У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володарського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 120 131 000 100 001 55 від 26 травня 2013 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище-Пустоварівське Володарського району Київської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
представника потерпілих ОСОБА_14 ,
захисника ОСОБА_15 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Володарського районного суду Київської області ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :
- на користь ОСОБА_12 на відшкодування матеріальної шкоди - 24.310,00 грн., на відшкодування моральної шкоди - 100.000,00 грн., на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката - 10.000,00 грн., судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 1.500.00 грн., а всього - 135.810,00 грн.
- на користь держави судовий збір у розмірі 866,80 грн.,
- на користь держави процесуальні витрати у сумі - 6.241,00 грн.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирався.
Постановлено строк відбування призначеного покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання і затримання обвинуваченого.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 26.05.2013, близько 00 год. 55 хв., керуючи технічно справним мотоциклом марки GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_1 , який відповідно до довідки-рахунка серії ДПІ № 989719, виданої TOB ABTOЛIKOH ПЛЮС від 29.04.2013, проданий за 3.000,00 грн., останньому, не маючи відкритої категорії А в посвідченні водія серії НОМЕР_2 , виданого 13.07.2011 МРЕВ ДАІ м. Біла Церква на його ім`я з правом керування транспортними засобами, які віднесені до категорії В, в порушення вимог п.п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (надалі ПДР України) - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та 2.1 ґ) ПДР України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і рухаючись спільно з пасажиром ОСОБА_16 , який сидів позаду водія, по асфальтованій проїзній частині вул. Леніна (нині вул. Центральна) в с. Городище-Пустоварівське Володарського району Київської області навпроти території приватного домоволодіння № 65, в напрямку центру вищевказаного населеного пункту, в порушення вимог п.п. 2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі і п. 2.3 г) ПДР України під час руху на мотоциклі не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів, а також п.п. 12.2 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги і п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала в лежачому стані на проїзній частині вул. Леніна (нині вул. Центральна) в с. Городище-Пустоварівське Володарського району. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_17 від отриманих травм померла на місці пригоди.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 60 (експертиза трупа) від 05.08.2013, смерть ОСОБА_17 наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа з розрушенням речовини мозку.
При дослідження трупа ОСОБА_17 виявлено ушкодження: в області підборіддя синець синього кольору овальної форми розміром 4x3 см.; в області підреберної дуги справа садно коричневого кольору довгастої форми розташоване нижче рівня шкіри розміром 7x1,5 см.; над правою молочною залозою садно дугоподібної форми характеру вищеописаного розміром 10x0,5 см.; на зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині садно характеру вищеописаного розміром 5x1 см.; в верхній третині правого плеча ближче до плечового суглобу рана з осадненими краями щелевидної форми розміром 4x1 см., навколо рани садно довгастої форми розміром 7x2 см.; на передній поверхні правого плеча садно характеру вищеописаного розміром 4,5x2,5 см.; за правим вухом рана характеру вищеописаного розміром 4x1 см., в рані видно уламки кісток; голова сплющена з боків, права частина півкулі вдавлена до середини; в області лобу та лівої тім`яно-вискової ділянки рана щелевидної форми з рівними краями та гострими кутами, в рану виступають уламки кісток та рештки роздавленої мозкової речовини, рана розміром 17x10 см.; на боковій поверхні шиї справа з переходом на праву щоку полосовидні садна на ділянці 13x7 см., довжник саден розташований косо-вертикально; тверда мозкова оболонка розірвана в лобній та лівій тім`яно-висковій ділянці, із кістками склепіння черепа не зрощена; м`яка мозкова оболонка розірвана, частина мозку (лобна, тім`яна області) знаходиться поза межами черепної коробки, частина речовини мозку відсутня; в правій півкулі мозку та лівій півкулі мозку мається багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа з утворенням уламків неправильної чотирикутної форми розміром від 2x1 см. до 7x5 см.; кістки правої півкулі мозку вдавлені в черепну коробку з видавленням речовини мозку через рану в лобній і тім`яній ділянці; весь череп поділений круговими та мередіальними лініями переломів на фрагменти вищеописаного розміру і форми; перелом верхньої щелепи на рівні 4-го зуба справа та по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету; перелом нижньої щелепи на рівні 4-го зуба справа, з викришуванням губчастої речовини по зовнішній поверхні; перелом правої скулової кістки по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету.
Описані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя.
Враховуючи характер ушкоджень та їх локалізацію можливо сказати, що через тіло покійної мав місце переїзд транспортним засобом, на що вказують характерні полосовидні садна в області шиї справа, сплющення голови з боків із вдавленням правої півкулі до середини та видавленням речовини мозку із черепної коробки із рани на лобі і лівої тім`яної ділянки. Садна на грудній клітці справа та в області правої верхньої кінцівки, та рана на плечі могли утворитися від виступаючих частин транспортного засобу. В момент наїзду покійна лежала на спині, а наїзд було зроблено в напрямку від правого плечового суглобу до лобу, тобто дані тілесні ушкодження могли утворитися в час та за обставин указаних в постанові.
1. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.
2. В даній дорожній обстановці, обрана величина швидкості руху водієм мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 60 км/год., з технічної точки зору відповідала встановленим умовам видимості дороги.
3. В даній дорожній обстановці водій мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 міг мати технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом виконання ним маневру об`їзду з правого боку з урахуванням зауважень зазначених вище. Відзначено, що маневрування двоколісного транспортного засобу є досить складним процесом, який залежить не лише від технічних можливостей мотоцикла, а і від рівня водійської майстерності водія, оскільки зміна напрямку руху мотоцикла на швидкості відбувається не стільки за рахунок повороту керма мотоцикла, скільки за рахунок нахилу мотоцикла в той чи інший бік. Утримання рівноваги при цьому загалом залежить від рівня майстерності водія. В свою чергу, даний розрахунок проведений по критичним значенням параметрів за умов збереження поперечної стійкості (не настання заносу) не враховує наведені вище особливості. Проте, оскільки віддалення мотоцикла від місця наїзду значно перевищує отримані значення поздовжньої відстані, яка необхідна для здійснення маневру, отримані вище результати щодо наявності технічної можливості у водія мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 , можуть вважатись коректними.
4. Водій мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 в даній дорожній обстановці мав технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним мотоцикла GEON GN150-11.
Сукупність допущених водієм ОСОБА_7 грубих порушень п.п. 2.1 а), 2.1 ґ), 2.3 б), 2.3 г), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_17 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з судовим рішенням, просить вирок Володарського районного суду Київської області від 16.11.2018 щодо нього скасувати, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а провадження у справі закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які не були учасниками та свідками події, жодних показань щодо обставин кримінального правопорушення суду першої інстанції не надали, а тому їх показання не спростовують та не підтверджують його- ОСОБА_7 вину, а, отже вони не могли бути покладені у вирок, як докази його винуватості.
Звертає увагу обвинувачений на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в 00 год. 55 хв., а слідчий експеримент 04.09.2015 проводився в період часу з 20 год. 20 хв. до 21 год. 30 хв., що, на його переконання, суттєво вплинуло на установлення відстані видимості на проїзній частині перешкоди у виді пішохода, що було прийнято експертами як вихідні дані для проведення досліджень і потягло за собою надання невірних висновків автотехнічних експертиз, які лягли в основу визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні.
Посилається обвинувачений на те, що судом першої інстанції помилково були визнанні недопустимими докази: протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2013 (а.п. 44-46 т. 2) та висновок судової автотехнічної експертизи № 135 від 30.07.2013, згідно якого він як водій мотоцикла GEON GN150-11 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху (а.п. 40-42 т. 2).
Тобто, як зазначає обвинувачений, останні експертизи проводились не у зв`язку з неповнотою та не наданням відповідей експертом на поставленні слідчим питання, а за іншими вихідними даними, які були отриманні при проведенні останнього слідчого експерименту, а тому, враховуючи всі фактори, він-обвинувачений вказує, що судом першої інстанції помилково слідчий експеримент від 25.07.2013, а відповідно і висновок судової автотехнічної експертизи № 135 від 30.07.2013 - визнано недопустимими доказами у провадженні.
Крім того, обвинувачений стверджує, що саме невідповідні чинним Правилам дорожнього руху України дії пішохода ОСОБА_17 стали причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої вона від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.
Щодо цивільного позову, заявленого до нього потерпілою ОСОБА_12 , то обвинувачений вважає, що позовні вимоги щодо стягнення витрат на поховання не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.
Також обвинуваченим посилається на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, оцінений в 200.000,00 грн. - не відповідає характеру і обсягу страждань, що зазнала потерпіла, а в позові не приведено доказів того, з яких суджень було визначено розмір моральної шкоди, та доказів, якими б підтверджувалась зазначена в позові моральна шкода.
При цьому обвинувачений вважає, що дорожньо-транспортній пригоді сприяла груба необережність ОСОБА_17 , яка, в свою чергу, порушила п. 1.5, п. 4.14, п. 4.4 ПДР України, а тому, розмір матеріальної та моральної шкоди, у випадку наявності підстав для її відшкодування, повинен бути зменшений судом, з огляду і на невідповідність чинним Правилам дорожнього руху України дій пішохода ОСОБА_17 , що стали причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначає ОСОБА_7 і про те, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу - є необґрунтованою і документально не підтвердженою, у зв`язку з чим витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10.000,00 грн. не підлягають задоволенню, так як не відомо чи вони взагалі були понесені.
Підсумовуючи, обвинувачений зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні, допустимі та належні докази його- ОСОБА_7 винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, ОСОБА_7 вважає, що вирок Володарського районного суду Київської області від 16.11.2018 стосовно нього підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю у зв`язку з відсутністю в його- ОСОБА_7 діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Крім того, в апеляційній скарзі обвинуваченого міститься клопотання у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України про допит судом апеляційної інстанції свідків у провадженні та про дослідження письмових доказів.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.
Прокурор у провадженні ОСОБА_11 та представник потерпілих - адвокат ОСОБА_14 подали письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких просили вирок Володарського районного суду Київської області від 16.11.2018 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а подану ним апеляційну скаргу - без задоволення, з обґрунтуванням своїх заперечень.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_15 на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурорів, потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 та представника їх інтересів - адвоката ОСОБА_14 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, на часткове задоволення клопотання обвинуваченого дослідивши докази в провадженні та допитавши свідків, судових експертів, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_17 , за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, в судовому засіданні суду першої апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував обставин того, що 25.05.2013, близько 24 год., він перебував біля сільського клубу в селі Городище-Пустоварівське Володарського району Київської області. У нього був мотоцикл GEON GN150-11.
До нього- ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_16 та попросив прокатати його на мотоциклі, на що він погодився та вони поїхали по проїзній частині вул. Леніна (зараз вул. Центральна) в напрямку смт. Володарка. На даній ділянці дороги було по полосі для руху в зустрічних напрямках, із переривчастою по середині лінією розмітки.
Дорожнє покриття було сухе. На дворі було тепло. Фари на його мотоциклі були увімкнені на ближнє світло.
Він- ОСОБА_7 мав на собі шолом, а ОСОБА_16 , як пасажир ззаду нього на мотоциклі, - шолома не мав.
Проїхавши по селу, приблизно зі швидкістю близько 60 км/год., вони через деякий час розвернулись і поїхали у зворотному напрямку до центру села.
По дорозі він побачив, як на зустрічній стороні дороги стоїть з увімкненими фарами на проїзній частині автомобіль БМВ.
У цей час він помітив як на дорозі попереду руху його мотоцикла щось лежить схоже на світлий мішок і тоді відчув поштовх від того, що мотоцикл на щось наїхав. Рух при цьому він не припинив.
ОСОБА_16 , при розмові між ними, припустив, що вони наїхали на собаку, а він- ОСОБА_7 більше схилявся до того, що то був мішок.
Він підвіз ОСОБА_16 додому та сам поїхав до себе додому.
Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_16 та повідомив, що на дорозі лежить мертва жінка, і він- ОСОБА_7 відразу пішов на місце пригоди.
На місці він побачив, як на проїзній частині головою до осьової лінії розмітки лежала мертвою ОСОБА_17 .
Не заперечив ОСОБА_7 обставин того, що брав участь у проведенні слідчого експерименту, який проводився у 2013 році, та пізніше ще в одному (2015 рік), однак при проведенні другого слідчого експерименту він не погоджувався з даними, які заносилися до відповідного протоколу слідчим, тому відмовився від його підписання.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 вказала, що вона є рідною сестрою загиблої ОСОБА_17
26.05.2013 року, о 6 год. 30 хв., мама по телефону її повідомила про загибель сестри.
Вона-потерпіла, близько 7 год., того ж дня прибула з м. Біла Церква, де проживає зі своїм чоловіком на місце події в с. Городище-Пустоварівське до місця проживання сестри та її співмешканця ОСОБА_18 .
Тіло сестри перебувало в той час на дорозі та було чимось накрите.
Присутні на місці події особи повідомили їй, що наїзд на її сестру здійснив ОСОБА_7 .
Вона-потерпіла ОСОБА_13 брала участь у останньому відтворенні//слідчому експерименті, під час якого були присутні також ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , мама-потерпіла ОСОБА_12 та їх представник - ОСОБА_14 , слідчий та експерт.
Всім учасникам слідчого експерименту було роз`яснені права.
Відповідні учасників експерименту заносились до протоколу.
У відтворені події//слідчому експерименті брав участь і обвинувачений, який у шоломі сідав на мотоцикл та вказував слідчому, що він бачив при керуванні мотоциклом.
При цій дії були задіяні транспортні засоби, зокрема мотоцикл та світлий автомобіль, використовувався макет людини, який був одягнений у шорти та футболку.
Всі учасники підписали відповідний протокол, за винятком обвинуваченого, який нічого не пояснив щодо підстав своєї відмови від підписання протоколу.
Вказала потерпіла ОСОБА_13 суду і на те, що її покійна сестра жила із співмешканцем ОСОБА_18 протягом останніх двох років, але відносини між ними були не дуже добрі: вони часто сварилися, проте потім мирилися.
По святах сестра ОСОБА_17 вживала спиртні напої. Працювала сестра у дитячому садочку, де про неї були гарної думки.
Потерпіла ОСОБА_12 суду першої інстанції показала, що вона є матір`ю загиблої ОСОБА_17
26.05.2013, близько 4 год. 20 хв., вона йшла на роботу на ферму, коли її колега повідомила про смерть доньки ОСОБА_25 .
Вона-потерпіла відразу прибігла на місце події та побачила як на дорозі біля будинку ОСОБА_18 вже мертвою лежала її донька. Тіло було чимось накрите. Їй стало погано. До тіла дитини працівники міліції її не пускали.
Пізніше на місце трагедії приїхала друга донька - ОСОБА_26 .
На місці події від сторонніх осіб вона дізналася, що наїзд на її доньку здійснив ОСОБА_7 , якого вона добре знає, оскільки вони між собою є далекими родичами.
Пояснила потерпіла ОСОБА_12 і про те, що її донька ОСОБА_25 жила із ОСОБА_18 , проти відносин з яким вона заперечувала, оскільки ОСОБА_18 неодноразово бив її доньку, однак вони після цього мирилися між собою та продовжували проживати разом.
Свідок ОСОБА_16 суду першої інстанції показав, що 25.05.2013, у вечірній час. у селі Городище-Пустоварівське біля Будинку культури він зустрівся зі своїм давнім шкільним знайомим ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 був з мотоциклом, і він сів до нього як пасажир та вони поїхали в напрямку смт. Володарка.
Проїхавши по центральній вулиці села, вони розвернулися біля кладовища і знову поїхали в напрямку сільського Будинку культури.
Оскільки було прохолодно, то він- ОСОБА_16 намагався сховатися за спину ОСОБА_7 , який керував мотоциклом.
ОСОБА_7 був у шоломі, а вінсам- ОСОБА_16 шолома не мав.
Швидкість руху визначити не може, на спідометр не дивився.
Рухаючись на мотоциклі, він-свідок, у якийсь час, відчув поштовх і вважав, що вони наїхали мотоциклом на собаку, однак, після цього, вони не зупинялися та напрямок руху не змінювали, а продовжили рух далі.
ОСОБА_7 згодом йому повідомив, що вони начебто наїхали на якийсь мішок.
Доїхавши до місця проживання ОСОБА_7 , він-свідок залишив його вдома, а сам пішов до центра села, але по дорозі по телефону знайомий повідомив йому про дорожньо-транспортну пригоду, а тому він- ОСОБА_16 відразу попрямував на місце ДТП, де, неподалік помешкання громадянина Вітрука, побачив мертвою ОСОБА_27 , яка лежала на проїзній частині. Біля її тіла вже було багато людей.
На місці події стояв автомобіль БМВ та згодом приїхали працівники міліції, які перекрили дорогу.
Крім того, як пояснив суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 , розділювальна смуга зустрічних напрямків руху на місці події була погано видно, освітлення на стовпах не було.
З часом, разом з іншими особами, у тому числі і разом з ОСОБА_7 , він-свідок двічі був задіяний у відтворені обставин події//слідчому експерименті, за результатами чого підписував відповідні процесуальні документи, до яких зауважень щодо їх неповноти чи невідповідності - не мав.
З показань суду першої інстанції свідка ОСОБА_24 видно, що він є жителем с. Городище-Пустоварівське, де проживав на одній вулиці з ОСОБА_17 та її співмешканцем ( ОСОБА_18 ) на відстані 7-8 домоволодінь від його будинку.
У нічний час, він-свідок разом із своїми друзями прибули на його автомобілі ВАЗ-2101 до помешкання його знайомого ОСОБА_28 .
Після зупинки автомобіля біля будинку ОСОБА_28 , його-свідка друзі, вийшовши із автомобіля, пішли до помешкання, а він сам залишився та чекав на них.
У цей час він почув якийсь крик, а придивившись, - помітив, що неподалік від нього, на відстані близько 30 м., на проїзній частині знаходиться якась жінка.
Коли він намагався краще роздивитись того, хто саме там знаходиться, то по криках зрозумів, що то є саме ОСОБА_29 , але в той час вона вже не стояла, а лежала на проїзній частині дороги головою до осьової лінії.
Дорожнє покриття було сухе.
У цей час по цій дорозі рухався автомобіль БМВ, якого він почав зупиняти щоб запобігти наїзду на жінку. Автомобіль рухався із увімкнутими фарами та зупинився на відстані 10-15 м. від жінки, а він-свідок устиг попередити водія щодо наявності жінки на проїзній частині.
У цей час із протилежної сторони, назустріч, із боку смт. Володарка у бік м. Біла Церква, їхав мотоцикл. Він- ОСОБА_24 теж намагався його зупинити, однак не встиг і у цей момент почув глухий звук - наїзд на потерпілу.
Мотоцикл рухався прямолінійно по дорозі, у своїй смузі руху, з увімкненим світлом фар.
По тому положенню, як лежала потерпіла на дорозі, він-свідок припустив, що мотоцикл їй переїхав ноги або живіт.
Самого моменту наїзду мотоцикла на жінку він- ОСОБА_24 не бачив. Однак бачив, що на мотоциклі було двоє осіб, які, не зупиняючись, поїхали у напрямку с. Мала Сквирка.
Через кілька секунд після наїзду, на місце трагедії із свого домоволодіння вибіг ОСОБА_18 , який попросив водія БМВ наздогнати мотоцикл.
У цей же час він- ОСОБА_24 також сів за кермо свого автомобіля та поїхав у напрямку центра села, щоб наздогнати мотоцикл.
Прибувши до місцевого клубу, він- ОСОБА_24 з`ясовував у місцевої молоді інформацію щодо місця знаходження мотоцикла і зрозумів, що йому вже не вдасться наздогнати мотоцикл, тому, взявши там ще одного односельця ОСОБА_30 , він- ОСОБА_24 повернувся на місце події, щоб при потребі забезпечити надання медичної допомоги потерпілій. Однак на місці виявилося, що ОСОБА_17 вже мертва і її чимось накрили.
За його- ОСОБА_24 участі було проведено два слідчих експерименти.
Суду першої інстанції свідок ОСОБА_18 показав про те, що до події пригоди він співмешкав з ОСОБА_17 та вони проживали у його будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Напередодні події 25.05.2013, він та ОСОБА_17 святкували день народження його- ОСОБА_18 старшого брата на березі річки неподалік від домоволодіння, в якому він проживав з ОСОБА_17 , де вживали спиртні напої.
Коли почало темніти, вони повернулися додому, де між ним і ОСОБА_25 виникла сварка, у процесі якої вона зібрала свої особисті речі, серед яких був її одяг та праска, склала їх до двох пакетів та пішла від нього, залишивши його домоволодіння.
Перебуваючи у веранді будинку, приблизно через три хвилини, як пішла ОСОБА_25 , він- ОСОБА_18 почув глухий звук схожий на удар.
Вийшовши на вулицю, праворуч, на відстані приблизно 12-13 м. від свого подвір`я, він помітив на дорозі ОСОБА_27 , яка, не рухаючись, лежала на проїзній частині.
Намагаючись привести її до тями, він помітив, що в неї пошкоджено голову та зрозумів, що вона вже мертва. Тіло він не переміщував. Вона лежала на спині, головою до середини проїзної частини, а ногами - до краю дороги в бік його будинку.
Самого наїзду транспортного засобу на ОСОБА_27 він не бачив, а від ОСОБА_28 та ОСОБА_24 , які тієї ночі неподалік сиділи на лавочці, дізнався, що ОСОБА_25 переїхав мотоцикл під керуванням ОСОБА_7 , з яким як пасажир перебував ОСОБА_16 .
Через декілька хвилин біля місця пригоди проїжджав автомобіль Форд чорного кольору, який зупинився та водій його, почувши що трапилося, поїхав до центра села щоб наздогнати мотоцикл, який покинув місце пригоди, однак, нікого не помітивши, через деякий час, він повернувся назад.
Присутні на місці пригоди особи почали викликати швидку медичну допомогу та працівників міліції.
Крім того свідок ОСОБА_18 суду першої інстанції пояснив, що у ніч досліджуваних подій асфальтне покриття проїзної частини було сухе, погода - тепла, неподалік місця пригоди горів на стовпі ліхтар.
Як показав суду першої інстанції свідок ОСОБА_21 він за досліджуваних подій в автомобілі БМВ під керуванням ОСОБА_31 разом із товаришами їхав у напрямку смт. Володарка.
Всього у автомобілі було чотири особи. Сам він перебував у салоні як пасажир ззаду з правої сторони. В автомобілі спереду як пасажир сидів ОСОБА_32 .
Під час руху, автомобіль став зупиняти ОСОБА_24 , який застеріг, що на дорозі лежить жінка.
Дійсно на проїзній частині, головою до розділювальної смуги, лежала жінка.
Вони зупинились, не доїхавши до неї приблизно 30 м.
У цей час, коли вони розмовляли через відкрите вікно автомобіля із ОСОБА_24 , у зустрічному напрямку їхав мотоцикл із увімкненим світлом фар зі швидкістю приблизно 50-60 км/год.
Самого зіткнення мотоцикла із потерпілою він-свідок не бачив і звуків ніяких не чув, оскільки в автомобілі грала музика, але припускає, що цей момент міг бачити водій ОСОБА_33 та пасажир ОСОБА_34 , що перебували спереду в салоні автомобіля БМВ.
Через 30-40 сек. після наїзду мотоцикла на потерпілу, вони розвернулися автомобілем БМВ та почали наздоганяти мотоцикл, однак це їм не вдалося, а тому вони повернулися до місця пригоди, де так само на проїзній частині лежала потерпіла.
Свідок ОСОБА_34 суду першої інстанції показав, що у ніч, коли сталася подія ДТП, він як пасажир перебував на передньому сидінні в автомобілі БМВ під керуванням ОСОБА_31 ще з двома пасажирами - ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , які сиділи ззаду.
Вони рухались на швидкості приблизно 40-50 км/год. по с. Городище-Пустоварівське у напрямку смт. Володарка, коли побачив ОСОБА_24 , який махаючи руками з узбіччя дороги, зупинив їх автомобіль.
Зупинившись на проїзній частині у своїй полосі руху, він-свідок побачив, як назустріч йому їде мотоцикл під керуванням ОСОБА_7 , якого він знав, з пасажиром, які проїхали повз них у напрямку центра села.
Вийшовши із автомобіля, він- ОСОБА_34 побачив, як на зустрічній полосі проїзної частини головою до осьової лінії і ногами в бік тротуару лежить дівчина.
Тут же був і ОСОБА_18 , на прохання якого вони відразу розвернулися на автомобілі і поїхали наздоганяти ОСОБА_7 , однак, доїхавши до центра села, їм це зробити не вдалося і вони повернулись на місце пригоди.
Він- ОСОБА_34 брав участь у відтворенні обставин на місці події//слідчому експерименті невдовзі після події ДТП. Зауважень до протоколу не мав, підписавши його.
Як показав суду першої інстанції свідок ОСОБА_23 , в ніч з 25 на 26 травня 2013 року він знаходився у себе вдома в с. Городище-Пустоварівське.
Вночі до нього прийшов ОСОБА_37 та повідомив про подію, що сталася неподалік за 200-300 м. від його-свідка домоволодіння.
Прибувши на місце пригоди, що було неподалік від будинку ОСОБА_18 , він-свідок побачив мертву ОСОБА_17 , яка лежала на дорожньому покритті головою до осьової лінії розмітки та була зверху чимось накрита.
На місці, в той час, були присутні його односельці: ОСОБА_18 , ОСОБА_37 та ОСОБА_24 .
Через деякий час прибула швидка медична допомога та працівники міліції.
Також свідок ОСОБА_23 пояснив, що тієї ночі було тепло, асфальтна дорога була сухою, лінія дорожньої розмітки хоча і була неякісною, однак її ще було видно.
Він- ОСОБА_23 як сільський голова перебував на місці події до самого ранку.
Неподалік місця пригоди дійсно горів ліхтар вуличного освітлення.
Також він-свідок разом з ОСОБА_20 був залученим як понятий при відтворенні обставин події//слідчого експерименту (2015 рік) та підписав всі необхідні процесуальні документи, в яких були зафіксовані відповідні дії, що були проведені в умовах наближених до реальних та які відповідали обставинам події.
На обставини залучення як понятого під час слідчого експерименту у 2015 році вказав суду першої інстанції і свідок ОСОБА_20 , пояснивши, що всі процесуальні дії фіксувалися технічними засобами.
Оскільки він-свідок зауважень до протоколу не мав, тому його підписав.
Свідок ОСОБА_22 суду першої інстанції показав, що він знає ОСОБА_7 , так як працював разом з ним у одного й того ж приватного підприємця, який займався виготовленням меблів.
В одних із днів він був залучений як понятий у слідчому експерименті при відтворенні події ДТП за участі експерта, слідчого, обвинуваченого та інших осіб.
Слідчий експеримент тривав у часі приблизно із середини дня і до нічного часу, при цьому на дворі було тепло, асфальтне покриття було сухим.
Слідчий експеримент проводився із залученням автомобіля Хундай та мотоцикла обвинуваченого.
Він-свідок ОСОБА_22 особисто: брав участь у відтворені події, сідаючи як водій на мотоцикл обвинуваченого; був присутній під час проведення відповідних замірів проїзної частини; знайомився з схемою ДТП, яку складали відповідні спеціалісти на місці пригоди та підписував всі необхідні процесуальні документи.
Отже, за досліджених показань обвинуваченого, потерпілих та свідків не виникає сумніву у тому, що на потерпілу ОСОБА_17 за обставин, викладених у вироку, учинив наїзд саме обвинувачений ОСОБА_7 , який керував мотоциклом, що фактично стороною захисту, у тому числі в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, - не оспорювалося.
Як указують дані довідки начальника метеостанції Біла Церква за № 183 від 05.07.2013, за даними спостережень метеостанції Біла Церква 26.05.2013 на території м. Біла Церква та району, близько 00 год. 55 хв., спостерігалась малохмарна погода, без опадів. Атмосферна видимість 14 км., температура повітря близько 14?С тепла, відносна вологість повітря 81 %. Вітер слабкий. Дані спостережень метеостанції Біла Церква можуть бути використані у м. Володарка та Володаському районі (а.п. 221 т. 1).
Даними протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди в с. Городище-Пустоварівське з доданими фототаблицями та схемою від 26.05.2013, зафіксовано місце ДТП, з його детальним описом, розташування на проїзній частині тіла ОСОБА_17 та інші сліди (а.п. 205-214 т. 1).
При цьому відтворено, що ділянка дороги в момент огляду освітлена штучним освітленням, число смуг на ній по одній у зустрічних напрямках шириною по 4,35 м., ширина розділювальної смуги 0,16 м., на проїзній частині нанесена лінія повздовжньої розмітки (1.1) (а.п. 207 т. 1), що видно і з фототаблиць.
Даний протокол та схема, підписані ОСОБА_7 , який брав участь у огляді місця події, без будь-яких зауважень (а.п. 211, 214 т. 1).
Отже, ОСОБА_7 не заперечував обставин того, що на досліджуваній ділянці проїзної частини на час її огляду було і штучне освітлення і була наявна розділювальна смуга напрямків руху.
Результати огляду транспортного засобу - мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , що проводився за письмовою заявою ОСОБА_7 (а.п. 219 т. 1), у період часу з 04.30 год. 26.05.2013 знайшли своє відтворення у протоколі від 26.05.2013 з доданими до нього фототаблицями (а.п. 215-218 т. 1).
Згідно даних висновку судового експерта сектора автотехнічної експертизи № 132 від 25.07.2013, на виконання постанови слідчого від 26.05.2013 (а.п. 226 т. 1), встановлено, що:
- система робочого гальма мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено;
- рульове керування мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено;
- елементи підвіски мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено;
- несправностей в системі робочого гальма, рульовому керуванні та елементах підвіски мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , які могли б виникнути до ДТП не виявлено, а тому дослідження даного питання не має технічного сенсу (а.п. 229-231, 232 т. 1).
Як указують дані протоколу від 04.09.2015, за участі потерпілої ОСОБА_13 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , спеціаліста//експерта автотехніка ОСОБА_38 у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_20 було проведено слідчий експеримент (а.п. 234-238 т. 1).
Чому ОСОБА_7 вважає, що видимість проїзної частини в 00.55 год. 26.05.2013 не відповідає умовам проведення слідчого експерименту у період часу з 20.20 год. до 21.30 хв. 04.09.2015, з апеляційної скарги обвинуваченого не видно.
Водночас, у протоколі вказано, що учасники слідчого експерименту підтвердили, що погодні та дорожні умови схожі на ті, що були на момент ДТП (а.п. 235 т. 1).
При проведенні слідчого експерименту на автомобілі БМВ та мотоциклі, що були задіяні у його проведенні, включалося ближнє світло фар, вони розміщувалися на проїзній частині у спосіб, вказаний учасниками експерименту, при цьому робилися відповідні заміри.
Зокрема установлено, що макет пішохода, який був розміщений учасниками експерименту на проїзній частині, видно з робочого місця водія мотоцикла (передньої частини мотоцикла) - за 59,6 м., що підтвердили поняті, які сідали на мотоцикл (а.п. 236 т. 1).
У судовій експертизі сектору автотехнічної НДЕКЦ при ГУМВС Укрїни в Київський області 12.10.2015 за № 5-02/454, призначеної на виконання постанови слідчого від 07.09.2015 (а.п. 239 т. 1), судовий експерт ОСОБА_39 , який брав участь у слідчому експерименті 04.09.2015, виклав наступні висновки:
- водій мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 у дорожній ситуації, що склалась, з технічної точки зору, повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3 ПДР України;
- обрана водієм мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 швидкість руху не перевищувала допустимої швидкості по умовам видимості елементів дороги в напрямку руху;
- в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху;
- по причинах вказаних в дослідницькій частині висновку питання щодо наявності або відсутності у водія технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування маневру безпечного об`їзду в заданій дорожній ситуації дослідити не представляється можливим (а.п. 242-244 т. 1).
Дані висновки експерт ОСОБА_39 підтвердив в суді апеляційної інстанції.
- в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій мотоцикла GEON GN150-11, ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України;
- в даній дорожній обстановці, обрана величина швидкості руху водієм мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 60 км/год., з технічної точки зору відповідала встановленим умовам видимості дороги;
- в даній дорожній обстановці водій мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 міг мати технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом виконання ним маневру об`їзду з правого боку з урахуванням зауважень зазначених вище.
Водій мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 в даній дорожній обстановці мав технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним мотоцикла GEON GN150-11.
Окремо у мотивувальній частині висновку відзначено, що маневрування двоколісного транспортного засобу є досить складним процесом, який залежить не лише від технічних можливостей мотоцикла, а і від рівня водійської майстерності водія, оскільки зміна напрямку руху мотоцикла на швидкості відбувається не стільки за рахунок повороту керма мотоцикла, скільки за рахунок нахилу мотоцикла в той чи інший бік. Утримання рівноваги при цьому загалом залежить від рівня майстерності водія. В свою чергу, даний розрахунок проведений по критичним значенням параметрів за умов збереження поперечної стійкості (не настання заносу) не враховує наведені вище особливості. Проте оскільки віддалення мотоцикла від місця наїзду значно перевищує отримані значення поздовжньої відстані, яка необхідна для здійснення маневру, отримані вище результати, щодо наявності технічної можливості у водія мотоцикла GEON GN150-11 ОСОБА_7 уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 , можуть вважатись коректними (а.п. 250-254 т. 1).
Експерт ОСОБА_39 в суді апеляційної інстанції також вказав, що майстерність керування транспортним засобом залежить від суб`єктивних водійських навичок водія.
За його-експерта участі було проведено у даному кримінальному провадженні два слідчих експерименти - в 2013 та 2015 році.
Перший експертний висновок був складений ним з урахуванням вихідних даних, які були здобуті при проведенні слідчого експерименту в 2013 році, що дали підстави вважати, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу.
Проте, за інших вихідних даних, здобутих при проведенні другого слідчого експерименту в 2015 році, було надано висновок, що водій мав технічну можливість уникнути наїзду на потерпілу.
Останні дані були встановлені за дослідженням: визначення видимості конкретної перешкоди з місця водія; розташування мотоцикла та автомобіля БМВ на проїзній частині з включеним ближнім світлом фар; пояснень осіб, які брали участь у слідчому експерименті, та іншими даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження та мають відношення до предмету експертного дослідження.
Як зауважив експерт ОСОБА_39 суду апеляційної інстанції, біологічних зразків на мотоциклі ОСОБА_7 виявлено не було, проте і огляд мотоцикла обвинуваченого проводився ним-експертом не відразу після події ДТП.
Як указують дані копії посвідчення водія НОМЕР_2 , виданого 13.07.2011 МРЕВ ДАІ м. Біла Церква, ОСОБА_7 не мав відкритої категорії А, що дає право на керування мотоциклом (а.п. 163 т. 2).
Даних про те, що ОСОБА_7 мав достатні навички водійської майстерності в керуванні мотоциклом - матеріали провадження не містять, і доказів щодо цього стороною захисту не надано.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на наступне.
Так, допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_24 , крім іншого, пояснив, що був свідком того, як ОСОБА_17 у досліджуваний час, дату та місце вийшла з двору домоволодіння ОСОБА_18 , що знаходиться напроти двору, де перебував він-свідок.
На це він звернув увагу тому, що ОСОБА_17 кричала, а потім він побачив її у світлі фар автомобіля (БМВ).
Вона самостійно лягла на дорогу, щоб потрапити під колеса автомобіля, але він- ОСОБА_24 встиг зупинити рухаючись йому на зустріч автомобіль (БМВ), але не встиг зупинити мотоцикл під керуванням ОСОБА_7 .
Чоловіки, які перебували в автомобілі БМВ ( ОСОБА_21 , ОСОБА_34 , ОСОБА_33 ), на його-свідка переконання, повинні були бачити як ОСОБА_17 лягала на дорогу.
Він-свідок був присутній під час проведення двох слідчих експериментів і вважає, що крім відмінностей у манекені, що був задіяний у експерименті, та часі доби, коли вони були проведені, при першому слідчому експерименті було відображено більше обставин, приближених до обставин ДТП.
Особисто він давав більш точні пояснення під час першого слідчого експерименту, а під час другого - він-свідок був розгублений, оскільки йому вказував адвокат потерпілих куди йому треба стати.
Підписав він протокол другого слідчого експерименту через здійснення на нього примусу.
Але при цьому, свідок ОСОБА_24 даючи відповіді на поставлені йому запитання в суді апеляційної інстанції, не зміг дати пояснень тому, з яких підстав, на його думку, ОСОБА_17 лежала на проїзній частині, у який спосіб саме вона лягала на дорогу (чи впала), чому він підбіг не до неї, а почав зупиняти автомобіль (БМВ), що рухався у її напрямку з включеним світлом фар, у світлі яких і було видно ОСОБА_17 .
Не зміг свідок ОСОБА_24 вказати суду апеляційної інстанції і про те, що йому заважало не підписувати протокол другого слідчого експерименту, що був проведений у присутності інших осіб, зокрема ОСОБА_7 , який його не підписав.
Не надав конкретних пояснень свідок і щодо вчинення на нього, як він стверджує, примусу при підписанні протоколу, на що, зокрема, не вказав ОСОБА_7 будучи присутнім при оформленні протоколу.
І взагалі свідок ОСОБА_24 не мотивував свого твердження, що він не читав вказаний протокол, при цьому не пояснив, що йому заважало його прочитати.
Між тим, саме такі пояснення і свідчать про вільність вибору ОСОБА_24 щодо реалізації своїх прав під час проведення слідчого експерименту.
На противагу викладеним показанням ОСОБА_24 , свідок ОСОБА_18 у суді апеляційної інстанції, крім іншого показав, що дійсно між ним та ОСОБА_17 у вечір досліджуваних подій відбулася сварка у веранді будинку, під час якої вони голосно кричали, проте коли ОСОБА_17 зі своїми речами пішла з будинку, вона не кричала.
Після того як він почув глухий звук, схожий на удар (гуп), вийшов і побачив ОСОБА_17 , яка лежала поперек проїзної частини.
Він підняв її голову, а потім, побачивши, що вона мертва, опустив назад на проїзну частину.
У цей час, за метрів 15, стояли не тільки ОСОБА_24 , а і ОСОБА_28 та їх дівчата, яких він попросив викликати поліцію.
ОСОБА_24 та ОСОБА_28 повідомили його- ОСОБА_18 , що проїхав мотоцикл під керуванням ОСОБА_7 , що йому-свідкові підтвердили і особи, які перебували в автомобілі (БМВ) біля ОСОБА_17 та котрі також бачили, що мотоцикл переїхав ОСОБА_17 .
Чоловіки в автомобілі (БМВ) намагалися наздогнати ОСОБА_7 , але його не знайшли.
На досліджуваній ділянці дороги дійсно був ліхтар, що знаходився біля будинку сусіда ОСОБА_28 метрів за 20 на протилежній частині вулиці, який освітлював проїзну частину.
Не відповідають обставинам провадження показання ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції про те, що він ОСОБА_17 на дорозі не бачив, оскільки його засліпив автомобіль (БМВ), але при цьому він не пояснив у який спосіб автомобіль з увімкненим ближнім світлом, що не рухався, міг засліпити його ОСОБА_7 , що весь час до зближення перебував у русі.
Навпаки, з показань свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_16 та ОСОБА_40 видно, що ОСОБА_24 першим побачив саме автомобіль БМВ з увімкненим ближнім світлом фар, який додатково освітлював певну ділянку проїзної частини, на якій перебувала і ОСОБА_17 , зупинив його, спілкувався з особами, які перебували у салоні автомобіля, а тільки після цього, побачив мотоцикл під керуванням ОСОБА_7 , що наближався назустріч, який і учинив наїзд на пішохода ОСОБА_17 .

За клопотанням захисника суду першої інстанції прокурором був наданий протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2013 (копія - а.п. 9-13 т. 2, оригінал - а.п. 44-46 т. 2).
Суд першої інстанції, даючи оцінку вказаному протоколу, дійшов висновку, що він є недопустимим доказом, оскільки:
- слідчий експеримент проводився за відсутності захисника, представника потерпілих та самих потерпілих;
- автотранспортні засоби, які були задіяні у слідчому експерименті, не відповідали тим транспортним засобам, які безпосередньо були причетні до події ДТП;
- задіяний слідчим мотоцикл, був не ідентифікований за своїм видом та використовувався у експерименті без пасажира;
- погодні умови, при яких проводився слідчий експеримент - не зазначені;
- подія ДТП мала місце у травні 2013 року, натомість проведення слідчого експерименту проведено 25.07.2013, тобто не у той місяць, що є невідповідністю часу його проведення, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи захисника в суді апеляційної інстанції про те, що пояснення одних і тих ж свідків під час проведення слідчих експериментів в 2013 та в 2015 роках суттєво різняться між собою - не є безспірними, оскільки, згідно даних протоколів про проведення слідчих експериментів від 25.07.2013 та 04.09.2015, правильність заміру відстані при проведенні слідчого експерименту від 04.09.2015 щодо видимості макета пішохода з робочого місця водія в 59,6 м. проти 30,2 м., що вказана в протоколі від 25.07.2013, визначалася при безпосередній участі понятих, що вказано у протоколі, та саме автомобіля БМВ з включеним ближнім світлом фар проти автомобіля Хюндай, що був задіяний під час проведення слідчого експерименту 25.07.2013, без вказівки його моделі.
А тому слід визнати, що слідчим експериментом, який проведений 04.09.2015, встановлені більш об?єктивні дані у провадженні, ще і за тим, що фактично одні і ті ж його учасники знали об?єкти, що підлягають установленню і в послідуючому можуть вплинути на прийняття рішення у провадженні, проте, всі учасники слідчого експерименту, крім ОСОБА_7 , при встановленні певних величин відстані підписали без будь-якого застереження протокол слідчого експерименту від 04.09.2015.
Сама по собі постанова слідчого про призначення судово-автотехнічної експертизи від 26.07.2013, не є доказом у провадженні, як про те поставила питання сторона захисту, а лише процесуальним документом, на підставі якого проведена експертиза, а тому і не може слугувати підставою, що спростовує доведеність винуватості ОСОБА_7 за викладеними в ній вихідними даними на підставі проведеного слідчого експерименту 25.07.2013 (копія а.п. 14-15 т. 2, оригінал - а.п. 47 т. 2),
Дійсно висновок експерта № 135 від 30.07.2013 року вказує, що:
- водій мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 у дорожній ситуації, що склалась, з технічної точки зору, повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3. ПДР України, зміст яких викладений в дослідницькій частині висновку.
- обрана водієм мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 швидкість руху не перевищувала допустимої швидкості по умовам видимості елементів дороги в напрямку руху.
- в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій мотоцикла GEON GN150-11, транзитний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху. По причинах вказаних в дослідницькій частині висновку питання щодо наявності або відсутності у водія технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування маневру безпечного об`їзду в заданій дорожній ситуації дослідити не представляється можливим (копія а.п. 16-21 т. 2, оригінал а.п. 40-42 т. 2).
Проте, оскільки вказаний висновок експерта від 30.07.2013 був не повним та не дав відповіді на поставлені слідчим в постанові від 26.07.2013 питання, тому і виникла потреба у проведенні слідчого експерименту 04.09.2015 та призначенні іншої судово-автотехнічної експертизи постановою від 07.09.2015 року та повторної судової автотехнічної експертизи постановою від 06.07.2016 року, висновки яких від 12.10.2015 та 27.07.2016, відповідно, і були прийняті судом як належні докази у провадженні.
При цьому необхідно зауважити, що експертизу як на підставі постанови слідчого від 26.07.2013, так і 07.09.2015, проводив один і той же експерт ОСОБА_41 , який тільки застосував інші вихідні дані щодо видимості пішохода з робочого місця водія мотоцикла, що збільшилася з 30,2 м. до 59,6 м., та щодо видимості елементів дороги в напрямку руху мотоцикла - з 52,0 м. до 64,8 м. (а.п. 40-42 т. 2, а.п. 242-244 т. 1), які були встановлені у результаті слідчого експерименту від 04.09.2015, за участі більшої кількості осіб, що мають відношення до провадження.
Разом з тим неврахування судом на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2013 року та висновку експерта № 135 від 30.07.2013 року, - не впливає на висновок суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки його винуватість підтверджується не тільки висновками експертів та і іншими доказами у провадженні, дослідженими судом першої та апеляційної інстанцій, які є достатніми для прийняття правильного рішення у провадженні.
Клопотання сторони захисту, у тому числі в суді апеляційної інстанції, щодо надання доручення органу досудового розслідування провести повторно слідчий експеримент - залишено колегією суддів без задоволення як таке, що не знайшло свого обґрунтування, оскільки у провадженні було проведено два слідчих експерименти та під час другого слідчого експерименту його учасники знали про необхідність перевірки даних першого слідчого експерименту щодо заміру величин відстаней, які і були встановлені, що знайшло своє відтворення у протоколі проведення слідчого експерименту від 04.09.2015, а не погодження з визначеними величинами відстані лише ОСОБА_7 - не свідчить про їх неправильність.
Разом з тим, необхідно звернути увагу на те, що стороною захисту не приведено обставин того, у який спосіб станом на розгляд провадження у суді апеляційної інстанції з ухваленням рішення у січні 2020 року, можна максимально відтворити досліджувані події ДТП, що мали місце 26.05.2013.
Що стосується доводів сторони захисту щодо не підписання протоколу проведення слідчого експерименту від 04.09.2015 ОСОБА_7 , без його посилання на підстави такої відмови, то дана обставина ніяким чином не може слугувати підставою для визнання вказаного протоколу неналежним доказом у провадженні, а лише вказує на те, що ОСОБА_7 у такий спосіб реалізував свої права (а.п. 234-238 т. 1).
Водночас слід зазначити наступне.
Так положеннями п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, і як наслідок такий доказ визнається недопустимим.
З матеріалів досліджуваного провадження видно, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені по факту кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а не стосовно ОСОБА_7 (а.п. 203 т. 1).
ОСОБА_7 , викладаючи власну версію обставин дорожньо-транспортної пригоди, заперечував свою винуватості у її наслідках, що підлягало перевірці на виконання вимог ч. 2 ст. 9 КПК України.
Саме з цією метою за його згодою двічі був проведений слідчий експеримент, востаннє - 04.09.2015.
До проведення даного слідчого експерименту ОСОБА_7 вкотре були роз`яснені права, зокрема, не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
З позиції сторони захисту, у тому числі в суді апеляційної інстанції, не видно, що 04.09.2015 під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 не була надана можливість висловити свою власну точку зору і у такий законний спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе.
Доводи ОСОБА_7 про те, що йому слідчим не було надано право надати письмові пояснення щодо причин відмови від підписання протоколу слідчого експерименту від 04.09.2015 - нічим не підтверджені.
Дії слідчого у передбаченому законом порядку - не оскаржувалися, з будь-якими скаргами, заявами, клопотаннями з цього приводу ОСОБА_7 - не звертався.
Водночас слід зауважити, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту 04.09.2015 слідчим були порушені права чи свободи ОСОБА_7 , або слідчий у будь-якій формі примушував ОСОБА_7 до визнання своєї винуватості у вчиненні ДТП, чи були достатні дані вважати, що надалі ОСОБА_7 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, якому тільки 31.10.2017 повідомлено про підозру після отримання висновків повторної судової автотехнічної експертизи від 27.07.2016 (а.п. 250-254 т. 1).
За викладеним, на переконання колегії суддів, у даному провадженні встановлена відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_7 , а, відтак, і наявність підстав вважати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 04.09.2015, що підписаний без застереження іншими його учасниками, - не має.
Не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 розцінюється судом як спосіб його захисту з метою уникнути відповідальність чи пом`якшити свою участь у вчиненому.
Не є переконливими і доводи сторони захисту про те, що саме невідповідні чинним Правилам дорожнього руху України дії пішохода ОСОБА_17 стали причиною досліджуваної ДТП, в результаті якої вона від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події, - оскільки з достовірністю встановлено, що саме порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 2.1 а), 2.1 ґ), 2.3 б), 2.3 г), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_17 .
Згідно даних висновку судової експертизи № 60 від 05.08.2013, яка проведена на виконання постанови старшого слідчого а ОВС ВР ДТП СУ РВ ГУ МВС України в Київській області від 26.05.2013 (а.п. 223 т. 1), смерть ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа з розрушенням речовини мозку.
При дослідженні трупа ОСОБА_17 виявлено пошкодження: в області підборіддя синець синього кольору овальної форми розміром 4x3 см.; в області підреберної дуги справа садно коричневого кольору довгастої форми розташоване нижче рівня шкіри розміром 7x1,5 см.; над правою молочною залозою садно дугоподібної форми характеру вищеописаного розміром 10x0,5 см.; на зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині садно характеру вищеописаного розміром 5x1 см.; в верхній третині правого плеча ближче до плечового суглобу рана з осадненими краями щелевидної форми розміром 4x1 см., навколо рани садно довгастої форми розміром 7x2 см.; на передній поверхні правого плеча садно характеру вищеописаного розміром 4,5x2,5 см.; за правим вухом рана характеру вищеописаного розміром 4x1 см., в рані видно уламки кісток; голова сплющена з боків, права частина півкулі вдавлена до середини; в області лобу та лівої тім`яно-вискової ділянки рана щелевидної форми з рівними краями та гострими кутами, в рану виступають уламки кісток та рештки роздавленої мозкової речовини, рана розміром 17x10 см.; на боковій поверхні шиї справа з переходом на праву щоку полосовидні садна на ділянці 13x7 см., довжник саден розташований косо-вертикально; тверда мозкова оболонка розірвана в лобній та лівій тім`яно-висковій ділянці, із кістками склепіння черепа не зрощена; м`яка мозкова оболонка розірвана, частина мозку (лобна, тім`яна області) знаходиться поза межами черепної коробки, частина речовини мозку відсутня; в правій півкулі мозку та лівій півкулі мозку мається багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа з утворенням уламків неправильної чотирикутної форми розміром від 2x1 см. до 7x5 см.; кістки правої півкулі мозку вдавлені в черепну коробку з видавленням речовини мозку через рану в лобній і тім`яній ділянці; весь череп поділений круговими та мередіальними лініями переломів на фрагменти вищеописаного розміру і форми; перелом верхньої щелепи на рівні 4-го зуба справа та по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету; перелом нижньої щелепи на рівні 4-го зуба справа, з викришуванням губчастої речовини по зовнішній поверхні; перелом правої скулової кістки по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету.
Описані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень як небезпечні для життя.
Враховуючи характер ушкоджень та їх локалізацію можливо сказати, що через тіло покійної мав місце переїзд транспортним засобом, на що вказують характерні полосовидні садна в області шиї справа, сплющення голови з боків із вдавленням правої півкулі до середини та видавленням речовини мозку із черепної коробки із рани на лобі і лівої тім`яної ділянки. Садна на грудній клітці справа та в області правої верхньої кінцівки, та рана на плечі могли утворитися від виступаючих частин транспортного засобу. В момент наїзду покійна лежала на спині, а наїзд було зроблено в напрямку від правого плечового суглобу до лобу, тобто дані тілесні пошкодження могли утворитися в час та за обставин указаних в постанові.
При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа гр. ОСОБА_17 виявлений етиловий спирт в крові в концентрації 2,03 ‰. Така концентрація алкоголю в крові незадовго до смерті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а.п. 224 -225 т. 1).
ОСОБА_17 , згідно даних Свідоцтва про смерть, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п. 222 т. 1).
Дані висновки підтвердив в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_42 , вказавши, що наїзд на потерпілу було здійснено на праве плече, через тіло на голову, і не помітити такого наїзду на перешкоду особа, що керувала транспортним засобом, не могла.
При дослідженні тіла померлої не виявлено повторних ушкоджень чи травмувань, що вказує на те, що наїзд на потерпілу був здійснений одним колесом транспортного засобу, але яким саме, як-то: автомобілем, мотоциклом чи мопедом, - встановити не виявляється можливим, але і не виключається.
Звернув експерт ОСОБА_42 увагу і на те, що ОСОБА_17 мала індивідуальну природну особливість, яка полягає у тому, що у неї товщина кісток склепіння черепу становить 0,1-0,2 при звичайному - 0,3-0,5, а тому від одної травмуючої сили і настали такі наслідки у виді комплексу описаних тілесних ушкоджень.
Аналізуючи наведені вище докази, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_7 у порушенні п.п. 2.1 а), 2.1 ґ), 2.3 б), 2.3 г), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_17 , кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, як про те поставив питання в апеляційній скарзі обвинувачений, - колегія суддів не вбачає.
Призначене ОСОБА_7 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає вимогам ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого щодо неправильного розв`язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 , то слід вказати наступне.
Дійсно у даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, стягнення витрат на правову допомогу, та судових витрат.
Так, звертаючись до суду 20.11.2017 з позовом потерпіла ОСОБА_12 вказала, що за обставин кримінального правопорушення, визнаних судом доведеними, їй спричинена моральна шкода, яка полягає в стражданнях пов`язаних із втратою доньки ОСОБА_17 , що порушило звичайний спосіб життя та негативно відобразилося на її психічному стані.
Крім того, вона понесла матеріальні витрати на поховання ОСОБА_17 та витрати на правову допомогу за укладеною 22.08.2013 угодою № 52 з адвокатом ОСОБА_14 (а.п. 25-29 т. 1), який брав участь у провадженні під час досудового слідства та суді при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , з підготовкою процесуальних документів. Сума сплати за виконання доручення складає 10.000,00 грн.
Потерпіла ОСОБА_12 , яка визнана цивільним позивачем у провадженні, та представник її інтересів - адвокат ОСОБА_14 підтримали цивільний позов з уточненими позовними вимогами (а.п. 190-192 т. 2).
Згідно з приписами cт.ст. 128-129 КПК України, ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, оскільки шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України задекларовано, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Загальними вимогами цивільного процесуального права визначена обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Суд першої інстанції, ознайомившись із позовною заявою, матеріалами кримінального провадження, взявши до уваги позиції позивача, представника позивача та надані ними письмові докази на ствердження цивільного позову, відповідача та його представника, дослідивши всі матеріали справи дійшов висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню, з чим частково погоджується і колегія суддів.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Тобто розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає доказуванню, і за змістом ст.92 КПК України потерпіла не звільнена від обов`язку доказування.
За результатами розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 , суд, на підставі ст. 1201 ЦК України, ст. 2 Закону України Про поховання та похоронну справу, дійшов висновку, що витрати зазначені потерпілою у зв`язку з похованням її доньки - ОСОБА_17 , що полягають у понесених витратах на обряди до поховання та затрати на виготовлення та устаткування надгробного пам`ятника підлягають задоволенню у розмірі, що документально підтверджений: товарним чеком від 26.05.2013 на суму 4.460,00 грн., товарним чеком № 231 від 27.08.2013 року на суму 5.850,00 грн., накладною б/н від 15.09.2015 на 12.000,00 грн., накладною б/н від 22.11.2016 на суму 2.000,00 грн. (а.п. 101-107 т. 2).
За загальним правилом, встановленим ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
На підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України визначається, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з приписами ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
А тому, вирішуючи питання про обґрунтованість цивільного позову ОСОБА_12 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно погодився з її доводами про те, що у результаті вчинення злочину загинула її донька, чим їй була спричинена моральна шкода, що безперечно пов`язано зі стресом внаслідок втрати близької людини та втратою душевної рівноваги, що зумовило тяжкі психологічні страждання та переживання, які не припиняються і на даний час на фоні погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а тому і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначений у сумі 100.000,00 грн., що є правильним, з урахуванням і конкретних обставин провадження та того, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії злочинів, вчинених з необережності.
Правильно суд першої інстанції розв`язав цивільний позов і щодо розміру процесуальних витрат понесених ОСОБА_12 за надання їй правової допомоги адвокатом (а.п. 110 т. 2).
Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.
Стягнення з ОСОБА_7 процесуальних витрат вирішено у порядку ст. 124 КПК України.
Рішенням суду ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 1.500,00 грн. судових//процесуальних витрат, пов?язаних зі сплатою судового збору, та про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судового збору у розмірі 866,80 грн.

Оскільки при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність, - не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у ст.ст. 2, 7, 9 КПК України завданням кримінального провадження, засаді законності, та не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, ст.ст. 118, 119, 370 КПК України та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом, то рішення//посилання суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь Живиці 1.500,00 грн. судових//процесуальних витрат, пов?язаних зі сплатою судового збору, та про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судового збору у розмірі 866,80 грн. - підлягає виключенню з вироку у порядку ст. 404 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

У порядку ст. 404 КПК України вирок Володарського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 120 131 000 100 001 55 від 26 травня 2013 року стосовно ОСОБА_7 змінити: виключити з вироку посилання на стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 1.500,00 грн. судових//процесуальних витрат, пов?язаних зі сплатою судового збору, та про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судового збору у розмірі 866,80 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3