Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/433/2020 Справа №641/1111/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
при розгляді у підготовчому судовому засіданні в м. Харкові кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003708 від 30.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2,3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , який звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст. 307 КК України.
До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У судове засідання з`явились прокурор, захисник, обвинувачений доставлений конвоєм.
В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 331 КПК України та відсутність підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого.
Захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку:
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до вимог ст..331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення-злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки ОСОБА_6 звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2,3 ст. 307 КК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 . Крім того, суд враховує суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення та імовірність ухилення обвинуваченого від суду, ризик втечі, а також продовження скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим.
В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що обставини, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, продовжить скоєння кримінальних правопорушень, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу або зміну раніше обраного запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, згідно вимог ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, вважає, що на цей час не має підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому та приходить до висновку щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 , раніше визначений ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2019 року в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в гривневому еквіваленті складає 576300,00 грн. залишити без змін.
Керуючись ст. 29 Конституції України ст.ст. 176 ч.5, 177, 183, 197, 199, 331, 395 КПК України,
У Х В А Л И В :

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст. 307 КК України, строком на 60 днів, тобто до 16 квітня 2020 року.
Розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 , раніше визначений ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2019 року в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в гривневому еквіваленті складає 576300,00 грн. - залишити без змін.
Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Суддя - ОСОБА_2

Суддя - ОСОБА_3