ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/889/20 Справа № 216/3135/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000847 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки слідчого судді містять істотні суперечності про те, що ризики не підтверджені прокурором належним чином, але у судовому рішенні зазначено, що слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні встановлено достатні підстави вважати, що підозрюваний дійсно може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, тобто вказані висновки слідчого судді є суперечливими та не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.
Також рішення слідчого судді не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так як висновки суду про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не обгрунтовані та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 вказав на те, що неодноразово надходили погрози від підозрюваного щодо нього та його родини, які він сприймає реально, та просить суд обрати запобіжний захід підозрюваному саме у вигляді тримання під вартою.
Крім того, під час досудового розслідування свідок ОСОБА_10 , якого підозрюваний ОСОБА_8 залучив до передачі грошових коштів, надав викривальні свідчення щодо нього, у зв`язку з чим на вказаного свідка з боку підозрюваного може бути здійснено тиск з метою зміни показань.
Більш того, на теперішній час встановлюються інші можливі факти причетності підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення інших аналогічних правопорушень, у зв`язку з чим підозрюваний, перебуваючи в умовах, не пов`язаних із позбавленням волі, не позбавлений впливати на інших свідків та/або можливих потерпілих з метою перешкоджання кримінальному провадженню.
Посилається на те, що висновки слідчого судді щодо наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки, окрім переліку захворювань та факту сумісного проживання з утриманцями, достатніх доводів щодо утримання підозрюваним вказаних осіб за відсутності в нього джерел для існування належним чином не підтверджено, а мати не позбавлена батьківських прав щодо сина ОСОБА_11 .
Зазначає, що іншим підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, які раніше не судимі, також мають на утриманні неповнолітніх дітей, з урахуванням позиції потерпілого та наявності аналогічних ризиків, обрані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, що свідчить про вибірковість застосування слідчим суддею норм кримінального процесуального законодавства при застосуванні запобіжного заходу у кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на два місяці, тобто до 19 серпня 2020 року, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 семи до 7 років, при цьому підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей доньку і сина, який після розлучення батьків проживає разом з батьком, має матір, яка є пенсіонеркою та має хронічні хвороби, в якої є він єдиним сином, що підтверджується показами свідка ОСОБА_12 , що свідчить про міцні соціальні зв`язки. Оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України й наведені в клопотанні ризики об`єктивно існують, однак прокурором не доведено високий ступінь ризику ухилення обвинуваченого від виконання передбачених КПК України процесуальних обов`язків, зокрема з`являтись за викликом до суду та перебувати в межах досяжності і неможливість його запобігання на теперішній час шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі. Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, то цей ризик також не підтверджено прокурором належними доказами, а тому вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями частини 1 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, старшому слідчому слідчого відділу Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_13 було відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 та застосовано підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання через недоведеність прокурором необхідності застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, отже, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, та не може бути визнана законною і обґрунтованою.

Так, відповідно до наданих матеріалів, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2020 року за № 0000847.

Наявними матеріалами встановлено, що 16 червня 2020 року о 13 годині 37 хвилин ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

17 червня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.189 КК України.

В ході апеляційного перегляду, колегія суддів встановила, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів враховує правову позицію, зазначену у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Як встановлено з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: протоколом допиту та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколами огляду мобільних телефонів, а також іншими матеріалами клопотання у їх сукупності.
Отже, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення є доведеною.
При цьому колегія суддів враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14 березня 1984 року у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Також встановлена наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення із погрозою насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб та санкція інкримінованого йому кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, а також незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, тому що відповідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 05 травня 2020 року, на його адресу неодноразово надходили погрози від підозрюваного щодо нього та його родини, які він сприймає реально (а.м. п. 7-8), а свідок ОСОБА_10 надав викривальні свідчення щодо нього, чим також може спричинити спробу підозрюваного впливу на нього.
Відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Також колегією суддів встановлено наявність ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у цьому кримінальному провадженні і їх застосування зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 і запобігти ризикам, пов`язаним із перебуванням його на волі.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вони є обґрунтованими, а тому вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та частково задовольнити клопотання слідчого, оскільки у суді всебічно та у повному обсязі доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.
Колегія суддів при ухваленні свого рішення за клопотанням слідчого щодо обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.
Ті обставини, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітніх дітей, матір пенсійного віку, яка хворіє і потребує його догляду, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Те, що син проживає разом із підозрюваним ОСОБА_8 , не є підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки разом з ними мешкає матір підозрюваного.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03 лютого 2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12 березня 2009 року Європейського Суду з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає виправданим необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями Європейського Суду з прав людини.
Також враховуючи встановлені підстави та конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів не визначає розмір застави в порядку, передбаченому п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Строк запобіжного заходу колегія суддів визначає в межах строку досудового розслідування, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції, - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2020 року.

Взяти під варту в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4