Справа №463/2471/20
Провадження №1-кс/463/1492/20
У Х В А Л А

18 червня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скарги ОСОБА_3 на постанови про відмову у визнанні потерпілим і про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргами від 19 березня 2020 року (додаток до скарги від 31 березня 2020 року) та від 9 квітня 2020 року (додаток до скарги від 20 квітня 2020 року) на постанови слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 9 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілий в кримінальному провадженні № 0000172 від 10 вересня 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст 367, ч. 2 ст. 382 КК України та від 27 березня 2020 року про закриття вказаного кримінального провадження. Просить визнати дії слідчого протиправними у зазначеному кримінальному провадженні, скасувати названі вище постанови, зобов`язати слідчого вчинити процесуальні дії з належного інформування ОСОБА_3 щодо його процесуального статусу потерпілого в кримінальному провадженні, направити кримінальне провадження для проведення слідчих дій.
Скарги мотивує тим, в провадженні слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0000172 від 10 вересня 2018 року. Оскаржуваними постановами кримінальне провадження було закрито та відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні. Копії оскаржуваних постанов отримано 19 березня та 9 квітня 2020 року відповідно. З постановами не погоджується, оскільки вважає проведене досудове розслідування неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки на його думку слідчий не провівши усіх необхідних слідчих дій, виніс постанову про закриття кримінального провадження. Вважає таку винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як досудове розслідування на його думку є однобічним, неповним і упередженим, під час якого не було здійснено всіх необхідних слідчих дій для встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, не вчинено належної перевірки отриманих доказів. Вважає, що слідчим неправомірно не визнано його потерпілим так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому спричинено шкоду.
Ухвалою слідчого судді від 13 квітня 2020 року об`єднано в одне провадження скарги ОСОБА_3 на постанови про закриття кримінального провадження та про відмову у визнанні потерпілим.
Розгляд скарги неодноразово відкладався через неявку скаржника, не надання органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження.
В судовому засідання 18 травня 2020 року скаржник подані скарги підтримав з мотивів викладених в них і додатково пояснив, що постанови слідчого є невмотивованими, поведінка органу досудового розслідування з приводу якої було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення викликала в нього негативні емоції, що вже згідно практики ЄСПЛ може свідчити, що йому спричинено шкоду. Просив скарги задовольнити згідно вимог додатку до скарги від 20 квітня 2020 року.
Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав 7 квітня 2020 року заперечення на скаргу на постанову про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до якого просив в задоволені скарги відмовити, оскільки закрито кримінальне провадження. Крім того, 18 травня 2020 року надав для огляду матеріали кримінального провадження № 0000172 від 10 вересня 2018 року.
За таких обставин, враховуючи обмежені строки розгляду скарг, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скарги у відсутності слідчого.
Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000172 від 10 вересня 2018 року, дослідивши матеріали скарг, приходжу до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3, 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Судовим розглядом встановлено, що в провадженні слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0000172 від 10 вересня 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.
Постановою від 9 березня 2020 року слідчий ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та постановою від 27 березня 2020 року закрив дане кримінальне провадження.
З матеріалів кримінального провадження № 0000172 від 10 вересня 2018 року вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року, якою було задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Львівської місцевої прокуратури № 1 щодо невнесення відомостей до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_3 від 5 вересня 2018 року.
З копії наявної в матеріалах кримінального провадження заяви про вчинення кримінального правопорушення від 5 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 вважає, що посадовими особами прокуратури Львівської області не виконано рішення Галицького районного суду м. Львова в справі № 461/5453/18 від 26 липня 2018 року.
З ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року в справі № 461/5453/18 вбачається, що за наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 зобов`язано прокуратуру Львівської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 24 липня 2018 року.
З наявної в матеріалах кримінального провадження заяви ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 24 липня 2018 року вбачається, що останній вважає, що першим заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення під час виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова в справі № 466/4210/18.
На підставі описаної вище ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова внесено відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацією діянь за ч. 3 ст. 382 КК України, що стверджується наявним в матеріалах кримінального провадження витягом з ЄРДР № 0000238.
Таким чином, фактично скаржник не погоджується з процесуальними діями по внесенню відомостей до ЄРДР на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення, що фактично полягає у невнесенні в ЄРДР відомостей по всіх статтях КК України відображених у заяві.
Слідчий суддя звертає увагу, що наведення переліку статей КК України в заяві про вчинення кримінального правопорушення, без належного розкриття змісту можливих обставин кримінально-караного діяння, не свідчить, що відомості по такій заяві повинні бути внесенні за всіма статтями КК України відображеними в заяві, а тільки за тими що можуть свідчити про можливий факт вчинення кримінально-караного діяння.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 подавались заяви про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами прокуратури, які на думку заявника полягають фактично у невнесенні відомостей до ЄРДР за всіма статтями відображеними в заявах про вчинення кримінальних правопорушень. Фактично скаржник обрав процесуальну поведінку подачі заяв про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами прокуратури, замість визначеної в КПК України можливості оскаржень бездіяльності прокурора, якщо така мала місце, до слідчого судді.
Окрім описаних вище процесуальних документів, які органом досудового розслідування долучено до матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні проведено допит в якості свідка прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 по обставинах виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року, долучено рапорт останнього на ім`я в.о. прокурора Львівської області з приводу надходження названої ухвали, здійснено виклик ОСОБА_3 для допиту в якості свідка, на який останній повідомив, що вважає за необхідне здійснити його допит в якості потерпілого, на що слідчим винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Проаналізувавши здобуті під час досудового розслідування докази, в тому числі які описані вище, слідчий прийшов до висновку, щодо відсутності в діях прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно з ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування , яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Таким чином, слідчим в повній мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому кримінально процесуальному порядку докази, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання слідчого у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, яка визначає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На підставі вказаного, слідчим суддею встановлено, що слідчим проведені усі необхідні та достатні слідчі дії та проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність в діях прокурора складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України, а тому приходжу до висновку про необґрунтованість поданої скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Крім того, слідчий суддя звертає увагу на процесуальну поведінку скаржника при не згоді з рішеннями прокурора по внесенню відомостей до ЄРДР за його заявами та на виконання рішення судів. Судовим розглядом не встановлено, що прокурором не виконано рішення суду, оскільки жодне з проаналізованих по яких були внесенні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування не містило конкретики щодо внесення відомостей в ЄРДР по конкретних статтях, зокрема ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року, в якій слідчий суддя зобов`язав відповідальну особу прокуратури Львівської області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 24 липня 2018 року, що прокурором було зроблено у відповідності до відомостей про можливе вчинене кримінальне правопорушення відображених в заяві. Слід зауважити, що чинне кримінальне процесуальне законодавство на належному рівні забезпечує можливість заявнику у випадку незгоди з діями чи бездіяльністю слідчого чи прокурора, зокрема щодо невнесення відомостей до ЄРДР, оскаржити такі слідчому судді. Крім того, можлива бездіяльність слідчого чи прокурора не свідчить автоматично про наявність в їхніх діях кримінально-каранного діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Судовим розглядом встановлено, що кримінальне провадження було закрито. Під час розгляду скарг не встановлено факту заподіяння шкоди заявнику діями прокурора. Оскільки кримінальне провадження закрито та під час розгляду скарги не встановлено факту спричинення шкоди скаржнику, а тому відсутні підстави для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що будь-яке рішення органу досудового розслідування викликає в особи, яка з таким незгідна негативні емоції та відповідні з цим наслідки, що не може свідчити автоматично про спричинення особі шкоди діями посадових осіб органу досудового розслідування чи прокурора.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду наведеного, слідчий суддя в задоволені скарг відмовляє.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що за наслідками розгляду скарги, у відповідності до положень ст. 307 КПК України, слідчий суддя не вправі визнавати дії слідчого в кримінальному провадженні протиправними, у зв`язку з чим скарга і в цій частині не підлягає до задоволення.
Слідчим суддею також не беруться до уваги заперечення слідчого, оскільки предметом оскарження є постанова як про відмову у визнанні потерпілим так і про закриття кримінального провадження.
Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволені скарг ОСОБА_3 на постанови про відмову у визнанні потерпілим і про закриття кримінального провадження відмовити.
Ухвала в частині відмови в скасуванні постанови про закриття кримінального провадження набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано, в іншій частині негайно після проголошення.
У разі подання апеляційної скарги ухвала в частині відмови в скасуванні постанови про закриття кримінального провадження, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала в частині відмови в скасуванні постанови про закриття кримінального провадження може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1