Справа № 301/2728/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
та потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/290/20, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2019 року.

Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, раніше не судимий,
визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 28 - ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , громадянин України, раніше не судимий,
визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 4453,58 грн. матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень моральної шкоди.
Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Згідно вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
5 березня 2018 року приблизно о 18-й годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись на прилеглій території кафе-магазину «Смакота», розташованого по вул. Центральній, 128 у с. Приборжавське Іршавського району Закарпатської області, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, групою осіб, із застосуванням фізичної сили, наніс потерпілому ОСОБА_8 лівим коліном удар у ділянку правої сідниці та два удари кулаком правої руки у виличну ділянку зліва. В результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця шкірних покровів виличної ділянки зліва, синця шкірних покровів на площині правої сідниці, які, згідно висновку експерта № 44 від 18.05.2018, за ступенем тяжкості, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 6 днів. При стаціонарному обстеженні та лікуванні діагностовано струс головного мозку, який, згідно висновку експерта № 44 від 18.05.2018, за ступенем тяжкості, кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня.
5 березня 2018 року приблизно о 18-й годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на прилеглій території кафе-магазину «Смакота», розташованого по вул. Центральній, 128 у с. Приборжавське Іршавського району Закарпатської області, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, групою осіб, із застосуванням фізичної сили завдав потерпілому ОСОБА_8 спочатку удар правою ногою по його лівій нозі, удар правою ногою в ділянку попереку, 2 удари правою ногою у праву сідницю, 2 удари ногою в праве плече, удар лівою ногою в ділянку грудної клітки, удар правою ногою в ділянку попереку та удар правою ногою в ділянку правої ноги потерпілого. В результаті вказаних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця шкірних покровів на рівні третього ребра зліва по лопатковій лінії, синця шкірних покровів середньої третини лівого плеча по задній поверхні, синців шкірних покровів попереково-крижової ділянки зліва, синця шкірних покровів на рівні четвертого поперекового хребця справа по хребтовій лінії, садна шкірних покровів ділянки нижньо-зовнішнього квадранту правої сідниці, садна шкірних покровів передньої поверхні правого колінного суглобу, синця шкірних покровів верхньої третини правої гомілки по передньо-зовнішній поверхні, які, згідно висновку експерта № 44 від 18.05.2018, за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 6 днів.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , вказує на те, що вирок у частині призначеного обвинуваченого ОСОБА_6 покарання та в частині стягнення з обвинувачених моральної та матеріальної шкоди є незаконним. Вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання, таке, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, яке є недостатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Окрім того, вважає, що суд не вмотивував висновків щодо призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді штрафу, не врахував думку потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, не зазначив обставини, які обтяжують покарання, зокрема, вчинення злочину групою осіб, за попередньою змовою, в стані алкогольного сп`яніння, а також не врахував, що відсутність у ОСОБА_6 критичної оцінки своєї поведінки свідчить про відсутність у нього щирого каяття, так як останній вину визнав лише частково. Разом із тим, посилається на те, що неправомірними діями обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 завдано моральну шкоду, оскільки після нанесення йому тілесних ушкоджень, про що знають його рідні та друзі, він відчуває образу та сором, постійно боїться зустрітись поглядом із сусідами та друзями, його переслідує відчуття тривоги, що спричиняло душевний неспокій, стрес та боязнь, і що в свою чергу не дозволяє йому продовжувати жити нормальним життям, а тому, потерпілий визначив розмір моральної шкоди в 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, про що обґрунтовано зазначив у цивільному позові про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, однак, задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, суд не навів жодних підстав, якими керувався при визначення саме такої суми. Просить вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання та вирішення цивільного позову скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а також стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 9103,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу; обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та прокурора ОСОБА_5 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зі змісту апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_7 не оспорюється, що також підтвердив потерпілий ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, а тому апеляційним судом із урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що ґрунтується на матеріалах та фактичних обставинах кримінального провадження, а також вимогах кримінального та кримінального процесуального законодавства.
Також не оспорюється потерпілим і висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою, а тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 28 - ч. 2 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження суд, врахувавши думку учасників процесу, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, та обмежив вивчення фактичних обставин кримінального провадження допитом обвинувачених та потерпілого і дослідженням даних, що характеризують осіб обвинувачених.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального кодексу були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані: характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що вчинений злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, освіту, в тому числі й те, що він раніше не судимий та позитивно характеризується за місцем проживання; обставину, що пом`якшує покарання визнання вини та щире каяття; відсутність обтяжуючих покарання обставин.
При цьому, апеляційний суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_6 мав постійне місце роботи заступник директора з питань виробництва та закупівель ТОВ «Довге Трейд», що підтверджується копією Наказу № 07-к від 23.11.2018 про прийняття ОСОБА_6 на посаду та трудовим контрактом № 7, на час розгляду кримінального провадження тимчасово не працював (а. к. п. 76-81).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вмотивував висновків щодо призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді штрафу, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження та спростовані наведеним вище.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував думку потерпілого, який наполягає на призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зазначив обставин, які обтяжують покарання, зокрема, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та у стані алкогольного сп`яніння, - апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено, й у ході апеляційного розгляду не встановлено факту перебування ОСОБА_6 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також факту вчинення злочину групою осіб саме за попередньою змовою. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України як спричинення умисного тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження і є надуманими, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_6 критичної оцінки своєї поведінки, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття, так як він вину визнав лише частково. Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд враховує те, що зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_6 визнав свою вину в учиненні злочину та щиро розкаявся, що також підтвердив і в ході апеляційного розгляду кримінального провадження.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до яких дружина обвинуваченого останній період часу тяжко хворіла і він вимушений був витратити значні суми коштів на її лікування й тому не зміг вжити заходи з відшкодування завданих ним потерпілому збитків, що у зв`язку з тяжкою хворобою дружина обвинуваченого померла і у нього на утриманні залишилась неповнолітня дитина. Окрім того, колегія суддів враховує конкретні обставини, за яких обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено злочин, кількість нанесених ним потерпілому ударів, у тому числі, з урахуванням нанесених обвинуваченим ОСОБА_7 ударів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому призначено м`яке покарання і вважає призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.
Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову.
Так, при визначенні розміру матеріальної шкоди суд першої інстанції взяв до уваги додані до цивільного позову докази, якими підтверджено факт понесення потерпілим ОСОБА_8 витрат на придбання ліків, а також на оплату магнітно-резонансної томографії, і прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 4453,58 грн., що в свою чергу свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про те, що розмір спричиненої ОСОБА_8 матеріальної шкоди становить 9103,30 грн..
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер та обсяг заподіяних позивачеві (потерпілому) моральних страждань, які спричинили негативні зміни в його житті, а саме, негативні переживання та спогади, тривогу, тимчасову відірваність від активного соціального життя, принципи розумності та справедливості, і визначив розмір морального відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 в сумі 3 000 (три тисячі) гривень як компенсації за порушення установленого для потерпілого способу життя, із чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Тому, доводи апеляційної скарги що неправомірними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 завдано моральну шкоду, оскільки після нанесення йому тілесних ушкоджень, про що знають його рідні та друзі, він відчуває образу та сором, постійно боїться зустрітись поглядом із сусідами та друзями, його переслідує відчуття тривоги, що спричиняло душевний неспокій, стрес та боязнь, і що в свою чергу не дозволяє йому продовжувати жити нормальним життям, а тому, потерпілий визначив розмір моральної шкоди в 25000 (двадцяти п`ять ) гривень, про що обґрунтовано заявив вимоги в цивільному позові про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, однак, задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на визначений судом розмір морального відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 у сумі 3000 гривень як компенсації за обсяг моральних страждань потерпілого, які настали внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , що стало підставою для часткового задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди. При цьому, колегія суддів вважає, що визначений потерпілим ОСОБА_8 розмір моральної шкоди в сумі 25 000 гривень, який підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 є явно завищеним і необґрунтованим, врахувавши при цьому розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , з яким погодився потерпілий ОСОБА_8 ..
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , доводи якої не знайшли свого підтвердження та визнаються безпідставними, - залишенню без задоволення.
При оцінці доводів апеляційних скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд враховує також і вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апеляційний суд не перешкоджав сторонам кримінального провадження, зокрема, потерпілому в наданні належних та допустимих доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та обґрунтування висунутих ним аргументів, однак таких потерпілим не надано й будь-яких клопотань з даного приводу ним не заявлялось, у тому числі, клопотань про дослідження тих чи інших доказів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 28 - ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: