ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/752/20 Справа № 197/681/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000134 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народилася в м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 25 листопада 2015 року Березанським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, 29 січня 2019 року звільнений по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, проситьзмінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, призначивши ОСОБА_8 покарання без позбавлення волі із застосуванням положень статті 75 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що обвинувачений в судовому засіданні вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю компенсував потерпілій матеріальну і моральну шкоду, його відношення до вчиненого, відсутність щодо нього скарг за місцем проживання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, а також молодий вік обвинуваченого.
Вказує на те, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 стверджувала, що претензій до ОСОБА_8 не має, оскільки він повністю сплатив їй матеріальну і моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень, та просила не позбавляти його волі, крім того, прокурор в судовому засіданні також просив призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; також вирішено питання щодо стягнення судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 23 березня 2019 року разом з раніше знайомим ОСОБА_10 приблизно о 09 годині 30 хвилин проходили біля будинку АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_8 раптово виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 , не повідомляючи про свій злочинний намір ОСОБА_10 , діючи самостійно, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю огорожі, пройшов на територію вищевказаного домоволодіння, яке належить ОСОБА_9 , та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою фізичної сили рук відчинив вхідні двері та проник у зазначений будинок, де таємно викрав велосипед, та бідон на 40 літрів, які виніс з будинку, не повідомляючи свого знайомого ОСОБА_10 , який знаходився в цей час на вулиці, про те, що зазначені речі здобуті ним злочинним шляхом, та передав їх ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, повернувся до вищевказаного будинку, де таємно викрав інше майно, після цього ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник з викраденим майном, обернувши його на свою користь, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7 842 гривні.
Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом, доведеність його вини в апеляційній скарзі захисника не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до тяжких злочинів; наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, відшкодування потерпілій матеріальної і моральної шкоди, а також повернення викраденого майна потерпілій; обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину; особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштований, вчинив злочин, маючи не зняті і не погашені судимості за вчинення тяжких злочинів з корисливих мотивів, та злочин, в якому обвинувачується, вчинив через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про відсутність підстав для застосування вимог ст. 75 КК України.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжких злочинів з корисливих мотивів, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_8 покарання з реальним відбуттям у місцях позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом першої інстанції в повному обсязі таких обставин як визнання вини повністю, щире розкаяння, повне компенсування потерпілій матеріальної і моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки такі обставини судом враховані при призначенні йому покарання, про що зазначено у вироку суду та фактично враховано судом.
Також враховуючи тяжкість вчиненого злочину, який обвинувачений вчинив не задовго після звільнення по відбуттю покарання за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 25 листопад 2015 року, за яким ОСОБА_8 засудженого за аналогічний злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, а також обвинувачений був засуджений 29 червня 2011 року за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, яким ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, але 21 серпня 2011 року обвинувачений вчинив нові злочини в період іспитового строку за які його було засуджено 08 листопада 2011 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 304, ст.ст.70,71 КК України до позбавлення волі на строк до 3 років 3 місяців (а. м. п. 72-79).
Крім того, після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вищевказаним вироком від 08 листопада 2011 року обвинувачений ОСОБА_8 вже в липні 2015 року знов вчинив тяжкий злочин, що свідчить про стійку спрямованість обвинуваченого на протиправне збагачення злочинним шляхом, а тому застосування до нього положень ст. 75 КК України є недоцільним, оскільки не відповідає меті призначення покарання, визначеній у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме: забезпечення виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Доводи захисника на неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання думки потерпілої, яка просила призначити покарання без позбавлення волі не є слушними, оскільки вказана обставина зазначена у вироку суду, але із врахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічні злочини, що свідчить про те, що він висновків для себе не зробив, вказана думка не може бути взята до уваги як підстава для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України. З цих підстав не враховується і позиція прокурора, який висловився в суді першої інстанції щодо призначеного покарання.
Твердження захисника щодо не врахування обставин, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину та молодий вік є необґрунтованим, оскільки вказані обставини не мають вирішального значення для суду при призначенні покарання із фактичним врахуванням судом інших обставин у їх сукупності.
Посилання захисника на відсутність скарг за місцем проживання ОСОБА_8 приймається до уваги, оскільки відповідно до наданої характеристики за місцем проживання обвинуваченого від 10 травня 2019 року на ОСОБА_8 дійсно не надходило скарг до Гречаноподільської сільської ради, але в характеристиці зазначено, що ОСОБА_8 має схильність до крадіжок, та здобув не дуже добрі відгуки у жителів села (а. м. п. 70), а тому на думку колегії суддів вказана обставина не може бути прийнята до уваги як обставина, що пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише у місцях позбавлення волі, оскільки ОСОБА_8 , маючи не зняту і не погашену судимість, знову вчинив умисний злочин, з чим погоджується колегія суддів.
Висновок суду про недоцільність застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідає встановленим обставинам, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтованого призначив покарання у межах санкції частини 3 статті 185 КК України, майже у мінімальному розмірі строку покарання, та дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування статті 75 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, вважаючи його доводи не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року залишити без задоволення.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4