ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/6134/19 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/537/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.72 КК України
УХВАЛА
Іменем України

14 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2019 стосовно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання відповідно до вимог ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року №838-VIIІ). На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року №838-VIIІ) засудженому ОСОБА_8 у строк покарання за вироком Люблинського районного суду м. Москви від 25.07.2014, з урахуванням ухвал Харківського районного суду Харківської області від 29.02.2016 та від 13.08.2018, зараховано строк попереднього ув`язнення з 09.07.2013 року до 19.08.2014 року, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі. Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року №838-VIIІ) необхідно зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення по вказаній кримінальній справі у період з 09.07.2013р. (дата фактичного затримання) по 19.08.2014р. (дата набрання законної сили вироку Люблинського районного суду м. Москви від 25.07.2014). Інший проміжок часу не є строком попереднього ув`язнення ОСОБА_8 по відповідній кримінальній справі, адже фактично у вказаний період виконувався вирок.
Також суд вказав, що ОСОБА_8 на день набрання чинності Законом №1185-VII від 08.04.2014р. та відповідних змін до нього не був засуджений та не відбував покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Та обставина, що у цей період до нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, жодним чином не може вплинути на застосування до нього амністії, адже попереднє ув`язнення не є тотожним поняттю відбування покарання і не підміняє його собою. Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання на підставі ст.72 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду частково, застосувати до ОСОБА_8 положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Мотивуючи скаргу вказала, що згідно зі ст.6 вказаного закону засудженим скорочується наполовину невідбута частина покарання у виді позбавлення волі на певний строк; перебіг строку відбування покарання ОСОБА_8 розпочався з моменту затримання 09.07.2013 року. Не погодилася з висновком районного суду щодо неможливості застосування до засудженого акту амністію, з посиланням на Інформаційний лист ВСУ від 26.05.2014 року Про деякі питання застосування амністії у 2014 році, Висновок комітету від 06.05.2014 року стосовно Проекту Закону про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні від 29.04.2014 року, зазначила, що амністія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання чинності законом про амністію включно та незалежно від того чи було закінчено досудове слідство чи судовий розгляд
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зі зміненими доводами просить частково скасувати ухвалу, застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». В обґрунтування апеляційних вимог навела доводи, що є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 .
Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зі зміненими доводами просить частково скасувати ухвалу районного суду, застосувати до нього положення ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг; засудженого та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині правильності відмови в задоволенні клопотання про застосування до засудженого акту амністії.
Вивченням матеріалів провадження встановлено, що вироком Люблинського районного суду м. Москви від 25.07.2014р. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст.30 ч.3, 228-1 ч.3 п. «а», 30 ч 3, 228-1 ч.3 п.п. «а», «г» КК РФ (в редакції Федерального закону від 19.05.2010р. №87-ФЗ), 30 ч.3, 228-1 ч.4 п. «а», 30 ч.1, 228-1 ч.4 п.п. «а», «г» КК РФ та призначено покарання із застосуванням ст. 69 ч. 2 КК РФ у виді 12 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено у вигляді тримання під вартою.
Вирок набрав законної сили 19.08.2014 року (о.с. а.с. 36)
Ухвалами Харківського районного суду Харківської області від 29.02.2016 року та від 13.08.2018 року визначено вважати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України - за злочин, скоєний 03 жовтня 2012 року - у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, без конфіскації майна; за ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України - за злочин, скоєний 28 листопада 2012 року - у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, без конфіскації майна; за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України - виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, без конфіскації майна; за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років, без конфіскації майна.
Захисником засудженого адвокатом ОСОБА_9 до суду першої інстанції було подане клопотання про застосування до ОСОБА_8 положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», в задоволенні якого судом було відмовлено з наведених вище підстав.
Аналізуючи обґрунтованість апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на наступне.
19 квітня 2014 року набрав чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.
Відповідно до статті 6 вказаного Закону підлягає скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.
09.07.2013 року ОСОБА_8 було затримано компетентними правоохоронними органами Російської Федерації. (о.с. а.с. 8)
Постановою Кузьминського районного суду м. Москви від 11.07.2013р. ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався постановами цього ж суду від 07.08.2013, 05.09.2013, 07.11.2013, 24.12.2013, 06.03.2014, 07.05.2014 та постановою Люблинського районного суду м. Москви від 20.05.2014 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 09.07.2013 року.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 611 КПК України, виконання покарання в Україні стосовно переданої особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримінально-виконавчим законодавством України. Щодо засудженого, переданого для відбування покарання в Україні, настають такі самі правові наслідки, як і щодо осіб, засуджених в Україні за вчинення такого ж кримінального правопорушення. До особи, переданої в Україну для подальшого відбування покарання, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, амністію або здійснено помилування у порядку, передбаченому законом.
Обґрунтовуючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про застосування амністії, районний суд зробив висновок, що відповідно до вимог ст.6 Закону №1185-VII амністія може бути застосована лише до осіб, які на день набрання чинності цим законом (19 квітня 2014 року) відбувають покарання в якості засудженого, тобто вирок щодо яких набрав законної сили, а вирок щодо ОСОБА_8 набув законної сили лише 19 серпня 2014 року, що виключає застосування до нього вказаного акту амністії.
Проте, такий висновок районного суду ґрунтується на неправильному тлумаченні Закону України від 8 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році». Не статтею 6, а статтею 12 вказаного Закону визначено коло осіб, на яких поширюється його дія. Статтею 12 Закону № 1185-VII, передбачено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом. Стаття 6, на яку послався районний суд, не звужує коло осіб, визначене статтею 12, до яких може бути застосована амністія, а визначає умови, за яких здійснюється скорочення наполовину невідбутої засудженими частини покарання.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що слово «засуджений» в Законі України «Про амністію у 2014 році», з огляду на системне тлумачення його норм, а також беручи до уваги зміст ч.2 ст.6 3акону України «Про застосування амністії в Україні» має більш широке значення, аніж визначення закріплене у ч.2 ст.43 КПК України та охоплює собою й особу обвинуваченого, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, який не набрав законної сили (пункт 2 (Зноска 2) Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2014 року №223-75704-14) «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін»).
Крім того, ч. 2 ст. 86 КК України визначено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409, ст.413 КПК України є підставою для скасування ухвали суду в частині вищевказаних висновків щодо неможливості застосування до ОСОБА_8 акту амністії.
Вищевказана правова позиція апеляційного суду підтверджується висновками колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2018 року по справ № 668/4086/16-к.
Посилання районного суду на позицію колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 14.03.2019 року по справі 671/348/14 (провадження № 51-1855км18) не спростовує вищевказані висновки апеляційного суду, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.434-1 КПК України, суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Постанова колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 14.03.2019 року містить висновки, які можуть сприйматись як протилежні тим, що викладені в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 13.03.2018 року, але тоді таке відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати зроблене без передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати суперечить вищенаведеній правовій нормі.
Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що постанова колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 14.03.2019 року не суперечить постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 13.03.2018 року.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (Рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» від 13.12.2001 року), закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю для того, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.
Таким чином, у разі наявності суперечностей у трактуванні законодавчої норми при її практичному застосуванні, з метою додержання принципу правової визначеності, необхідно дотримуватись тієї позиції, яка буде найбільш сприятлива для особи, відносно якої розглядається питання.
У зв`язку з наведеним, апеляційні скарги засудженого та захисників підлягають задоволенню, ухвала суду першої інстанції в частині відмови в застосуванні амністії - скасуванню, а по справі апеляційним судом постановлюється нова ухвала.
З урахуванням скорочення наполовину невідбутої частини покарання, яке обчислюється з дати затримання ОСОБА_8 , а саме з 09.07.2013 року, після набрання вироком Люблинського районного суду м. Москви від 25.07.2014 року чинності 19.08.2014 року, приведеного у відповідність із законодавством України ухвалами Харківського райсуду Харківської області від 29.02.2016 року та від 13.08.2018 року, та приймаючи до уваги зарахування у строк відбування покарання згідно ч.5 ст.72 КК України строку попереднього ув`язнення з 09.07.2013 року по 19.08.2014 року із розрахунку день за два відповідно, засуджений ОСОБА_8 на даний час відбув строк призначеного йому покарання, а тому підлягає негайному звільненню з-під варти.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2019 стосовно ОСОБА_8 скасувати частково.
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скоротивши на половину невідбуту частину покарання засудженому на час набрання чинності цього Закону.
Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання, як особу яка повністю відбула призначене покарання в зв`язку з чим звільнити з під варти негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді