Судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-773км20.
Більшістю голосів колегії суддів у справі прийнято рішення про відмову у задоволенні касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року щодо ОСОБА_2 .
Вважаю таке рішення неправильним і таким, що суперечить вимогам закону виходячи із наступного.
За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 185 на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 185 на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Згідно з вироком, ОСОБА_2 у період з 07 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року в м. Лозова та смт Краснопавлівка Харківської області вчинив ряд крадіжок, у тому з проникненням у сховище, а саме:
- 20 вересня 2017 року близько 08:30 з кабінету Лозівського навчально-виховного комплексу «Загально освітній навчальний заклад» Дитячий навчальний заклад №8 повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_4 300 грн;
- 18 жовтня 2017 року близько 08:30 з кабінету Лозівського навчально-виховного комплексу «Загально освітній навчальний заклад» Дитячий навчальний заклад №8 повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_4 400 грн;
- 20 жовтня 2017 року близько 09:00 у вестибюлі ДК «Дніпро» повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_5 400 грн;
- 19 грудня 2017 року близько 11:30 з кабінету Краснопавлівської селищної ради повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_6 270 грн;
- 20 грудня 2017 року близько 14:00 з кабінету клубу філії ПВРЗ ПАТ «Укрзалізниця» повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_7 900 грн;
- 15 січня 2018 року близько 12:00 з кабінету Управління освіти, молоді та спорту повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_8 340 грн;
- 30 січня 2018 року близько 13:00 з кабінету в їдальні ТОВ «Агросвіт» повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_9 860 грн;
- 31 січня 2018 року близько 10:30 з кабінету Краснопавлівської селищної ради повторно таємно викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_10 950 грн.
Прокурор у касаційній скарзі просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість.
Стверджував, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, зокрема призначене ОСОБА_2 за вироком місцевого суду покарання із застосуванням ст. 75 КК, який апеляційним судом залишений без змін, є занадто м`яким та недостатнім для виправлення засудженого. Вказував, що судами обох інстанцій не враховано кількості вчинених злочинів (9 крадіжок), що, на думку прокурора, свідчить про системний характер дій засудженого, даних про особу останнього, який ніде не працює, не одружений, та те, що вчинені ним діяння відносяться до тяжких та середньої тяжкості злочинів, унаслідок яких потерпілим було заподіяно шкоди на загальну суму понад 15 тисяч гривень. Вважав, що щире каяття засудженого у вчиненому є лише формальним, оскільки насправді така позиція останнього є лише його спробою уникнути реального покарання. Акцентував увагу на тому, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції належним чином доводів його апеляційної скарги не перевірив та обґрунтованих відповідей на них не надав, а тому ухвалене цим судом рішення не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
На думку більшості суддів колегії призначене ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст. 75 КК є правильним.
Однак із такою позицією колег не погоджуюсь та вважаю таке рішення хибним і неправильним, оскільки воно суперечить меті та загальним засадам і принципам кримінального законодавства.
За правилами ст. 75 КК застосування цієї норми можливе лише тоді, коли суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інших обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання.
Вважаю, що рішення про звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК прийнято судом без належного урахування всіх обставин справи.
Зокрема, судами першої та апеляційної інстанцій не було взято до уваги систематичний характер дій ОСОБА_2 , який упродовж незначного періоду часу (з серпня 2017 року по січень 2018 року) вчинив 9 епізодів викрадення чужого майна. При цьому він кожного разу усвідомлював протиправний характер своїх дій, знав, що такі є кримінально караними і що в такий спосіб позбавляє людей можливості розпоряджатися власними коштами, однак не припинив їх і продовжував вчиняти ці злочини, поки не був викритий працівниками поліції. Вчинені засудженим кримінальні правопорушення є тяжкими та середньої тяжкості злочинами. Викрадені кошти були у нього вилучені працівниками поліції та повернуті потерпілим під час досудового розслідування.
За таких обставин навіть щире каяття засудженого у вчиненні цих злочинів та висновок органу пробації про його середній ризик для суспільства не знижують ступінь тяжкості вказаних злочинів і не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для застосування до нього положень ст. 75 КК.
Враховуючи наведене вважаю, що касаційна скарга прокурора підлягає до задоволення.
Суддя ОСОБА_1