Справа № 991/767/20
Провадження1-кс/991/778/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у режимі відеоконференції у приміщенні Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення,-

у с т а н о в и в:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій зазначено, що 11.01.2020 ОСОБА_3 звернувся на спеціальну телефонну лінію Національного антикорупційного бюро України (надалі-НАБУ) із заявою про вчинення кримінального правопорушення колегією суддів Верховного Суду, яке полягає у винесенні ними неправосудної ухвали від 22.11.2019 по справі №815/516/18, тобто у кримінальних правопорушеннях, передбачених ст. 375 та ст. 364 КК України.
ОСОБА_3 зазначає, що його зава викладена з його слів у телефонному режимі та зареєстрована уповноваженою особою НАБУ за № Д-662.
Станом на час звернення із скаргою до суду відповіді від НАБУ про внесення відомостей до ЄРДР за його повідомленням не надходило.
У зв`язку із зазначеним ОСОБА_3 просить: зобов`язати директора НАБУ ОСОБА_4 внести відомості до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення колегією суддів Верховного Суду, передбачені ст. 364, 375 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги, просив задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник НАБУ у судове засіданні не прибув, подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги посилаючись на те, що у повідомленні ОСОБА_3 не наведено об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаними суддями кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, тому заяву скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Києві.
Неявка представника НАБУ, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши письмові пояснення, матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 4 ч. 5 цієї статті до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналогічні положення викладені і в п 1, 2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме: формування Реєстру розпочинається з моменту внесення до нього Реєстратором відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, зазначених у заяві чи повідомленні про його вчинення або виявлених ним самостійно з будь-якого джерела. Усні заяви заносяться слідчим або прокурором до протоколу, який підписується заявником. Відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 11.01.2020 звернувся на спеціальну телефонну лінію НАБУ із заявою про вчинення колегією суддів Верховного Суду кримінальних правопорушень за ст. 364, 375 КК України.
У своєму повідомленні ОСОБА_3 вказав, що колегією суддів Верховного Суду у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 22 листопада 2019 року по справі №815/516/18 постановлено неправосудну, незаконну ухвалу. На думку ОСОБА_3 колегія суддів Верховного Суду зловживала службовим становищем, з метою неправомірної вигоди та постановила завідомо неправосудне рішення.
Дослідивши матеріали скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлення не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддями Верховного Суду корупційного кримінального правопорушення.
Відомості, зазначені ОСОБА_3 у повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці обставин, та зводяться до незгоди із прийнятим суддями рішенням.
При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Разом з цим, слідчий суддя враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується суддів, вважаю за необхідне враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Варто зауважити, що у повідомленні ОСОБА_3 не наведено конкретних та об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального корупційного правопорушення, а також кримінального правопорушення за ст. 375 КК України, яка не віднесена до підслідності детективів НАБУ та підсудності ВАКС. Національним бюро повідомлення ОСОБА_3 скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Києві, тому доводи останнього з приводу порушення його прав, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
ОСОБА_3 в судовому засіданні посилався на Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у листі від 12.01.2017, однак цей лист не є нормативно-правовим актом, носить інформативний характер, тому слідчий суддя не вважає доцільним його застосування при вирішення цієї скарги.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Керуючись ст. 2, 7, 303-309, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1