Дата документу 26.03.2020 Справа № 310/8702/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/662/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/8702/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Нововасилівка Бердянського району Запорізької області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 19.10.2019 року приблизно о 19 годині, перебуваючи на законних підставах в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненою, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрала грошові кошти в розмірі 1500 грн., належні ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_7 залишила місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1500 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Їй призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.02.2019 року остаточно призначено покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, призначити обвинуваченій покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком призначити остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що обвинувачена має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштована на риборозділювальному виробництві, частково відшкодувала завдану шкоду та має намір повністю її відшкодувати. Неврахування даних обставин призвело до призначення обвинуваченій надмірно суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченою ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до злочинів середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання, судом встановлено не було.

Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка за місцем проживання характеризується задовільно, завдану потерпілій шкоду не відшкодувала, раніше судима за вчинення аналогічного корисливого злочину. Злочин у даній справі обвинуваченою вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої, колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, яке до того ж призначено судом у мінімально можливому розмірі.

Крім того, не можна визнати явно несправедливим через суворість і розмір остаточно визначеного судом покарання на підставі ч.1 ст.71 КК. Адже суд приєднав до призначеного покарання із невідбутої частини покарання за попереднім вироком, яка складає 1 рік, лише 2 місяці позбавлення волі. А тому розмір остаточно визначеного покарання за сукупністю вироків є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому захисник в апеляційній скарзі не навів переконливих мотивів, які би доводили явну диспропорцію чи неадекватність між визначеним судом розміром покарання та тим розміром покарання, яке вимагав призначити захисник.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

За наведених обставин апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4