Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 507/591/19
Номер провадження: 1-кп/511/28/20

11 березня 2020 року колегія суддів Роздільнянського районного суду Одеської області в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000059 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушка Ульянівського району Кіровоградської області, громадянина України, пенсіонера, одруженого, з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
встановила:
09.03.2019 року біля 18 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, при сварці з сином ОСОБА_9 , вирішив спричинити останньому тяжкі тілесні ушкодження. Тому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 і, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, ОСОБА_7 , взявши обома руками сокиру, яка була розміщена в кімнаті біля плити, наніс її обухом декілька ударів по життєво важливому органу ОСОБА_9 , а саме в голову, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, втиснутих багато осколкових переломів правих лобної, тім`яної та скроневих кісток, забитих ран лобно-тімяної-скроневої ділянки голови, які згідно п.2.1.3. «а», «б», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
З отриманими ушкодженнями ОСОБА_9 доставлено до КНП «Любашівська ЦРЛ», де йому була надана невідкладна медична допомога.
Всього ОСОБА_9 було нанесено не менше двох ударів обухом сокири в голову.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині визнав повністю, покаявся, суду пояснив, що його син ОСОБА_10 в нетверезому стані 09.03.2019 року прийшов додому та почав до нього чіплятися, при цьому наніс йому декілька ударів у обличчя та по тулубу. У відповідь він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схопив сокиру, яка була неподалік та вдарив останнього обухом сокири по голові під час сварки. Пам`ятає, що вдарив сина один раз та відмахнувся від нього сокирою, щоб той відчепився від нього. Три удари не наносив, махав сокирою на відмашку, вбивати останнього не хотів, а намагався припинити його агресію. Після того, як від удару в сина потекла кров з голови і останній присів на підлогу, він вийшов з будинку та сказав жінці, яка знаходилась в дворі, щоб вона викликала швидку допомогу, бо він не знав «чи вбив або прибив сина». Також обвинувачений пояснив, що після того, як він наніс удар сину і вийшов з будинку, він до будинку більше не заходив та швидка допомога приїхала дуже швидко і забрала сина. Він на слідчому експерименті відтворив всі події так, як і пояснив у суді. При цьому стверджує, що раніше він з сином сварилися, але ніколи не билися. Він з дружиною повністю оплатили лікування сина. На сьогоднішній день вони з сином помирилися, спілкуються між собою та син не має до нього претензій.

Потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що 09.03.2019 року у вечірній час він перебував у будинку своїх батьків та, будучи у нетверезому стані, просив у батька ОСОБА_7 цигарку, затіяв сварку та бійку з ним. У відповідь на його дії, батько взяв сокиру та вдарив його один раз обухом по голові, після чого він впав на підлогу і більше нічого не пам`ятає. Отямився він у лікарні, коли лікарі надали йому допомогу. Вважає, що батько не хотів його вбивати і, якби він до батька не чіплявся і не кривдив його, такого б взагалі не відбулося. До цього в них з батьком були конфлікти в словесній формі, до бійок діло не доходило.

В подальшому потерпілий ОСОБА_9 отримав обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням 02.03.2020 року та надав суду заяву (розписку), в якій повідомив, що погоджується зі зміною обвинувачення зі ст.15 ч.2, ст.115 ч.1 КК України на ч.1 ст.121 КК України, обвинувачення в первісній редакції не підтримує, просить суд судові засідання проводити без його участі. Будь-яких претензій до ОСОБА_7 не має, просить не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки на теперішній час у них з батьком ОСОБА_7 , нормальні відносини, він щиро розкаявся та просив пробачення за вчинене (т.2,а.с.32)
Судом допитані свідки обвинувачення.
Свідок ОСОБА_11 , дружина обвинуваченого та мати потерпілого, суду пояснила, що на час вказаних у обвинуваченні подій син ОСОБА_12 проживав у них. 09.03.2019 року у післяобідній час він прийшов у нетверезому стані, та й чоловік був на підпитку, бо святкував другий день 8 Березня. Чоловік сказав синові, щоб той вийшов з хати. Вона у цей час була на веранді, зайшла до кімнати та помітила, що син чіпляється до батька, лає його, смикає за одяг. Вона пригрозила, що викличе поліцію і вони заспокоїлись і лягли відпочивати. Коли сварка затихла, вона пішла на подвір`я працювати. Через деякий час з хати вибіг чоловік, сказав, що «вбив, чи прибив сина», і щоб вона негайно викликала «швидку» та поліцію.Вона зайшла в будинок і побачила сина, який лежав без свідомості, голова в нього була в крові та в нього були судоми. До приїзду швидкої допомоги, через хвилин 5 або 10, син весь час лежав в хаті. Вона з чоловіком не надавали сину допомогу, а очікували приїзду швидкої. Вважає, що чоловік не хотів вбивати сина, так як йому ніхто не заважав це зробити. Спочатку приїхала «швидка» та забрала ОСОБА_13 у лікарню, потім приїхали працівники поліції, яким чоловік все розповів, як було, і вони його забрали з собою. У чоловіка вона бачила розбиті губи і зрозуміла, що то син його вдарив. Про сина ОСОБА_13 повідомила, що той не «подарок», пив, вживав наркотичні засоби, дебоширив, не слухав її та батька. В перших числах березня 2019 року вона викликала поліцію, бо він скандалив з нею та батьком. Поліцейські забрали його у відділок, провели роз`яснювальну роботу. Чоловіка ОСОБА_7 характеризує як дуже хорошого, порядного, роботящого. Разом вони прожили багато років, працювали, підтримували один одного. Вона просить суд не позбавляти його волі та повідомила, що вони повністю оплатили лікування сина. Після цієї події син перестав пити, став краще до них відноситися, помирився з дружиною. На батька він зла не тримає та продовжує з ним спілкуватися.
Свідок ОСОБА_14 , син обвинуваченого та брат потерпілого, суду пояснив, що також проживає за вказаною у обвинуваченні адресою разом з батьками та братом ОСОБА_13 . 09.03.2019 року його вдома не було, бо він працював. Вранці 10.03.2019 року він прийшов додому та мама йому повідомила, що батько вдарив брата сокирою під час бійки, брат був п`яний, чіплявся до батька. Бувало, що вони сварилися між собою. Брат у нетверезому стані чіплявся до батька та іноді бив його, а він їх розбороняв. Зараз брат ОСОБА_15 перестав пити, помирився з батьком та повернувся до дружини. Більше конфліктів у них вдома немає. Батько дуже кається, що так вчинив та просив вибачення у ОСОБА_13 , який його пробачив.
Свідок ОСОБА_16 , невістка обвинуваченого та дружина потерпілого, суду пояснила, що 09.03.2019 року вона була на роботі і їй зателефонувала свекруха та повідомила, що вбили її чоловіка ОСОБА_13 . Вона прибігла додому до свекра та свекрухи та помітила «швидку» і поліцію. Її чоловік ОСОБА_15 лежав в калюжі крові з розбитою головою. Свекруха їй сказала, що його вдарив по голові сокирою свекор під час сварки та бійки. Бувало, що вони лаялись у нетверезому стані, але при ній ніколи не бились. З 2007 по 2011 роки вони жили у батьків, а потім стали жити окремо. На даний час вони з чоловіком помирились, проживають разом у своєму будинку. До батьків чоловіка ходять в гості та підтримують родинні стосунки. Свекор дуже кається, що так вчинив, просив пробачення у ОСОБА_13 , який його пробачив. Після того випадку поведінка ОСОБА_13 покращилась, він перестав пити, працює, став відповідально ставитись до сім`ї. Зла він на батька не тримає.
Судом не встановлено, що свідки безпосередньо допитані судом, заінтересовані у справі, оскільки всі вони, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих свідчень і за відмову від давання свідчень, приведені судом до присяги, заперечували наявність у них конфлікту з обвинуваченим ОСОБА_7 .. Їх пояснення у судовому засіданні послідовні та не суперечать іншим доказам, дослідженим судом. Наявність причин обмовляти обвинуваченого цими свідками, судом не встановлена.

Всі без виключення свідки, хоч і не були очевидцями вчинення злочину, підтвердили, що обвинувачений наніс тяжкі тілесні ушкодження потерпілому у своєму домі, при цьому обидва перебували у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, жоден із свідків не пояснював, що ОСОБА_9 міг побити хтось інший, а не обвинувачений. Всі без виключення свідки пояснили, що у нетверезому стані потерпілий затівав сварки з обвинуваченим, іноді вони билися між собою, а також те, що на сьогодні вони примирилися і продовжують спілкуватися, підтримуючи родинні відносини.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина в вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується показами потерпілого, свідків обвинувачення, дослідженими та оголошеними в судовому засіданні письмовими доказами:
- витягом з кримінального провадження №0000059 з якого вбачається, що 09.03.2019 року до ЄРДР внесено відомості про злочин, що кваліфікований за ст.15 ч.2, ч.1 ст. ст.115 КК України, та зазначено, що 09.03.2019 року біля 18.00 годин ОСОБА_7 перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки з сином ОСОБА_9 вирішив вчинити вбивство, де взявши сокиру, наніс три удари по життєво важливому органу, а саме в голову ОСОБА_9 , якого було доставлено до Любашівської ЦРЛ з важкою відкритою черепно-мозковою травмою та переломом тіменної-височної області черепу (т.1,а.с.73);
- реєстрацією повідомлення про злочин в ЄО №973 від 09.03.2019 року (т.1,а.с.74);
- протоколом огляду місця події від 09.03.2019 року з фото таблицями, згідно якого в період часу з 18.55 год. до 20.10 год. в присутності понятих за участю власниці ОСОБА_11 було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_1 , встановлено місце вчинення злочину, виявлено знаряддя вчинення злочину сокиру та плями бурого кольору в одній із кімнат домоволодіння. Під час огляду вилучено: сокиру на якій є плями бурого кольору, слід пальця руки з сокири, а саме топорища, ватні тампони зі слідами бурого кольору з підлоги кімнати. Всі речові докази запаковані, помічені бірками з підписами понятих (т.1, а.с.75-83);
- протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 09.03.2019 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено 2,6 проміле етилового спирту, стан алкогольного сп`яніння (т.1,а.с.84);
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.03.2019 року, згідно якого слідчий о 21.35 годині 09.03.2019 року затримав ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину за ст.15 ч.2, ст..115 ч.1 КК України. У затриманого вилучено чоловічі штани сірого кольору, де на правій штанині є пляма бурого кольору неправильної форми (т.1,а.с.85-86);
- протоколом огляду предметів від 09.03.2019 року, згідно якого слідчим у присутності понятих були оглянуті чоловічі штани сірого кольору, де на правій штанині є пляма бурого кольору неправильної форми, які вилучені у ОСОБА_7 під час його затримання (т.1,а.с.87-89 з фото таблицею);
- постановою від 09.03.2019 року визнано речовими доказами речі, вилучені під час огляду місця події та штани сірого кольору, вилучені у ОСОБА_7 при затриманні. Всі речові докази передані на зберігання до кімнати речових доказів Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області (т.1,а.с.90);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2019 року, згідно якого слідчий у період часу з 08.43 до 08.51 години у присутності понятих, за участю захисника провів слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_7 , який на місці вчинення злочину розповів, як його син ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс йому удар в обличчя в область губи та ногою в живіт. Підозрюваний цього не витерпів та схопив сокиру, яка знаходилась неподалік плити та наніс удар по голові сину та від удару син впав на підлогу, а підозрюваний залишив сокиру біля столу в кімнаті та вийшов з будинку на вулицю, де в дворі сказав своїй дружині ОСОБА_11 , що він вбив сина ОСОБА_13 . В будинку, крім нього та сина, в момент нанесення тілесних ушкоджень нікого не було (т.1,а.с.91-92, з відео файлом а.с.93, який переглянутий судом);
- ухвалою слідчого судді від 12.03.2019 року про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою (т.1,а.с.94-95);
- ухвалою слідчого судді від 12.03.2019 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на речові докази, зазначені вище (т.1,а.с.96);
- ухвалою слідчого судді від 12.03.2019 року про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_7 (т.1,а.с.97) та висновком №24 від 12.03.2019 року судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , згідно якого у останнього виявлені тілесні ушкодження: крововилив передньої поверхні правого плеча в верхній її третині, а також ушкодження (патологічний рух) четвертого верхнього зуба зліва. Дані тілесні ушкодження не являються небезпечними для життя. Вказані ушкодження мають не значні, скороминущі наслідки, терміном не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно п.п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи властивості тілесних ушкоджень (крововилив синюшного кольору) можна стверджувати, що дане тілесне ушкодження могло бути спричинене за 3-4 доби до моменту проведення експертизи, тобто могли бути спричинені 09.03.2019 року. Описані тілесні ушкодження могли бути спричинені дією тупих предметів, якими могли бути: кулак, взута нога і другі подібні предмети. В зв`язку з тим, що не всі нанесені удари залишають за собою відбиток спричиненого удару, тому визначити кількість нанесених не можливо, за виключенням двох (правого плеча і щелепи). Дані тілесні ушкодження могли бути спричинені і під час самооборони (т.1,а.с.98);
- ухвалою слідчого судді від 11.03.2019 року про призначення трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.6 (дактилоскопічні дослідження), довідкою про витрати на проведення судової трасологічної експертизи від 29.03.2019 року №83-СП на суму 858,00 гривень (т.1,а.с.102,104) та висновком експерта №83-СП від 29.03.2019 року, згідно якого слід пальця руки розмірами 15х21 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розміром 40х43 мм, вилучений 09.03.2019 року в ході огляду місця події, а саме: території домоволодіння АДРЕСА_1 , придатний для ідентифікації особи, яка їх залишила; слід пальця руки розмірами 15х21 мм, розташований на відрізку прозорої липкої стрічки розміром 40х43 мм, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1,а.с.105-113 з додатками);
- постановою про відібрання зразків біологічного походження від 09.03.2019 року, а саме зразків візерунків пальців рук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого проведення судової трасологічної експертизи (дактилоскопічного дослідження) (т.1,а.с.114);
- ухвалою слідчого судді від 14.03.2019 року про призначення амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи (т.1,а.с.115) та висновком судово-психіатричних експертів №115 від 26.03.2019 року, згідно якого експерт-психолог прийшов до наступних висновків: під експертний ОСОБА_7 , 1958 р.н., будь-яких грубих порушень пізнавальної сфери діяльності не виявляє. Його інтелектуальний рівень відповідає віковій нормі, випробуваний здатний до свідомого планування поведінки, контролю і корекції своїх дій та вчинків. У досліджуваній у справі ситуації під експертний не перебував в якомусь юридично значущому емоційному стані, в тому числі і в стані фізіологічного афекту, а знаходився в стані емоційної напруги, ситуаційно обумовленій, що виникла внаслідок конфлікту з потерпілим та тлі алкогольного сп`яніння (простого, непатологічного). Такі особистісні прояви випробуваного, як егоцентризм, запальність, зовнішньозвинувачуючі фактори форми емоційного реагування з раціоналізацією власної «правоти», схильність до застрягань на актуально-значимих емоційних переживаннях, тенденція до кумуляції емоційно-негативних подразників, висока афективна ригідність на тлі алкогольного сп`яніння могли впливати на поведінку під експертного в ситуації злочину, полегшуючи реалізацію емоційної напруги в безпосередній поведінці, проте не знижували здатності випробуваного контролювати свої дії і вчинки, усвідомлювати їх значення та можливі наслідки, в тому числі і правові. Під експертний здатний правильно сприймати обставини, які мають значення у справі і надавати про них свідчення. Схильності до фантазування, підвищеної навіюваності не виявляє. Судові-експерти-психіатри прийшли до наступних висновків: підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, знаходився в стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння, його дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, у зв`язку з чим, він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час підозрюваний ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання , недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждає, здатен повню мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом підозрюваний ОСОБА_7 може предстати перед слідством та судом. За своїм психічним станом підозрюваний ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (т.1,а.с.116-119);
- ухвалою слідчого судді від 14.03.2019 року про призначення судово-медичної експертизи (т.1,а.с.120) та висновком експерта №225 від 01.04.2019 року судово-медичної експертизи двох ватних тампонів зі змивами речовини бурого кольору та сокири, вилучених в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а також брюк підозрюваного ОСОБА_7 , згідно якого кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО; кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО; на двох ватних тампонах зі змивами речовини бурого кольору та сокири, виявлена кров людини, при встановленні групової приналежності якої виявлений антиген Н і ізогемаглютиніни анти-А та анти-В властиві групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 при умові відсутності тілесних ушкоджень, що супроводжувалися зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину підозрюваного ОСОБА_7 . На брюках ОСОБА_7 знайдені сліди крові, при встановленні групової належності яких виявлений білок птаха (т.1,а.с.121-125);
- згідно квитанції №16 від 31.03.2019 року речові докази: сокира, штани, ватний тампон, сліди пальців передані на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Любашівського ВП (т.1,а.с.126);
- ухвалою слідчого судді від 08.04.2019 року продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на два місяці до 07.06.2019 року включно (т.1,а.с.127).
Ухвалою слідчого судді від 25.03.2019 року призначено судово-медичну експертизу ОСОБА_9 (т.1,а.с.99).
Судом досліджений Висновок судово - медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 за №34 від 11.04.2019, де експертом ОСОБА_17 в підсумковій частині висновку зазначено, що «1.У ОСОБА_9 виявлені наступні ушкодження: Відкрита черепно-мозкова травма. Втиснуті багато осколкові переломи правих лобно-тім`яно-скроневих кісток. Забій мозку тяжкого ступеню. Забиті рани голови. Дані тілесні ушкодження могли бути спричиненні дією тупого предмету, яким могла бути сокира і другі подібні предмети. 2. Описані тілесні ушкодження могли бути спричиненні не за довго до надходження потерпілого до лікувального закладу. 3. Даних які б свідчили, про те що тілесні ушкодження являються характерними для самозахисту не має. 4. Наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_9 не характерні для отримання їх при падінні з висоти власного зросту. 5. Розташування тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 свідчать про те, що потерпілий знаходився передньою поверхнею тіла до травмуючої сили. 6. Вище вказані тілесні ушкодження згідно п.2.1.3 «а», «б», «в». «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 г.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя » (т.1,а.с.100-101).
В процесі судового розгляду вказаного кримінального провадження було допитано в режимі відеоконференції експерта ОСОБА_17 , який при наданні показів зазначив, що він підтримує свій висновок за №34 від 11.04.2019 року, і наголосив, що не можливо точно сказати, яка кількість ударів була нанесена ОСОБА_9 від яких у нього утворилися наявні тілесні ушкодження. Також експерт пояснив, що враховуючи, що був багато осколковий перелом, він вважає, що було не менше 2 ударів, але це він тільки припускає.

Вказане засвідчувало, що через допит експерта неможливо, усунути неповноту висновку, тому за клопотанням прокурора ухвалою суду від 26.09.2019 року призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу для з`ясування питань щодо способу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , їх кількості, характеру, локалізації поранень, знаряддя злочину, розташування нападаючого і потерпілого в момент спричинення йому тілесних ушкоджень та інших питань, які мають важливе значення для встановлення змісту і спрямованості умислу (т.1,а.с.197-200).

На виконання вищевказаної ухвали суду 24.12.2019 року надійшов висновок експерта (експертиза за матеріалами справи) №264 від 12.12.2019 року, згідно якого «на підставі даних комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , 1984 року народження, даних матеріалів справи, наданої медичної документації на його ім`я, відповідно до поставлених питань судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків: у ОСОБА_9 при обстеженні та лікуванні в стаціонарному відділенні КНП «Любашівська центральна районна лікарня» були виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, втиснуті багато осколкові перелами правих лобної, тім`яної та скроневої кісток, забиті рани лобно-тім`яної-скроневої ділянки голови справа, різана рана нижнього повіка лівого ока, гематома та садно в ділянці правого плечового суглобу.

Відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, втиснуті багато осколкові перелами правих лобної, тім`яної та скроневої кісток, забиті рани лобно-тім`яної-скроневої ділянки голови справа, різана рана нижнього повіка лівого ока, гематома та садно в ділянці правого плечового суглобу утворилися від дії тупого предмету (предметів), різана рана нижнього повіка лівого ока утворилася від дії ріжучого предмета.

Відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, втиснуті багато осколкові перелами правих лобної, тім`яної та скроневої кісток, забиті рани лобно-тім`яної-скроневої ділянки голови справа, могли бути спричинені від 2-3-ох ударів обухом сокири. Встановити точну кількість переламів черепа та точну кількість нанесених ударів обухом сокири не представляється можливим, оскільки експертам не були надані КТ-скани комп`ютерного дослідження головного мозку ОСОБА_9 .. Різана рана нижнього повіка лівого ока могла бути спричинена лезом сокири. Гематома та садно в ділянці правого плечового суглобу могли бути спричинені як від удару тупим предметом, так і від удару об тупий предмет при падінні «з висоти власного зросту».

Спричинення всіх тілесних ушкоджень при падінні «з висоти власного зросту» виключається.

Різана рана нижнього повіка лівого ока, гематома та садно в ділянці правого плечового суглобу мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 г.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, втиснуті багато осколкові перелами правих лобної, тім`яної та скроневої кісток, забиті рани лобно-тім`яної-скроневої ділянки голови справа, згідно п.2.1.3 «а», «б», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 г.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Положення тіла ОСОБА_9 в момент отримання ним тілесних ушкоджень могло бути самим різним і в процесі заподіяння ушкоджень могло змінюватися. На підставі наявних даних, встановити точне взаєморозташування потерпілого і особи, яка заподіяла ушкодження, не є можливим» (т.1,а.с.224-236)

Отже висновки експертів №34 від 11.04.2019 року та №264 від 12.12.2019 року не суперечать один одному, та підтверджують, що потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, втиснутих багато осколкових переломів правих лобно-тімяно-скроневих кісток, забою мозку важкого ступеню, та забитих ран голови, які згідно п.2.1.3. «а», «б», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Тілесні ушкодження могли бути спричиненні дією тупого предмету, яким могла бути сокира і другі подібні предмети. Наявні тілесні ушкодження могли бути спричинені не за довго до надходження потерпілого до лікувального закладу та не характерні для отримання їх при падінні з висоти власного зросту.

Експерти дійшли висновків, що встановити точну кількість переламів черепа та точну кількість нанесених ударів обухом сокири не представилось можливим.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України, від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Також, в постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 09.10.2018 по справі №760/4968/15-к, колегія суддів зазначила, що з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Як вбачається з досліджених в ході судового розгляду доказів, ОСОБА_7 наніс удари обухом сокири у життєво-важливий орган - голову. Сам ОСОБА_7 не заперечує вказаний факт, проте стверджує, що не бажав настання смерті потерпілого. Після того, як потерпілий отримав поранення у голову, ОСОБА_7 виконавши всі дії, які вважав за потрібне, припинив свої дії, і вийшов з будинку та вказав своїй жінці ОСОБА_11 викликати швидку медичну допомогу, активних дій до приїзду швидкої, щодо настання тяжких наслідків (смерті потерпілого) не вчинював.

З огляду на поведінку ОСОБА_7 , після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, вказане свідчать про те, що він вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі та не мав наміру вбивати ОСОБА_9 .

Вказані дії ОСОБА_7 повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст.121 КК, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, повно та неупереджено з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, дійшов висновку, що вищенаведеними по справі доказами, які визнані допустимими, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені даного злочину доведена, а його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне, тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Підстав для перекваліфікації його дій на ст.124 КК України, а також для виправдання обвинуваченого, суд не знаходить.
Суд ретельно перевірив версію захисника обвинуваченого щодо недопустимості доказів, наданих стороною обвинувачення, та про можливе спричинення тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони та зазначає наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.
Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому:
1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;
2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;
3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;
4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;
5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;
6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.
Суд враховує позицією колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду ВС (Постанова від 19.04.2018 року по справі №722/1981/16-к, провадження №51-792км18), що при розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
У контексті даного кримінального провадження, враховуючи вищезазначену правову позицію, дослідивши докази, надані як стороною обвинувачення так і захисту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не оборонявся від протиправного насильства, не перебував у стані необхідної оборони і застосоване ним насильство до ОСОБА_9 у вигляді декількох ударів обухом сокири по життєво важливому органу ОСОБА_9 , а саме в голову, які спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, втиснутих багато осколкових переломів правих лобної, тім`яної та скроневих кісток, забитих ран лобно-тімяної-скроневої ділянки голови, не було перевищенням меж такої оборони.
Суд також враховує, що обвинувачений і потерпілий перебували у нетверезому стані, сварка між ними виникла на грунті особистих неприязних стосунків, тобто поведінка обох була неправомірною, що також виключає перевищення меж необхідної оборони та доводить наявність прямого умислу у обвинуваченого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Підстав для визнання недопустимими доказів, наданих стороною обвинувачення, суд не знаходить, оскільки їх збір та фіксація відповідають нормам КПК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Зокрема, судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше не судимою (т.1,а.с.128), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.1,а.с.130), згідно ст.19 КК України є осудною особою, тобто під час вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, що підтверджено висновком судово-психіатричних експертів, зазначеним вище, за місцем проживання характеризується позитивно (т.1,а.с.132).
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , що передбачені ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України, є зокрема і визнання вини обвинуваченим, і щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілого, який не наполягає не суворому покаранні, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та можливим звільнити його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.
Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченого, покласти на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 12.03.2019 року накладено арешт на тимчасове вилучене майно (т1,а.с.96).
У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.
Цивільний позов по справі не пред`являвся.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню складають 858,00 грн. на залучення експерта для проведення судово-трасологічної експертизи №83-СП від 29.03.2019 року, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у виді домашнього арешту підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 100, ч.2 ст.124, ч.4 ст.174,368,369-371,373-376 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту скасувати, інший запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов по справі не пред`являвся.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню у розмірі 858,00 грн. на залучення експерта для проведення судово-трасологічної експертизи №83-СП від 29.03.2019 року.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 12 березня 2019 року на тимчасове вилучене майно, а саме: сокиру з наявними на ній плямами бурого кольору, що запаковано в поліетиленовий мішок з біркою №1; слід пальця руки вилучений на липку стрічку скотч з топорища сокири, який поміщений до спеціального пакету № ЕХР 0127383; ватні тампони зі слідами бурого кольору, що були вилучені з підлоги двох кімнат будинку і поміщені у два пакети №2 і №3; чоловічі штани-брюки сірого кольору на штанинах яких наявні плями бурого кольору схожі на кров, що поміщені до поліетиленового пакету опечатаного біркою №4 (т.1, а.с.96).
Речові докази, долучені до кримінального провадження, а саме:
- сокиру з наявними на ній плямами бурого кольору, що запаковано в поліетиленовий мішок з біркою №1; слід пальця руки вилучений на липку стрічку скотч з топорища сокири, який поміщений до спеціального пакету № ЕХР 0127383; ватні тампони зі слідами бурого кольору, що були вилучені з підлоги двох кімнат будинку і поміщені у два пакети №2 і №3; чоловічі штани-брюки сірого кольору на штанинах яких наявні плями бурого кольору схожі на кров, що поміщені до поліетиленового пакету опечатаного біркою №4, які розміщені на зберігання в спеціально-обладнаній кімнаті для зберігання речових доказів при Любашівському ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області, за адресою: вул.Володимира Князя,150 смт.Любашівка, Одеська область, (квитанція про передачу речових доказів на зберігання № 16), після набрання вироком законної сили знищити.
- слід пальця руки в спеціальному пакеті ЕХР0127383, зберігати при матеріалах кримінального провадження після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3