує.

Колегія суддів бере до уваги, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вищенаведені обставини колегія суддів розцінює як такі, що доводять необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та дотримання належної процесуальної поведінки під час судового провадження, запобігання наявним ризикам.

Не вдаючись до детального аналізу оцінки дій винуватості особи та не порушуючи презумції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, суд повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у суду реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ризики, на які вказує прокурор, не зменшились та не перестали існувати, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, про обрання яких просить захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 , не позбавить останнього можливості переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення і не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розслідування, тому підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про це просить захисник та обвинувачений, не вбачає.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого про передачу речових доказів на відповідальне зберігання, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.3 ст. 100 КПК України документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

За положеннями п. 2 ч. 4 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, крім іншого, рішення щодо речових доказів.

Під час досудового розслідування кримінального провадження ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 20.04.2017 року на вищевказані речові докази накладено арешт та залишено їх у кімнаті зберігання речових доказів Яворівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

Враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги те, що стороною захисту доказів, що підтверджують звернення ОСОБА_6 до будь якого органу/установи/організації із заявою про виплату щорічної допомоги та відмова у її відплаті з підстав ненадання оригіналів документів, які захисник просить передати останньому на відповідальне зберігання, суду не надано, на такі накладено арешт та визнано речовими доказами, доля яких вирішується при ухваленні судового рішення у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 100, 177, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.07.2020 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про передачу речових доказів на відповідальне зберігання відмовити.

Копію ухвали для відома і виконання направити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Судове засідання проводити за участі учасників кримінального провадження, свідків.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3