Справа № 592/7398/20
Провадження № 1-кс/592/3904/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2020 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду міста Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника слідчого ізолятора ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми заяву ОСОБА_3 на незаконне тримання під вартою,

у с т а н о в и в:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
19.06.2020 з Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» до слідчого судді надійшла заява ОСОБА_3 , у якій останній посилаючись на статтю 206 КПК України, просить ухвалити рішення про негайне звільнення з під варти у зв`язку із закінченням строку дії тримання під вартою.
Заява мотивована тим, що у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебувала кримінальна справа № 1-5/2006, провадження № 1/592/4/20, за його обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених пунктами 6, 13 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 3 статті 357 КК України. 03.06.2019 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.08.2019 включно, неодноразово продовжено його дію. 10.03.2020 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено до 08.05.2020 включно. 24.04.2020 Ковпаківським районним судом м. Суми винесено вирок. При постановленні вироку, у резолютивній частині суд вказав про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання ним законної сили. 08.05.2020 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2020 ним подано апеляційну скаргу. 15.05.2020 він отримав листа про відкриття апеляційного провадження на вирок суду у зв`язку з надходженням апеляційної скарги.
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2020 у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження не набув законної сили до того часу доки апеляційною інстанцією не буде винесено ухвали, а тому його ув`язнення в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» являється незаконним, оскільки дія запобіжного заходу, що була обрана йому 10.03.2020 у вигляді тримання під вартою закінчилася 08.05.2020 о 23 год. 59 хв., а будь-якого іншого рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ухвалено не було. Вказує, що утримання його під вартою в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» без будь-якого законного рішення суду, яке набрало законної сили - є грубим порушенням чинного законодавства, оскільки він незаконно позбавлений свободи та порушує права гарантовані Конвенцією.
Позиція сторін.
У судовому засіданні ОСОБА_3 свою заяву підтримав. Вказував, що ухвала суду, якою продовжено запобіжний захід закінчила свою дію о 23-59 год. 08.05.2020, рішення про продовження запобіжному заходу не приймалось, а вирок не набрав законної сили через оскарження в апеляційному порядку. Жодного судового рішення, яке набрало законної сили в місці його утримання не має, тому його перебування під вартою є незаконним.
Захисник ОСОБА_7 підтримала заяву ОСОБА_3 і просила задовольнити. Вказувала, що до ОСОБА_3 застосований запобіжний захід за КПК України 2012 року, зміна, обрання та скасування запобіжного заходу повинно відбуватись з дотриманням статті 331 КПК України і не повинно перевищувати більше 60 діб. Клопотання про продовження запобіжного заходу прокурором не подавалось, тому ОСОБА_3 перебуває у стані правової невизначеності щодо дії строку тримання під вартою, а згідно статті 203 КПК України дії запобіжних заходів припинено.
Представник Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 зазначила, що на даний час ОСОБА_3 утримується в слідчому ізоляторі законно на підставі судового рішення вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2020, яким запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до набрання вироком законної сили.
Прокурор ОСОБА_6 у задоволенні заяви просила відмовити. Вказувала, що ОСОБА_3 утримується на законних підставах на підставі вироку суду від 24.04.2020, яким засуджений до довічного позбавлення волі, запобіжний захід тримання під вартою застосовано до набрання вироком законної сили. Доводи сторони захисту про припинення дії запобіжного заходу на підставі статті 203 КПК України є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 постановлено обвинувальний вирок.
Встановленні слідчим суддею обставини.
Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 03.06.2019 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, який неодноразово продовжений.

Вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 24.04.2020 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених статтями 115 ч. 1, 115 ч.2 п.п. 6,13, 185 ч. 2, 187 ч. 4, 357 ч. 3, 70 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Міру запобіжного заходу відносно засудженого до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою і строк відбування покарання обчислювати з 17.08.2005 року з моменту його фактичного затримання.

Вирок суду оскаржений в апеляційному порядку, станом на 23.06.2020 законної сили не набрав.

Станом на 23.06.2020 утримується в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (а.с. 18).

Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до частин 2 - 3 статті 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Ковпаківського районнго суду міста Суми від 24.04.2020 до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, міру запобіжного заходу відносно засудженого до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Вирок законної сили не набрав, оскільки оскаржений в апеляційному порядку.

Розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ухвалення вироку здійснювався у порядку визначеному Кримінально процесуальним кодексом України 1960 року (далі КПК України 1960 р.).

За правилами пункту 11 частини 1 статті 324 КПК України 1960 р. постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання який запобіжний захід слід обрати щодо підсудного.

Відповідно до частини 1 статті 335 КПК України 1960 р. у резолютивній частині обвинувального вироку, серед іншого, повинно бути зазначено рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили і вказівка про порядок і строк оскарження вироку.

Статтею 343 КПК України 1960 р. передбачено, що постановляючи вирок, за яким до підсудного застосовується та чи інша міра покарання, суд повинен обміркувати питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили і має право обрати запобіжний захід або ж скасувати, змінити чи підтвердити раніш обраний.
При попередньому розгляді справи апеляційний суд може розглянути такі питання, пов`язані з підготовкою справи до апеляційного розгляду: про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу (пункт 5 частини 1 статті 358 КПК України 1960 р.).

Наведені положення вказують, що під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили.

Звертаючись до слідчого судді, ОСОБА_3 свою заяву обґрунтовує, зокрема положеннями статі 197 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК України) щодо строків дії ухвали про тримання під вартою.

Під час судового розгляду кримінальної справи запобіжний захід до ОСОБА_3 застосовувався за правилами, передбаченими КПК України.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Проте, обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді врегульовано статтею 331 КПК України.

Частина 3 статті 331 КПК України покладає на суд обов`язок незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта,….чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Отже, на відміну від стадії досудового розслідування, під час розгляду справи в суді запобіжний захід у вигляді тримання під вартою визначається вже не днями, а місяцями.

Згідно частини 1 статті 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Відповідно до частини 5 статті 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Судовий розгляд кримінальної справи завершився постановленням 24.04.2020 Ковпаківським районним судом міста Суми обвинувального вироку, копія якого наявна наявний у матеріалах особової справи ОСОБА_3 і яким міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Саме на підставі даного судового рішення з 24.04.2020 ОСОБА_3 утримується під вартою дотепер.

Відповідно до статті 1.1 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених є, зокрема: вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

Зазначені обставини спростовують доводи заяви ОСОБА_3 щодо незаконності утримання його під вартою в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

На підставі частини 5 статті 9 КПК України слідчий суддя також ураховує практику Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява № 5425/11, рішення від 04.06.2015, набуло статусу остаточного 04.09.2015), на яке зокрема посилався ОСОБА_3 , Європейський суд з прав людини зазначав, що починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції. У своїй практиці Суд постановляв, що у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання. У своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (пункти 31 - 32, 46 - 51).

Вироком суду від 24.04.2020 ОСОБА_3 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, тримання під вартою є частиною строку його покарання у вигляді довічного позбавлення волі, тому починаючи з дати постановлення вироку судом першої інстанції перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції.

На момент розгляду заяви ОСОБА_3 у порядку статті 206 КПК України відсутні об`єктивні підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою явно перевищує тривалість призначеного покарання.
Питання про доцільність та обґрунтованість тримання під вартою на стадії апеляційного оскарження віднесено до компетенції апеляційного суду, який має право змінити або скасувати цей запобіжний захід.

За встановлених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що доводи заяви ОСОБА_3 щодо незаконності утримання його під вартою в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» у зв`язку із закінченням строку дії тримання під вартою не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 206, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_3 про негайне звільнення з під варти, у зв`язку із закінченням строку дії тримання під вартою - залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Визначити час оголошення повного тексту ухвали - 08-30 година 24 червня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1