Номер провадження: 11-кп/813/1883/19
Номер справи місцевого суду: 523/4047/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року про відмову в продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0004389 від 05.08.2015 року,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоградівка, Овідіопольського району, Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0004389 від 05.08.2015 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Суворовському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0004389 від 05.08.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 . Обвинувачений та його захисник, заперечуючи проти клопотання прокурора, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого на домашній арешт.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання строком на 2 місяці, до 19.01.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення про зміну запобіжного заходу, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, а також, що обвинувачений перебуває під вартою вже близько 4 років, що у відповідності до Закону про зміну порядку зарахування попереднього ув`язнення складає близько 8 років, районний суд дійшов висновку, що на даний момент ризики, передбачені ст. 177 КПК України зменшились.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказує, що ухвала суду незаконна та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Оскільки наявні ризики, а саме переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення усіх обставин даного кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Обґрунтовуючи прийнятність апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд виходить, в тому числі, із того, що мета законодавчого регулювання можливості оскарження рішення суду щодо розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою пояснюється необхідністю виконання завдань кримінального провадження, до яких можна віднести захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду та вирішення справи у розумні строки. При цьому істотно важливим є захист прав, свобод та законних інтересів не тільки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, їхнього права на свободу, а й суспільства, держави та інших учасників кримінального провадження, особливо потерпілого та цивільного позивача, яким кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, і які можуть поновити свої права не раніше, ніж справу буде вирішено по суті.

При цьому апеляційний суд також приймає до уваги, що встановлені в законі обмеження чи заборони не можуть бути свавільними та несправедливими, а повинні переслідувати легітимну мету, бути пропорційними і не порушувати саму суть права на судовий захист.

Таким чином, враховуючи характер та особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення, конкретні обставини даного кримінального провадження, необхідність захисту інтересів потерпілої сторони і держави, апеляційний суд приймає апеляційну скаргу до провадження.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією ч.1 ст.115 КК України, яке у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.
Положеннями ч. 1 ст. 412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги прокурора, враховує те, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Апеляційний суд, здійснюючи повноваження із дотримання прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.177, ст. 178, 194 КПК України, вважає ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, разом із пред`явленим обвинуваченням, даними про особу обвинуваченого, такими, що дають підстави для продовження забезпечення запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Мотивуючи прийняте рішення районний суд послався на пояснення матері обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні, однак відповідно до журналу судового засідання від 19.11.2019 року, наявного в матеріалах провадження, зазначена особа не була присутньою в судовому засіданні, на що і вказали прокурор та представник потерпілого під час розгляду апеляційної скарги.
Доводи суду першої інстанції про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_8 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані щодо наявності у обвинуваченого на утриманні дітей, крім того, посилання суду на те, що обвинувачений був працевлаштований до затримання, матеріалами справи не підтверджений. Крім того, жодним чином судом не обгрунтовано визначення місця проживання обвинуваченого за місцем мешкання його матері ОСОБА_10 , а не за місцем мешкання його сім`ї, якщо він відповідно до рішення суду мав сім`ю та утримував дітей.
Підставою для зміни запобіжного заходу може бути лише обґрунтоване підтвердження того, що ризики, які були зазначені в ухвалі суду при його обранні на теперішній час відпали, що в свою чергу, на думку апеляційного суду доведено не було.
Під час розгляду питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки у разі доведеності вини обвинуваченого передбачено можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що може викликати загрозу втечі обвинуваченого.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи прокурора про те, що ризики, які мали місце на час обрання запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, є обґрунтованими, а тому заявлене прокурором клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, також враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що також узгоджується із правовою позицією викладеною в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії».
З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали, а саме: ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працює, не має постійного джерела доходів, неодружений, відсутні міцні соціальні зв`язки, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризиків, а саме: обвинувачений, який міцних соціальних зв`язків не має, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків в кримінальному провадженні; виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про необґрунтованість рішення районного суду про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, не врахувавши та не дослідивши всі обставини та наявні ризики, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що позбавляло його прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частина 1 ст. 412 КПК України зазначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 скасуванню, з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити, продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у кримінальному провадженні №0004389 від 05.08.2015 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 18.01.2020 року включно.
Взяти обвинуваченого ОСОБА_8 під варту в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4