Номер провадження: 11-кп/813/811/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представника - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2019 року у кримінальному провадженні №0000666, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2018 року, яким:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, українця, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 , до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 , обчислений з моменту його фактичного затримання, тобто з 09.09.2018 року.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні,-
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_12 , визнаний винуватим в тому, що він 08.09.2018 року о 21 годині 18 хвилині, грубо порушив пункти: 2.3. б); 8.7.3. ґ), е); 8.10; 12.4.; 31.1.; 31.4.; 31.4.5. а) та розділ 34 «Дорожня розмітка» «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.
Так, в зазначений день та час водій ОСОБА_12 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, керуючи власним автомобілем «BMW M5», р/н НОМЕР_1 , що мав невідповідності ходової частини вимогам Правил дорожнього руху, рухався в темний час доби по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю Фонтанської дороги в місті Одеса, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги руху у протилежних напрямках, які позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.3. (вузька подвійна суцільна лінія, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху) і 1.5. (вузька переривчаста лінія, що позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку), на освітленій вуличним ліхтарним освітленням прямій рівній ділянці горизонтального профілю, з боку вулиці Черняховського у напрямку вулиці Посмітного, у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 117,0…139,2 км/год.

Наближаючись до регульованого перехрестя зі сквером Героїчної оборони Одеси та Економічним провулком, а також регульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.2 «пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором», водій ОСОБА_12 вкрай уважним не був, на ділянці проїзної частини, яка потребувала від нього особливої уваги, рухався без необхідності у лівій смузі свого напрямку з перевищенням більше ніж удвічі допустимої в населеному пункті швидкості руху на транспортному засобі, що мав невідповідності ходової частини вимогам ПДР.

Завчасно помітивши на світлофорному об`єкті, працюючому у штатному режимі, зелений миготливий сигнал, який інформував про майбутню зміну сигналу на такий, що забороняє рух, водій ОСОБА_12 , знаходячись на значному віддаленні від перехрестя, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, грубо проігнорував вимоги жовтого, а потім і червоного сигналів світлофора, які забороняли виїзд на перехрестя та дорожньої розмітки 1.12. «стоп-лінія», перед якою він зобов`язаний був зупинитися на заборонений сигнал, продовжив рух прямолінійно, виїжджаючи на перехрестя на вже увімкнений більше двох секунд червоний сигнал світлофора, намагаючись «проскочити» та свідомо створюючи своїми діями небезпеку для інших учасників дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення.

При цьому, водій ОСОБА_12 не врахував зміну дорожньої обстановки, яка склалася та не дав дорогу автомобілю «SKODA OCTAVIA», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який зі швидкістю близько 20 км/год виїхав на перехрестя та перетинав його прямолінійно, рухаючись з правого боку ліворуч, за ходом руху автомобіля «BMW M5», а вирішив його об`їхати по зустрічній половині проїзної частини, проте, безпечно здійснити цей маневр не зміг і, як наслідок, допустив зіткнення передньою правою частиною автомобіля «BMW M5», р/н НОМЕР_1 , з передньою лівою бічною частиною автомобіля «SKODA OCTAVIA», р/н НОМЕР_2 , під кутом близько 75-80 градусів, на зустрічній для себе половині проїзної частини Фонтанської дороги в Приморському районі міста Одеса.

Після зіткнення автомобіль «BMW M5», через зону регульованого пішохідного переходу, в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на лівий тротуар, де відбувся наїзд на перешкоду опору, з закріпленими на ній світлофорним об`єктом і дорожніми знаками та пішоходів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .

В результаті ДТП водієві автомобіля «SKODA OCTAVIA», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені чисельні тілесні ушкодження, які, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Пішоходу ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяні чисельні тілесні ушкодження, які, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Пішоходу ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заподіяне тілесне ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому обох кісток правої гомілки в середній третині, яке, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Пішоходу ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заподіяні чисельні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю. Безпосередньою причиною смерті є закрита травма грудної клітки (множинні переломи ребер, розрив серця і грудного відділу аорти) з гострою крововтратою.

Пішоходу ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її смертю. Безпосередньою причиною смерті з`явилася поєднана травма голови, шиї, грудної клітки, живота, таза та кінцівок.

Таким чином, водій ОСОБА_12 мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом належного виконання вимог пунктів: 2.3. б); 8.7.3. ґ), е); 8.10; 12.4.; 31.1.; 31.4.; 31.4.5. а) та розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України і його фактичні дії знаходяться в причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновок суду щодо визначення розміру покарання не узгоджується із встановленими обставинами, які враховуються при його призначенні, базуються на неправильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність. Вважає призначене покарання невідповідним тяжкості кримінального правопорушення внаслідок його м`якості. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухвалені вироку не дотримано вимог ст. 370 КПК України. Мотивуючи вирок суд керувався позитивними характеристиками, щирим каяттям та добровільним відшкодуванням шкоди щодо загиблих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . При цьому потерпілий зазначає, що районний суд залишив поза увагою суду дані про особу обвинуваченого, який не працює та постійного джерела доходів не має, та не прийняв до уваги, те що заподіяна шкода потерпілим у вигляді смерті є такою, що не піддається відшкодуванню, оскільки має незворотній характер.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 подав на неї заперечення. Просить апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення. Вважає, що апелянтом не доведено, що призначене покарання є не достатнім для досягнення мети покарання. Не вбачає підстав для задоволенням вимог апеляційної скарги.

Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , які були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилися, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили.

В матеріалах провадження містяться заяви потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , в яких останні просили розглянути апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 за їх відсутності, заперечуючи при цьому проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок районного суду без змін; заяву представника потерпілого ОСОБА_14 ОСОБА_20 , в якій останній просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти застосування відносно обвинуваченого при призначені покарання положень ст.69 та 75 КК України.

З`ясувавши думку учасників провадження, які не заперечували проти судового розгляду без участі вказаних потерпілих та представника ОСОБА_20 , на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі; обвинуваченого, його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; врахувавши викладену в поданих до апеляційного суду заявах позицію потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_15 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; думку прокурора, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; дослідивши характеризуючі дані щодо обвинуваченого та інші матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КПК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КПК;3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_12 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував порушенням ним правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження, а також спричинило загибель кількох осіб.

В апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

При цьому апеляційний суд враховує, що кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у скоєнні обвинуваченим дій, які виразилися в порушенні останнім правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяння потерпілим тяжкого тілесного ушкодження, а також спричинило загибель кількох осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_12 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які у відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання і вказав, що такі обставини судом встановлені, а саме повне визнання ним своєї вини та щире каяття, його відношення до скоєного та сприяння в розкритті злочину, а також добровільне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому мінімального в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Обставини, які обтяжують покарання для обвинуваченого ОСОБА_12 судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 67 КК України, не встановлено.

При цьому, під час апеляційного розгляду колегією суддів враховано наступні дані, характеризуючі особу обвинуваченого.

В матеріалах провадження наявна характеристика ОСОБА_12 , відповідно до якої він позитивно характеризується за місцем проживання (т. 1 а.п. 51).

Також в матеріалах провадження містяться заяви потерпілих: ОСОБА_10 та ОСОБА_21 від 18.09.2018 року та від 28.09.2018 року, ОСОБА_16 від 12.09.2018 року, та клопотання потерпілого ОСОБА_15 та його сестри ОСОБА_19 від 10.07.2019 року про те, що вони до обвинуваченого ОСОБА_12 не мають жодних претензій будь якого характеру, оскільки їм повністю відшкодовано витрати на лікування та просили у зв`язку з дієвим щирим каяттям ОСОБА_12 та відшкодуванням в повному обсязі завданих ним збитків призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі (т.1 а.п.53, 54-55, 56-57, 126, 127, 183, 184; т. 2 а.п. 10-11, 12-13, 14, 15).

Апеляційний суд також приймає до уваги заяву представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_20 , в якій викладено узгоджену з потерпілим позицію про можливість призначення обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України (т. 2 а.п. 35).

Крім того, як убачається з матеріалів провадження обвинувачений проживає разом з матір`ю, яка є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, та потребує його додаткового догляду (т. 1 а.п. 58; т. 2 а.п. 16).

Відповідно до вимоги Управління інформаційно-аналітичної підтримки департаменту інформації МВС України від 10.09.2018 року обвинувачений ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався (т. 1 а.п. 263-264; т. 2 а.п. 42).

Також апеляційний суд враховує дані про те, що обвинувачений ОСОБА_12 не перебуває на наркологічному обліку у КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я», про що зазначено й в оскаржуваному вироку суду (т. 2 а.п. 39).

Відповідно до результатів токсикологічних досліджень №292/1444 від 11.09.2018 року та №1443 від 09.09.2019 року в крові обвинуваченого ОСОБА_12 алкогольні або наркотичні, психотропні та інші речовини виявлені не були, що підтверджує висновок суду першої інстанції про відсутність обтяжуючих покарання обставин (т.2 а.п. 47, 48).

Приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні апеляційного суду дані, щодо достовірності яких учасники кримінального провадження не заперечували під час апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з викладеними у вироку висновками суду щодо характеризуючих особу обвинуваченого даних, існування пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_12 обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи характер та обставини вчиненого обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, та наслідків, спричинених в результаті його протиправних дій, не може погодитися з висновком суду стосовно призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 мінімального покарання, яке є м`яким, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_12 мінімального покарання, передбаченого межами санкції ч. 3 ст. 286 КК України, районний суд послався на дані про особу обвинуваченого, а саме позитивну характеристику, наявність постійного місця проживання, не перебування на обліку у лікаря психіатра та наркологічному диспансері, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність судимостей. Також врахував позицію представника потерпілого ОСОБА_14 та потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_21 , а також потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , у яких відсутні претензії до обвинуваченого, та які просили призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, позицію потерпілого ОСОБА_16 , який також претензій до обвинуваченого не має. При цьому, районний суд також врахував позицію потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили застосувати до обвинуваченого найбільш суворе покарання, зважаючи на наслідки вчиненого кримінального правопорушення та кількість потерпілих, з урахуванням усіх обставин, в зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Проте, на думку суду апеляційної інстанції, ці висновки суду першої інстанції є хибними і покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи, зокрема, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке виразилося у грубому порушенні обвинуваченим правил дорожнього руху, в тому числі здійснення руху керуючим автомобілем зі значним перевищенням, більше ніж удвічі швидкості дозволеного в населеному пункту руху близько 117,0-139,2 км/год, грубого ігнорування та зухвалого проїзду останнім перехрестя, в тому числі пішохідного переходу на заборонений жовтий, а потім червоний сигнал світлофору, проявивши злочинну самовпевненість, що стало наслідком скоєння дорожньо-транспортної події та спричинило настання непоправних тяжких наслідків у вигляді загибелі двох осіб, та спричинення двом потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та одному потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та призначив надмірно м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, в зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими, що свідчить про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання.

Разом з тим, доводи потерпілого ОСОБА_7 про призначення ОСОБА_12 покарання, яке є максимальним за санкцією інкримінованої йому статті кримінального закону, а саме у виді позбавлення волі на строк 10 років, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за який санкцією даної норми передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого, яке за критерієм ступеню тяжкості відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, за наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.69-1 КК України, позбавлений можливості призначити покарання, яке перевищує дві третини максимального покарання, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 щодо необхідності призначення обвинуваченому найсуворішого покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, у вигляді 10 років позбавлення волі, оскільки матеріали провадження, дані про особу обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, його щире дієве каяття, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди в результаті його протиправних дій, в тому числі відсутність претензій з боку інших потерпілих у даному кримінальному провадженні, в своїй сукупності з тяжкістю, обставинами та наслідками вчиненого ним кримінального правопорушення, не дають підстав призначити максимально можливе покарання, передбачене за вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_12 .

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги викладене, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_12 у виді позбавлення волі до 5 років з призначенням додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, апеляційний суд вважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та наслідкам, завданими потерпілим його діями, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст.414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 покарання підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420, КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.
При ухваленні нового вироку щодо ОСОБА_12 , апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає за необхідне призначити йому покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 50,65, КК України, застосувавши положення ст.69-1 КК України а саме у виді позбавлення волі, з позбавлення права керувати транспортним засобами.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково, оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 покарання і ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2019 року в кримінальному провадженні №0000666, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2018 року, відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного судом покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України, з застосуванням ст. 69-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк покарання засудженому ОСОБА_12 обчислювати з 31.01.2020 року, тобто з дня набрання вироком апеляційного суду законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_12 в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 09.09.2018 року по 30.01.2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4