ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/116/20 Справа № 201/2765/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004883 від 26 листопада 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_11 ,
прокурора - ОСОБА_12 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_6
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
законних представників обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_14 ,
представника потерпілого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року, ОСОБА_9 визнано винуватим та призначено покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 6 років позбавлення волі; за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України - у виді 14 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 14 років позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 6 років позбавлення волі; за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді тринадцяти років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 13 років позбавлення волі.
Окрім того, судом зараховано обвинуваченим до покарання строк їх попереднього ув`язнення, вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначено долю речових доказів.
ОСОБА_9 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. ч. 2 186, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за таких обставин.
Обвинувачені неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , при невстановлених обставинах, вступили у попередню злочинну змову, з метою вчинення тяжкого умисного злочину, а саме відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після чого, співучасники злочину, 25.11.2015 приблизно о 23 годині 30 хвилин, прибули до будинку АДРЕСА_3 , де побачили раніше незнайомих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Сподіваючись на те, що у вказаних чоловіків при собі наявні матеріальні цінності, які співучасники злочину визначили як об`єкт свого спільного злочинного посягання, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, під надуманим приводом зупинили потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Згідно розподілених ролей між собою, співучасники злочину, дії яких охоплено єдиним злочинним корисливим умислом, підійшли до вказаних потерпілих. ОСОБА_9 підійшов до потерпілого ОСОБА_16 , а ОСОБА_6 підійшов до потерпілого ОСОБА_17 .
Далі, реалізовуючи свій спільний єдиний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що своїми спільними діями вони вчиняють умисний злочин, неповнолітній ОСОБА_9 , згідно відведеної ролі, з метою подолання опору потерпілого, наніс один удар своєю правою рукою стиснутої у кулак в обличчя потерпілого ОСОБА_16 , а саме в область лівого підборіддя, від чого потерпілий впав на асфальтове покриття спиною вниз. Далі, неповнолітній ОСОБА_9 , продовжив наносити удари ногами, кількість яких під час досудового розслідування не встановлено, чим неповнолітній ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_16 фізичний біль, тобто насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Після чого, ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, почав перевіряти своїми руками майно потерпілого ОСОБА_16 , та своєю лівою рукою з правої передньої кишені кофти потерпілого ОСОБА_16 , відкрито викрав мобільний телефон марки «NOKIA» модель 3100 вартістю 80 гривень, в середині якого знаходилася сім-картка мобільного оператору «Life», на рахунку якої грошових коштів не було, та яка не становить матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_16 , а правою рукою з лівої передньої кишені кофти потерпілого відкрито викрав чоловічий гаманець «Mont Blanc» чорного кольору, вартістю 200 гривень, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 200 гривень, після того відкрито викрав, знявши з обличчя потерпілого чоловічі окуляри для корекції зору «Cerutti ce16305», вартістю 300 гривень.
При цьому, у вказаний час та місці, неповнолітній ОСОБА_6 , реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що своїми діями вони вчиняють умисний злочин, ОСОБА_6 , згідно відведеної ролі, з метою виключення опору потерпілого, наніс один удар своєю правою рукою стиснутою у кулак в обличчя потерпілого ОСОБА_17 , а саме в область лівого підборіддя, від чого потерпілий впав на асфальтове покриття спиною вниз. Далі, ОСОБА_6 продовжив наносити удари ногами, кількість яких під час досудового розслідування не встановлено, чим ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_17 фізичний біль, тобто насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Після чого, ОСОБА_6 реалізуючи спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, почав перевіряти своїми руками потерпілого ОСОБА_17 , намагаючись дістати своєю правою рукою грошові кошти в розмірі 200 гривень, які знаходились у внутрішній лівій кишені чоловічої кофти, яка була одягнута на потерпілому, але не зміг заволодіти вказаними грошовим коштами, оскільки ОСОБА_17 притиснув своєю лівою рукою зовнішню ліву частину своєї кофти, тим самим вчинивши опір злочинним діям ОСОБА_6 .
Після чого, співучасники злочину, неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , з викраденим майном зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, яким в подальшому спільно розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 780 гривень.
Продовжуючи спільну злочинну діяльність, співучасники неповнолітні ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , 30.11.2015 року близько 02 годині 15 хвилин, перебуваючи із малознайомим потерпілим ОСОБА_18 , поблизу будинку № 38-а по вулиці Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську, після спільного розпиття спиртних напоїв, на ґрунті виниклого словесного конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з одного боку, та потерпілим ОСОБА_18 з іншого боку, на ґрунті особистих неприязних стосунків, у обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , виник єдиний злочинний умисел спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_18 , з мотивів особистих неприязних стосунків. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи протиправно заподіяти смерть потерпілому, обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_6 вступили в попередню змову, розподіливши між собою ролі та обов`язки у вчиненні злочину.
Після чого, ОСОБА_6 реалізовуючи спільний єдиний злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 , з мотивів особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи протиправно заподіяти смерть потерпілому, діючи спільно із співучасником злочину ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, згідно розподілених ролей між собою, виконуючи відведену йому роль у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 спричинив один удар своєю правою рукою зжатою у кулак в обличчя потерпілого ОСОБА_18 , а саме в область верхньої щелепи зліва, від чого потерпілий впав на асфальтове покриття спиною вниз, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді: 3 саден на правій бічній поверхні обличчя, поверхневу рану на слизовій поверхні верхньої губи та 2 рани в правій завушній ділянці.
Після того, співучасник злочину ОСОБА_9 , реалізовуючи спільний єдиний злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 , з мотивів особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи протиправно заподіяти смерть потерпілому, діючи спільно із співучасником злочину ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб, згідно розподілених ролей між собою, виконуючи відведену йому роль у вчиненні кримінального правопорушення, підійшов до потерпілого зліва, який знаходився у лежачому положенні опираючись на лікті, ОСОБА_9 дістав з правої передньої кишені своєї куртки розкладний ніж, який утримуючи правою рукою, присівши біля потерпілого ОСОБА_18 , наніс останньому три удари лезом ножа зверху вниз у життєво-важливий орган, а саме в бічну поверхню шиї зліва з пошкодженням судин шиї, та три удари лезом ножа зверху вниз у життєво-важливий орган, а саме в грудну клітину середньої та нижньої третини з пошкодженням печінки, шлунку та товстого кишківника, спричинивши потерпілому ОСОБА_18 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: сліпе колото-різане поранення шиї, що починається колото-різаною раною №1 на шкіряних покривах лівої бічної поверхні шиї в верхній третині та продовжується у раньовий канал довжиною біля 14 см, у напрямку зверху донизу, спереду назад, та зліва направо, з пошкодженням підшкірно-жирової клітковини, м`язів, судин та нервових сплетінь шиї; сліпе колото-різане поранення шиї №2, що починається на шкіряних покривах на 1,8 см нижче рани №1, що продовжується у раньовий канал, що має аналогічну довжину та направлення раньовому каналу № 1, пошкоджує по своєму ходу підшкірно-жирову клітковину, м`язи, судини та нервові сплетіння шиї, міжхребцевий диск між п`ятим та шостим шийним хребцем; сліпе колото-різане поранення шиї № 3, що починається на шкіряних покривах на 4 см нижче рани № 2 та продовжується у раньовий канал, що має довжину приблизно 13,5 см, та має направлення зліва направо, декілька знизу до гори та спереду назад, пошкоджує по своєму ходу підшкірно-жирову клітковину, м`язи, судини, нервові сплетіння шиї, тіло 5-го шийного хребця по передній поверхні; проникаюче колото-різане поранення грудної клітини № 4, що починається на шкіряних покривах передньої поверхні грудної клітини в середній третині, та продовжується у раньовий канал, що має довжину приблизно 16 см, та має направлення зверху донизу, справа наліво, та спереду назад, пошкоджує по своєму ходу тіло грудини, черевну поверхню діафрагми, проникає в печінкову сумку; проникаюче колото-різане поранення № 5 та № 6, що починається на шкіряних покривах на передній поверхні грудної клітини в нижній третині, та продовжуються у раньовий, що обидва мають довжину приблизно 15,5 см, та направлення аналогічне рані № 4, пошкоджують по своєму ходу 6 та 7 ребра біля грудинної лінії ліворуч, черевну поверхню діафрагми, проникають у печінкову сумку, пошкоджують ліву долю печінки, шлунок, поперечну частину кишківника. Від отриманих вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_18 помер. ОСОБА_6 в цей момент, знаходячись безпосередньо поряд з ОСОБА_9 , спостерігаючи всі дії останнього, виконуючи відведену йому роль у вчиненні кримінального правопорушення, стежив за тим, щоб довкола не було сторонніх осіб, а у разі їх появи, згідно розподілених між собою ролей, повинен був повідомити про це ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_6 виконуючи дії направлені на зникнення співучасників злочину з місця вчинення кримінального правопорушення, викликав автомобіль таксі та разом з ОСОБА_9 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.
Умисні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які виразились в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфікується, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині розподілу процесуальних витрат та вирішення цивільного позову. Зазначити в резолютивній частині вироку про стягнення з ОСОБА_9 і ОСОБА_6 на користь держави вартість проведення судово-трасологічних експертиз та вартість проведення судово-товарознавчої експертизи з кожного обвинуваченого в розмірі 214 грн. 83 коп., 422 грн. 70 коп. та 107 грн. 70 коп. Окрім цього, зазначити в резолютивній частині вироку про стягнення з обвинувачених в рахунок відшкодування моральної шкоди по 350000 грн., з кожного. В іншій частині вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор, не заперечуючи доведеність винуватості обвинувачених, не оскаржуючи фактичних обставин, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому суд першої інстанції мав визначити розмір процесуальних витрат та суми відшкодування завданої злочином моральної шкоди, які повинні бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях.
В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить вирок змінити. Виключити з мотивувальної частини вироку висновки суду про кваліфікацію дій ОСОБА_6 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, перекваліфікувати його дії у цій частині на ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 396 КК України та призначити покарання за цими статтями закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги представник обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовує незаконністю та необґрунтованістю судового рішення.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити Виключити з мотивувальної частини вироку висновки суду про кваліфікацію дій ОСОБА_6 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, перекваліфікувати його дії у цій частині на ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 396 КК України та вважати засудженим обвинуваченого за цими статтями закону про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Так, захисник вказує на відсутність доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та не доведення обвинувачення в цій частині. ОСОБА_8 звертає увагу на те, що жоден з наявних у матеріалах справи доказів не засвідчує вину її підзахисного. Захисник зазначає, що дії обвинувачених не були узгодженими, а ОСОБА_6 лише захищаючи ОСОБА_9 від ОСОБА_18 , який на нього кидався, завдав останньому одного удару. При цьому, ОСОБА_6 не міг передбачити, що ОСОБА_9 раптово розпочне наносити удари потерпілому ножем. За вказаних обставин, на думку адвоката, дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 396 КК України. Що стосується злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, то на цей час обвинувачений, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, відбув покарання, у зв`язку з чим відмовився давати будь-які свідчення.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок змінити, виправдати його підзахисного за ч. 2 ст. 186 КК України та перекваліфікувати дії, призначивши йому мінімальне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Свої вимоги адвокат обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Так, адвокат вказує не та, що суд не надав належної оцінки поясненням свідків, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Так, адвокат зазначає, що суд помилково залишив поза увагою те, що потерпілі у судовому засіданні не впізнали обвинувачених. Поряд із цим, суд не врахував, що свідок ОСОБА_19 надавала суперечливі показання щодо обставин вчинення злочину та взагалі не допитувалась судом, у зв`язку зі смертю. За таких обставин, на переконання захисника, висновки суду не можуть ґрунтуватись лише на показаннях одного, померлого свідка.
Що стосується обвинувачення ОСОБА_9 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України то і ці обставини з позиції захисту є недоведеними. Так, адвокат вказує на відсутність доказів попередньої змови обвинувачених та вчинення вбивства групою осіб. На переконання сторони захисту, суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_20 та помилково розцінив позицію обвинувачених щодо небажання давати показання з цього приводу як спосіб захисту.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження стосовно поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у ст. 21 КПК.
Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені нормою ст. 31 КПК. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох суддів і трьох присяжних.
Так, ст. 384 КПК визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.
Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки в такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Зі змісту цієї норми кримінального процесуального закону видно, що виконання судом вищевказаного зобов`язання не пов`язано з тим, роз`яснив прокурор обвинуваченому про таку можливість до передачі обвинувального акта до суду чи ні.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор письмово роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_21 про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних. Це письмове роз`яснення, підписане обвинуваченими, було додано до матеріалів кримінального провадження.
Однак, судом апеляційної інстанції під час вивчення матеріалів кримінального провадження та прослуховування аудіозапису судових засідань встановлено, що складом суду, яким ухвалено оскаржуваний вирок, не було виконано вимог ч. 1 ст. 384 КПК України та не роз`яснено як під час підготовчого так і під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 їх право на розгляд провадження судом присяжних, незважаючи на те, що вони обвинувачуються у вчиненні злочину, що відносяться до категорії, зокрема, особливо тяжкого.
Разом з цим, право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист.
Зазначений висновок узгоджується і з позицією Верховного Суду України у постанові від 25 червня 2015 року у справі № 5-111кс15 та позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 51-1253зпв18 від 07 листопада 2018 року у справі № 751/4876/15-к.
Так, Верховний Суд України констатував, що право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист, і невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог ст. 384 КПК є безумовною підставою для скасування судових рішень судом вищої інстанції. Суд під час підготовчого судового засідання повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Зазначені вимоги закону судом не було дотримано, чим порушено право обвинувачених на захист.
Окрім того, відповідно до ч. 3, 4, 5, 6 ст. 18 ЗУ Про судоустрій та статус суддів у місцевих загальних судах та апеляційних судах діє спеціалізація суддів із здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх. Судді (суддя), уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами суддів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь-якого судді цього суду, якщо пропозиція голови суду не була підтримана, на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно. Кількість суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, визначається окремо для кожного суду зборами суддів цього суду. Суддею, уповноваженим здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, може бути обрано суддю зі стажем роботи суддею не менше десяти років, досвідом здійснення кримінального провадження в суді і високими морально-діловими та професійними якостями. У разі відсутності в суді суддів з необхідним стажем роботи суддя, уповноважений здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обирається з числа суддів, які мають найбільший стаж роботи на посаді судді.
Відповідно ч. 14 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження щодо розгляду стосовно неповнолітньої особи обвинувального акта, клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності, застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, їх продовження, зміну чи припинення, а також кримінальне провадження в апеляційному чи касаційному порядку щодо перегляду прийнятих із зазначених питань судових рішень здійснюються суддею, уповноваженим згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів" на здійснення кримінального провадження стосовно неповнолітніх. У разі якщо таке кримінальне провадження має здійснюватися судом колегіально, головуючим під час судового розгляду може бути лише суддя, уповноважений згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів" на здійснення кримінального провадження стосовно неповнолітніх.
З матеріалів кримінального провадження видно, що згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2018 року було вирішено визначити спеціалізацію щодо розгляду конкретного кримінального провадження за обвинуваченням неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - суддям ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , що не відповідає вищенаведеним вимогам закону.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що при ухвалені оскаржуваного вироку суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що, відповідно до вимог ст. ст. 7, 9, 412, 415 КПК України, є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, скасовуючи вирок через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду, колегія суддів, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, не входить в обговорення обставин та суті як прийнятого рішення так і доводів апеляційних скарг, при цьому не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
У разі підтвердження, під час нового судового розгляду, об`єму обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, призначене обвинуваченим покарання слід вважати таким, що відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинувачених.
Беручи до уваги те, що судове рішення скасовано, а також те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою забезпечення судового розгляду, суд вважає за доцільне залишити їх під вартою на строк, мінімально необхідний для проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.7, 9, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 залишити у вигляді тримання під вартою строком до 01 квітня 2020 року.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишити у вигляді тримання під вартою строком до 01 квітня 2020 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4