"22" травня 2020 р. Справа № 363/1418/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. Вишгород

Слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000451 від 06.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2020 року до Вишгородського районного суду надійшло клопотання слідчого, у встановленому законом порядку погоджене із процесуальним керівником прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури.

Обґрунтовуючи подання, слідчий посилається на наступне.

06.04.2020 року до чергової частини Вишгородського ВП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 06.04.2020 року приблизно 15:00 год. з території дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 намагався вчинити крадіжку генератора марки «Himoinsa».

06.04.2020 року відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером №0000451 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

В ході огляду місця події 06.04.2020 року, який проводився в період часу з 16:00 год. до 17:20 год. за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено дизельний генератор «Himoinsa», який є предметом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

Під час досудового розслідування, 06.04.2020 року слідчим винесено постанову про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу, а саме: дизельного генератора «Himoinsa», який вилучено під час огляду місця події. Крім того, вказаний речовий доказ передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

В подальшому в ході досудового розслідування встановлено, що 17.12.2008 року ОСОБА_5 придбав дизель-генераторну установку модель HYW45T5 виробник компанія «Himoinsa» відповідно до договору поставки №043-08/ДГ. Вказаний дизель-генератор на підставі усної домовленості з ОСОБА_6 , зберігався на території домоволодіння останньої, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

17.04.2020 року в якості свідка допитано ОСОБА_7 зі слів якої встановлено, що 09.11.2012 року за згодою свого чоловіка ОСОБА_5 остання продала садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщено на земельній ділянці з кадастровим номером :33:034:0055 ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_7 зазначила, що дизельний генератор, який знаходився за межами вищевказаної земельної ділянки та належить її чоловіку, вона не продавала.

Разом з тим, відповідно до показань свідка ОСОБА_6 встановлено, що дизельний генератор зберігався на території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 .

Відповідно до договору купівлі-продажу садового будинку від 04.10.2013 року ОСОБА_4 набула права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 з усіма кліматичними системами, освітленням та системами енергозабезпечення будинку, в тому числі резервними, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розміщений на земельних ділянках з кадастровими номерами :33:034:0055, :33:034:0056, який придбала у ОСОБА_8 .

Під час допиту в якості свідка ОСОБА_8 , останній повідомив, що 09.11.2012 року за згодою свого чоловіка, ОСОБА_7 продала йому садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :33:034:0055 та дві земельні ділянки, що межують з будинком кадастрові номери: :33:034:0056 та 322188800:33:034:00065. Будинок продано разом з дизель генератором. Крім того, 04.10.2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу вищевказаного будинку. Відповідно до п.1.3. договору купівлі продажу, за даним договором відчужується цілісний майновий комплекс з усіма кліматичними системами, освітленням та системами енергозабезпечення будинку, в тому числі резервними, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розміщений на земельних ділянках з кадастровими номерами :33:034:0055, :33:034:0056.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 власником дизель генератора марки «Himoinsa» являється ОСОБА_4 .

Згідно до показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 власником дизель генератора марки «Himoinsa» являється ОСОБА_5 .

Оскільки, матеріали кримінального провадження не містять документів на право власності дизель генератора «Himoinsa», 23.04.2020 року слідчим винесено постанову про речові докази у кримінальному провадженні відповідно до якої, визначено місце зберігання дизель генератора «Himoinsa», а саме на території Вишгородського ВП ГУНП в Київській області за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3.

Підставою накладення арешту на дизель генератора «Himoinsa» є те, що він має суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, оскільки є предметом кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та буде використано, як доказ в даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що на даний час досудове розслідування триває, встановлюються всі обставини кримінального правопорушення, а речові докази, мають істотне значення для досудового розслідування, оскільки потребує подальшого дослідження. Крім того, з метою збереження речового доказу, доцільно накласти арешт на зазначене майно з подальшим його зберіганням.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились. Слідчим подано заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Таким чином, слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання у відсутність слідчого та прокурора.
Дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту слідчий суддя дійшов до наступного.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Частиною 2 статті 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до п.1 ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно до п.3 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з матеріалів клопотання, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, на даному етапі досудового розслідування жодній особі не було пред`явлено обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, у клопотанні слідчого не зазначено, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Також клопотання не містить, документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим не доведено необхідність арешту майна на дизель генератор марки «Himoinsa», а тому клопотання слідчого є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи вище викладене, керуючись статтями 131, 132, 170-175 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.309 КПК України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1