21.05.2020 Справа № 490/2735/20
н/п 1-кп/490/533/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
19 травня 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8 ,
за результатами підготовчого судового засідання щодо обвинувального акту, складеного під час досудового розслідування обставин кримінального провадження №0004095, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
18 травня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва з Миколаївської місцевої прокуратури №1 надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. Ухвалою суду від 18.05.2020 року призначено підготовче судове засідання на 19.05.2020 року.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, посилаючись на те, що досудове розслідування проведено у відповідності до вимог КПК України, а справа підсудна Центральному районному суду м. Миколаєва.
Захисник ОСОБА_7 залишив вирішення питання про призначення обвинувального акту на розсуд суду, пояснивши, що він не встиг підготувати свою позицію з цього питання через короткий строк повідомлення про судове засідання.
Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що заперечує проти призначення справи до судового розгляду.
Суд, вислухавши думку учасників справи, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, інші долучені до них документи приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Вимоги до складання та змісту обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування встановлюються статтями 291 та 109 КПК України відповідно.
Відповідно до ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір завданої кримінальним правопорушення шкоди, тощо.
Згідно зі ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та розумність його строків, а за ст.283 цього Кодексу, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Як слідує з положень ст.91 вказаного Кодексу, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та вид і розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди, що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, а формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, згідно з диспозицією певної статті КК України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
1.1. Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.
Так, у формулюванні обвинувачення, що викладено в обвинувальному акті наведені відомості про вчинення ОСОБА_6 певного злочину, а саме: «19.11.2019 року близько 19год 00хв, біль точного часу під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийшли до кафе, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 7, де присіли за столик та почали вживати алкогольні напої. В цей час до зазначеного вище кафе прийшов ОСОБА_6 , який зайшовши до приміщення вказаного розважального закладу, підійшов до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_6 розпочав конфлікт, завдавши удару рукою в область потилиці ОСОБА_10 та за останнього вступився ОСОБА_9 , який почав робити зауваження ОСОБА_6 , після у чого ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків.»( а.с.3)
Тобто, обвинувальний акт містить ствердження про вчинення злочину ОСОБА_6 не тільки за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, але ще іншого злочину відносно ОСОБА_10 , що передбачений ч.1 ст.126 КК України, а саме умисного завдання удару останьому. В той же час, за реєстром матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0004095 має статус свідка (а.с.7). Як вбачається із пояснень прокурора, наданих в підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_10 із заявою про вчинення щодо нього злочину з боку ОСОБА_6 не звертався, а тому не отримав статусу потерпілого у цьому кримінальному провадження, а дії щодо нього не отримали кримінально-правової оцінки через те, що злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України відноситься до злочинів приватного обвинувачення. Таким чином, зазначення в обвинувальному акті викладу злочинних дій ОСОБА_6 відносно ОСОБА_10 є неприпустимим, так як за вказані дії, обвинувачення ОСОБА_6 не висунуто.
Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, які отримали шкоду внаслідок дій обвинуваченого узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.
За таких обставин, на думку колегії суддів, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому фактично викладено про вчинення двох різних злочинів як за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України так і нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , не представляється за можливе реалізувати його право на захист в судовому засіданні. Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом, на справедливий судовий розгляд. Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Тому, такий виклад обвинувачення щодо ОСОБА_6 є неприпустимим, оскільки містить посилання на вчинення декількох злочинів та вказують на порушення вимог Конституції України та КПК України.
1.2. Крім того як вбачається із матеріалів наданих сторонами у підготовчому судовому засіданні, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004095 слідчими суддями підозрюваному ОСОБА_6 залучалися перекладачі з української на російську мову. Зазначене вбачається із ухвал слідчих суддів від 17 квітня 2020 року та 12 травня 2020 року. Підставою для прийняття таких рішень стало недостатнє володіння ОСОБА_6 державною (українською) мовою.
Як пояснив ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні, він не розуміє процесуальних документів складених українською мовою.
Також про зазначену обставину, ОСОБА_6 повідомив під час отримання від прокурора копії обвинувального акту та реєстрів матеріалів досудового розслідування, що підтверджується змістом розписки від 18.05.2020 року (а.с.19). Аналогічна позиція була висловлена ним під час отримання клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також пам`ятки про права та обовязки обвинуваченого.
Зазначена позиція ОСОБА_6 є послідовною, була висловлена ще під час досудового розслідування та стала підставою для залучення йому з боку слідчих суддів перекладача.
Під час підготовчого судового засідання ухвалою колегії суддів з врахуванням пояснень сторін та наданих письмових матеріалів також було прийнято рішення про необхідність залучення ОСОБА_6 перекладача із російської на українську мову.
Водночас, обвинувальний акт та відповідні матеріали ОСОБА_6 були вручені без перекладу на російську мову.
Статтею 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", яка була ратифікована Україною 17.07.97 року, також закріплено право особи на захист та на безоплатну допомогу перекладача, якщо особа не розуміє мови, якою здійснюється судочинство.
При розгляді кримінального провадження, учасник якого не володіє чи недостатньо володіє державною мовою, суд повинен враховувати правові позиції ЄСПЛ.
Водночас, сторона обвинувачення після залучення слідчим суддею перекладача внаслідок недостатнього володіння підозрюваним державною мовою не здійснила перекладу обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що є порушенням вимог ст. 29 КПК України та ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, така процесуальна дія, як вручення обвинувального акту підозрюваному, спрямована на забезпечення його права на захист, адже він вправі після ознайомлення з обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування сформувати свою правову позицію щодо викладеного обвинувачення, належним чином підготувтися до підготовчого судового засідання, вирішити питання щодо заявлення відповідних клопотань, що можуть бути вирішені в підготовчому судовому провадженні.
Відповідно до ч.3, 4 ст.29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.
Відповідно до Рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», в якому визначено, що право на допомогу перекладача стосується, як усних виступів, так і документальних матеріалів кримінального провадження. Ці гарантії надані з метою реалізації права на справедливий суд.
Пункт 48 рішення: «право на безоплатну допомогу перекладача стосується не тільки усних виступів під час розгляду, а й документальних матеріалів та досудового провадження. Так, кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, котрий здійснює письмовий та усний переклад усіх документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд.
З огляду на встановлене та враховуючи наявність залученого перекладача на досудовому слідстві, стороною обвинувачення не було здійснено переклад обвинувального акту та доданих до нього матеріалів та їх вручення ОСОБА_6 чим порушено право обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0004095, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України - прокурору, який направив його до суду.
2. Крім того, прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується, а підстав для зміни запобіжного заходу немає, та наявні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України. ОСОБА_6 , обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення долі, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений може незаконно впливати на свідків, знищити докази у справі. Інший запобіжний захід не може гарантовано запобігти ризикам відповідно до ст.177 КПК України. Крім того, прокурор звертає увагу на неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Обвинувачений та захисник залишили розгляд зазначеного питання на розсуд суду, водночас звернули увагу суду на суттєві порушення з боку сторони обвинувачення при зборі доказів винуватості ОСОБА_6 .
Вислухавши думки учасників процесу щодо вказаних клопотань, вивчивши надані сторонами документи, суд приходить до наступного.
Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що здійснення процесуальних дій з боку сторони обвинувачення, що стали причиною для повернення обвинувального акту неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 19 травня 2020 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_6 , не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі встановлює наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме - ризику втечі та переховування від суду з огляду на суворість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання винним, характеру злочинів за яким висунуто обвинувачення, за яке передбачене покарання до 10 років позбавлення волі. За матеріалами обвинувального акту покинув місця інкримінованого злочину. Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, не має законних джерел доходів, що може призвести до вчинення інших злочинів. Крім того, йому відомі анкетні данні свідка ОСОБА_10 , який є безпосереднім очевидцем інкримінованих ОСОБА_6 дій. У зв`язку з цим, суд доходить до висновку про доцільність продовження строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 години 00 хвилин 16 липня 2020 року. Крім того, суд враховує положення ч.5 ст.176 КПК України щодо неможливості застосування при цьому більш м`яких запобіжних заходів або визначення альтернативної застави.
За таких підстав, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 323, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0004095, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України - повернути прокурору.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 16 липня 2020 року включно.
На ухвалу в частині повернення обвинувального акту та продовження запобіжного заходу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2