Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/243/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2020 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду Гусятинського районного суду Тернопільської області в селищі Гусятин угоду про визнання винуватості, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000008 від 10 січня 2020 року, укладену між прокурором Гусятинського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 та підозрюваним

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Сухостав, Гусятинського району, Тернопільської області, жителем АДРЕСА_1 , громадянином України, українцем, з середньою освітою, одруженим, пенсіонером, раніше не судимим,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 , 08.09.2011 року на підставі договору купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,3830 га., що в АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства. Надалі 07.11.2011 року після реєстрації даної земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0069 в Державному земельному кадастрі набув права власності на неї.

У відповідності до вимог ст. 168 Земельного кодексу України ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони.

Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення грунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель.

Разом з цим, пунктом «а», частини 1 статті 91 Земельного кодексу України, на власників земельних ділянок поряд з іншими обов`язками законодавцем покладено також обов`язок щодо неухильного забезпечення використання земельних ділянок наданих їм у власність виключно за їх цільовим призначенням.

При цьому, пунктом 3 ст. 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, в межах населеного пункту відбувається виключно на підставі рішення сільської, селищної чи міської ради, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог статті 186-1 Земельного кодексу України.

Після набуття права власності на дану земельну ділянку ігноруючи та нехтуючи вищевказаними вимогами земельного законодавства, ОСОБА_5 , діючи умисно та проявляючи безгосподарність при використанні земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності площею 0,3830 га. із кадастровим номером :02:001:0069, що в АДРЕСА_2 , призначену для ведення особистого селянського господарства, вирішив використати її без зміни цільового призначення, переведення в землі водного фонду, отримання спеціального дозволу, і облаштувати на частині вищевказаної земельної ділянки штучну водойми для призначення пожежного резервуару.

Реалізуючи свій злочинний намір умисно не ініціюючи як власник питання зміни цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0069 перед Сухоставською сільською радою та не маючи в наявності готового, затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, ОСОБА_5 з весни 2012 року за допомогою спеціальної техніки, проводив роботу пов`язану із виїмкою (зняття) ґрунтового покриву родючого шару (гумусу), який використав як водо затримуючі насипи (береги) по облаштуванню водойми, внаслідок чого незаконно побудував (облаштував) штучну водойму (ставок) загальною площею 0,0400 гектара, яку незаконно отримував. Внаслідок самовільного будівництва обвинуваченим ОСОБА_5 штучної водойми (ставка) без зміни цільового призначення земельної ділянки, було знято ґрунтовий покрив - родючого шару ґрунту на земельній ділянці з кадастровий номер :02:001:0069, частина земельної ділянки площею 0,0400 га, безпідставно, без будь-яких дозвільних документів була виведена із земель сільськогосподарського обороту через втрату родючості, внаслідок чого порушено структуру ґрунту.

Таким чином, ОСОБА_5 використовує вищезазначену земельну ділянку, площею 0,0400 га. з відхиленням від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, чим порушує вимоги п.(і) ст. 211 Земельного кодексу України.

Своїми діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.254 КК України, оскільки він вчинив безгосподарське використання земель, що спричинило втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури ґрунту. Його дії за цією статтею кваліфіковані вірно.

ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю. Крім повного визнання своєї винуватості ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України підтверджується доказами, зазначеними в обвинувальному акті, з якими він повністю погодився в підготовчому судовому засіданні.
В ході досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_5 та прокурор у кримінальному провадженні на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України 10 лютого 2020 року уклали угоду про визнання винуватості на тих умовах, що ОСОБА_5 повністю визнає свою винуватість в безгосподарському використанні земель, якщо це спричинило тривале зниження або втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури ґрунту. Його дії за цією статтею кваліфіковані вірно.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст.254 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

На момент підписання угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 розуміли наслідки укладення такої угоди, викладені в ст.473 КПК України і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку ( ст.394 ч.4 КПК України) та в касаційному порядку (ст.424 ч.3 КПК України), про що було роз`яснено.

Підозрюваний ОСОБА_5 відмовився від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 розуміє, що в разі невиконання ним угоди про визнання винуватості (ст.476 КПК України) прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та вимагати судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Також, ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання цієї угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник адвокат ОСОБА_4 та прокурор підтвердили факт визнання ОСОБА_5 винуватості, просять затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості і призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують та роз`яснено його права, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Також з`ясовано у прокурора, що він розуміє наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а сама угода відповідає вимогам закону та нормам КПК України.

Кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 злочину за ч.1 ст.254 КК України є вірною і не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжке кримінальне правопорушення, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Укладення угоди було добровільним.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує умови угоди про визнання винуватості, укладеної 10 лютого 2020 року між ним та прокурором в кримінальному провадженні, і узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень, вважає, що таке покарання належить їй призначити з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненому, відсутність негативних наслідків в результаті вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Перевіривши угоду на відповідність чинному законодавству, з`ясувавши питання, визначені в ч. 4 ст. 474 КПК України, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні. Узгоджене сторонами покарання є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314 ч.3 п.1, 367-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 лютого 2020 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Гусятинського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 ..

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 10 лютого 2020 року покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (тисячу двадцять) гривень в дохід Держави.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України; зокрема: обвинуваченим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою,шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя Гусятинського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_1