Провадження №11-кп/801/1339/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.1019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.1019 року клопотання адвоката ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким, залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена ст. 82 Кримінального кодексу України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачене.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування. Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

В апеляційній скарзі захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2019 року щодо засудженого ОСОБА_8 та постановленні нової ухвали, якою замінити останньому невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме на покарання у виді позбавлення волі на строк 25 років.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом при вчиненні цього рішення не враховано, що КК України не містить прямої заборони щодо заміни невідбутої частини покарання біль м`яким для осіб, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі. Вважає. що ст. 28 Конституції України та стаття 3 Конвенції мають бути застосовані у даній справі, не зважаючи на відсутність у КК україхни механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи його заміни більш м`яким.

Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі адвоката та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Вироком Верховного Суду АРК від 05 травня 1998 року ОСОБА_8 остаточно засуджено на підставі ст.ст. 42,93 «а» КК України 1960 року до смертної кари розстрілу. Ухвалою Верховного Суду України від 30 липня 1998 року вирок залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду АРК від 22 червня 2000 року засудженому ОСОБА_8 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 07 травня 2002 року з вироку судової колегії в кримінальних справах ВС АР Крим від 05 травня 1998 року виключено визнання ОСОБА_8 особливо небезпечним рецидивістом. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 1997 року по 30 серпня 1998 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Станом на 23 серпня 2019 року ОСОБА_8 відбув 22 роки 8 місяців 20 днів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміни судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням - статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на порушення cт.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтерта інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму зменшуваності покарання засудженому до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 cт.87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 cт.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

В апеляційній скарзі адвокат посилається на те, що в 2018 році ОСОБА_8 звертався до Президента України з клопотанням про помилування, однак листом Адміністрації Президента №21-0290/18 від 21 грудня 2018 року клопотання про помилування залишено без задоволення. Також зазначено, що ОСОБА_8 на даний час відбув покарання більше 22 років.

Кримінальним кодексом України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Відповідно до роз`яснень п.3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі не застосовується.

У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

У справі «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» зазначено, що статтею 3 Конвенції не визначені стандарти і вимоги до зменшення довічного покарання. Зазначена норма вимагає індивідуальної оцінки кожного.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно зробив висновок, що відповідно до вимог ст. 82 КК України можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким шляхом помилування засудженого, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється виключно лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.1019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4