Справа № 629/537/20
Провадження № 1-кс/629/373/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2020 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю старшого слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 розглянувши в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000233 від 22.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и в :

Старший слідчий СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим з прокурором Лозівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку, а саме: мобільного телефону марки «IPONE-8», який має IMEI 1: НОМЕР_1 , сім-карту оператора мобільного зв`язку « VODOFON» за номером: НОМЕР_2 , шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування вказаним мобільним телефоном та сім-картою.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в ході досудового слідства встановлено, що 22.02.2019 року на підставі рапорту старшого о/у Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 внесені відомості до ЄРДР №0000233 за ч.2 ст.15. ч.2 ст.307 КК України, у зв`язку з тим, що група невстановлених осіб на території м.Лозова Харківської області займається збутом наркотичних речовин та їх аналогів шляхом так званих «закладок».

Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч.1 та ч.4 ст. 214 КПК України були внесені слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2019 року за № 0000233. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «IPONE-8», який має IMEI 1: НОМЕР_1 , та сім-карту оператора мобільного зв`язку « VODOFON» за номером: НОМЕР_2 .

Вилучений телефон та сім-карта мають істотне значення для досудового розслідування даного кримінального провадження, а саме є об`єктами кримінально протиправного діяння.

У судовому засіданні слідчий на задоволенні клопотання наполягала, посилаючись на доводи вказані у клопотанні.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення даного клопотання, надав письмові заперечення в яких вказав, що слідчим під час проведення обшуку були порушені права ОСОБА_4 , оскільки він, як його адвокат не був допущений до участі до обшуку. Крім того, в протоколі обшуку не вірно зазначений технічний засіб на який здійснювалася відео фіксація даної процесуальної дій. Також слідчим не був долучений до матеріалів кримінального провадження оригінал носія інформації з відеозаписом обшуку. Також в матеріалах доданих до клопотання не має жодних доказів про те, що ОСОБА_4 може бути причетним до скоєння кримінального правопорушення, яке передбачено ч.2 ст. 307 КПК України. Під час обшуку у ОСОБА_4 не були знайдені та вилучені будь-які наркотичні засоби, психотропні речовини або її аналоги чи речі, які б могли би бути доказами про скоєння кримінального правопорушення.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані докази, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.

У відповідності до п.1 та п.2 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Як вбачається в клопотанні та матеріалах доданих до даного клопотання відсутні будь-які докази, що вказаний мобільний телефон та сім-карта були використані чи пристосовані як засоби чи знаряддя вчиненні кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди. Крім того, слідчий у своєму клопотанні просить накласти арешт на мобільного телефону марки «IPONE-8», який має IMEI 1: НОМЕР_1 , сім-карту оператора мобільного зв`язку « VODOFON» за номером: НОМЕР_2 . І саме ці речі постановою від 07.04.2020 року були визнанні речовими доказами, але фактично, як слідчим було підтверджено у судовому засіданні, були вилучені мобільний телефону марки «IPHONE-8», який має IMEI 1: НОМЕР_1 та сім-карту оператора мобільного зв`язку « VODАFONE» за номером: НОМЕР_2 .

Крім того, як вбачається з протоколу обшуку від 06.04.2020 року, адвокат ОСОБА_5 не був допущений до участі у проведенні даної слідчої дії, що грубо порушує право на захист ОСОБА_4 та п.3 ч.3 ст.236 КПК України, в якій вказано, що слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язані допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення. Посилання слідчого ОСОБА_3 на те, що захисник не надав відповідних повноважень відразу після його прибуття, а також те, що слідчий вже закінчував проводити слідчу дію, а тому не допустив до участі в проведенні слідчої дії адвоката прямо порушує норми чинного кримінально-процесуального законодавства та може бути підставою для визнання доказів недопустимими під час проведення судового розгляду.

Що стосується клопотання адвоката ОСОБА_8 в частині повернення ОСОБА_4 вилучених під час обшуку речей, а саме: мобільного телефону марки «IPONE-8», який має IMEI 1: НОМЕР_1 , сім-карту оператора мобільного зв`язку « VODOFON» та банківської карти «ПриватБанку» № НОМЕР_3 , то слідчий суддя роз`яснює, що в разі відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучені речі під час обшуку, слідчий зобов`язаний повернути дані речі власнику. Банківська карта «ПриватБанку» № НОМЕР_3 була вилучена на підставі ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області про надання дозволу на проведення обшуку, а тому адвокат не позбавлений можливості звернутися з відповідним клопотанням до слідчого, а у разі відмови в задоволенні клопотання до слідчого судді про оскарження дій слідчого.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.131, 132, 167, 170-173, 175, 236 309 КПК України, слідчий суддя-

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000233 від 22.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України відмовити.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1