Ухвала
Іменем України
13 січня 2020 року

м. Київ
справа № 285/3737/17
провадження № 51-6044 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від 18 липня 2019 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 07 грудня 2006 року вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;
засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 14 серпня

2017 року приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проник до квартири АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_6 , де в одній з кімнат

із застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, умисно, повторно, наніс останньому легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито викрав гроші в сумі 631 грн, які знаходились в одязі потерпілого. З місця вчинення зник, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5

на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч. 2 ст. 186 КК. Вважає, що стороною обвинувачення, а також під час судового розгляду справи не було доведено умислу у ОСОБА_5 на проникнення

в квартиру саме з метою заволодіння чужим майном. Зазначає що така кваліфікуюча ознака, як завдання потерпілому значної матеріальної шкоди, не знайшла свого підтвердження, оскільки ні під час здійснення досудового слідства, ні під час судового розгляду справи, не було дано оцінку цій обставині і судом це питання не досліджувалось. Крім того вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, посилаючись на те, що потерпілий не наполягав на суворому покаранні, тяжких наслідків не настало, кошти потерпілому повернуті.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження

за касаційною скаргою захисника та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. Підвищена суспільна небезпека грабежу обумовлюється тим, що грабіжник не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно, і нехтуючи думкою очевидців.
Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб,

які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює

цю обставину.
Грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, об`єднує

в собі відкрите викрадення чужого майна та незаконне проникнення до житла

чи до іншого володіння особи.
При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення грабежу та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Суд у вироку визнав встановленим, що умисел на відкрите заволодіння майном потерпілого виник у ОСОБА_5 до того, як він проник у квартиру, і саме реалізуючи цей умисел, останній зайшов у житло ОСОБА_6 .
Твердження захисника про те, що ОСОБА_5 мав особисті мотиви (продовження вживання алкогольних напоїв у квартирі потерпілого) і не мав умислу на проникнення в квартиру саме з метою заволодіння чужим майном, є необґрунтованими

і спростовуються доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.
Так, як встановлено судом, ОСОБА_5 після проникнення в квартиру не вчинив жодних дій, які б вказували на досягнення ним іншої мети, ніж заволодіння майном. Натомість умисні дії ОСОБА_5 вчинялись швидкопливно, без розриву у часі

та були спрямовані виключно на відкрите заволодіння грошима ОСОБА_6 .
Згідно з вироком суду зазначені обставини підтверджуються: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вказували, що засудженому було відомо про наявність у потерпілого грошей, а також про те, що ОСОБА_5 заскочив у квартиру до потерпілого зненацька, штовхнув його на підлогу, нанісши удари по тілу, викрав з кишені штанів гроші та зник; рапортом оперативно чергового від 14 серпня 2017 року щодо надходження телефонного повідомлення про те, що в кв. АДРЕСА_2 сусід б`є батька; рапортом оперативно чергового від 16 серпня 2017 року, щодо надходження телефонного повідомлення з травмалогічного відділення Новоград-Волинського міськрайонного ТМО про те, що було надано допомогу ОСОБА_6 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення

від 14 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 , протоколами огляду місця події

від 14 серпня 2017 року квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , де було затримано ОСОБА_5 та вилучено гроші у сумі 631 грн,

а також місце вчинення злочину з фототаблицями; висновком судово-медичної експертизи від 17 серпня 2017 року, згідно з якою у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження; протоколами проведення слідчих експериментів від 31 серпня 2017 року висновком додаткової судово-медичної експертизи від 06 вересня

2017 року; протоком огляду місця події від 01 вересня 2017 року; висновком експерта № 1033 від 20 вересня 2017 року та інше.
Доводи захисника про те, що така кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 186 КК як завдання потерпілому значної матеріальної шкоди, не знайшла свого підтвердження,

є безпідставними, оскільки ця кваліфікуюча ознака засудженому ОСОБА_5

не інкримінувалась та судом не встановлювалась.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 09 вересня 2019 року, ретельно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність,

яке полягало у неправильній кваліфікації дій ОСОБА_5 , дав на них мотивовану відповідь та не знайшов підстав для зміни вироку в цій частині, повною мірою врахувавши всі обставини.
З урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи,

а також перевірених апеляційним судом, дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК кваліфіковані правильно, з чим погоджується і колегія суддів.
Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 3 ст. 186 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Касаційна скарга захисника не містить доводів про істотне порушення судами

першої та апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону,

які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника

ОСОБА_9 .
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду

від 09 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3