Справа № 307/193/20
Провадження № 1-кп/307/488/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження за № 0000158, про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, сезонного робітника, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 240 ч. 2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В порушення вимог ст.ст. 14-16, 18, 19 Кодексу України про надра, якими передбачено, що надра надаються у користування фізичним та юридичним особам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування надрами, для видобування корисних копалин, порядок видачі якого затверджено постановою Кабінету міністрів України № 615 від 30.05.2011 р. «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», а також за відсутності дозволу на проведення робіт (крім будівельних) на землях водного фонду, який відповідно до п. 7 ст. 14 Водного кодексу України видається на спеціальне водокористування, будівельні, днопоглиблювальні роботи, видобування лісу і гравію, порядок видачі якого затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 557 від 12.07.2005 р. «Про затвердження порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду», 15.06.2019 р., близько 11-ї год., у с. Тарасівка, ОСОБА_5 здійснив умисне, незаконне видобування на земельній ділянці водного фонду в руслі річки Терешулка з лівого боку за течією, на відстані близько 150 метрів від вулиці Гагаріна, суміші, яка згідно висновку експерта є сипкю гірською породою, з вмістом гравійної складової 88%, що відноситься до піщано-гравійної, загальною кубомасою 4.2 м. куб., яку навантажив екскаватором марки «ZTC», н/з НОМЕР_1 , на кузов вантажного автомобіля ЗИЛ-131, н/з НОМЕР_2 , яка згідно висновку експерта є частиною надр та належить до корисних копалин державного значення, чим завдав територіальній громаді Тарасівської сільської ради збитки 2944.47 грв.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ст. 240 ч. 2 КК України по кваліфікуючій ознаці незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Разом із обвинувальним актом суду було надано угоду про визнання винуватості від 15.01.2020 р., що укладена між обвинуваченим та прокурором Тячівської місцевої прокуратури на підставі ст. 472 КПК України. Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 240 ч. 2 КК України та призначення покарання, при умові, що ОСОБА_5 визнає свою вину. В такому випадку прокурор згідний із призначенням йому покарання у виді штрафу в розмірі 450 (чотириста п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів громадян. ОСОБА_5 зрозумілі наслідки укладення та затвердження цієї угоди, які передбачені ст. 473 КПК України і він розуміє наслідки невиконання даної угоди, що передбачені ст. 476 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ст. 240 ч. 2 КК України. Просив затвердити зазначену угоду.
Захисник не заперечує щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 314 ч. 3 п. 1 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 240 ч. 2 КК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 474 ч. 7 КПК України, відсутні.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.
Суд встановив, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалено вирок, так як умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим. Суд також бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.
Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експерта, які згідно ст. 124 ч. 2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_5 витрат за проведення експертиз в дохід держави у сумі 5495 грв.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 373, 374, 469, 470, 472-474 КПК України суд,
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 15.01.2020 р., що укладена у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000158 від 15.06.2019 р. між прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 240 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 450 (чотириста п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян 7650 (сім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази: піщано-гравійну суміш, передану на зберігання до камери зберігання речових доказів Тячівського ВП знищити; транспортні засоби залишити власникам.
Стягнути ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у сумі 5495 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень за проведення експертиз.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1