Справа № 185/1974/20
Провадження № 1-кд/185/2/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року та апеляційної ухвали Московського обласного суду від 11вересня 2018 року відносно засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк Донецької області, громадянина України, не повна середня освіта, не одруженого, працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого.

у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 23 січня 2020 року наказом № 238/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 21.06.2019 року за № 06-77170/19.

ОСОБА_4 засуджено вироком Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року з урахуванням апеляційної ухвали Московського обласного суду від 11 вересня 2018 року, із застосуванням ст.64 КК РФ, до покарання у вигляді 8 років, без штрафу, без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичих засобів вчинений у великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі особи) КК Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області», кінець строку відбуття покарання 13.11.2025 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609, ч. 1 ст.610 КПК України, в клопотанні ставиться питання про визначення норми (статті, частини статті) Кримінального кодексу України, яким передбачена відповідальність за кримінальнеі правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року з урахуванням апеляційної ухвали Московського обласного суду від 11 вересня 2018 року та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 .

В клопотанні також заявлено прохання про його розгляд у судовому засіданні без участі представника Міністерства юстиції України, участь якого згідно з ч.1 ст. 610 КПК України не є обов`язковою.

Згідно доданих до клопотання матеріалів засуджений ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив перевести його для подальшого відбуття покарання в Україну, громадянином якої він є.

Заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання підлягає задоволенню, суд, дослідивши надані документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

При зверненні Міністерством юстиції України до суду даного клопотання дотримані вимоги ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, а також вимоги ч. 2 ст. 610 КПК України, тому підстав для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст. 3 Конвенції, немає.

За змістом ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: а) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж як найменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Виходячи з положень цієї Конвенції, держава виконання вироку повинна забезпечити виконання вироку в повному обсязі, керуючись своїм законодавством, не погіршуючи становище засудженої особи; призначене покарання відбувається засудженою особою на підставі вироку суду держави винесення вироку; суд держави виконання вироку, виходячи з винесеного вироку, приймає рішення про його виконання; у строк покарання у вигляді позбавлення волі зараховується строк, відбутий у державі винесення вироку; якщо за законодавством держави винесення вироку за дане діяння граничний строк позбавлення волі є меншим, чим призначено вироком, суд держави виконання вироку визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством цієї держави за таке саме діяння.

У судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичих засобів вчинений у великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі особи) КК Російської Федерації, та йому призначено покарання, із застосуванням ст.64 КК РФ, на піставі ч. 3 ст. 69 Кримінального Кодексу Російської Федерації у виді восьми років позбавлення волі, без штрафу, без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Строк покарання обчислюється з 15 травня 2018 року.

До строку відбуття покарання зарахований період перебування ОСОБА_4 під вартою з 14 листопада 2017 року до 14 травня 2018 року, у підтвердження чого надано копію вироку.

Апеляційною ухвалою Московського обласного суду від 11 вересня 2018 року вирок Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року залишено без змін.

На теперішній час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області»; початок строку 15.05.2018 року, кінець строку відбуття покарання 13.11.2025 року.

Станом на 30.04.2019 року відбута частина покарання засудженого складає 1 рік 5 місяців 16 днів, невідбута частина відповідно складає 6 років 6 місяців 13 днів, що підтверджується довідкою про відбуття покарання.

Засуджений ОСОБА_4 особисто висловив бажання продовжити подальше відбування покарання на території України, оскільки є громадянином України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 610 КПК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком іноземної держави.

ОСОБА_4 засуджений вироком суду Російської Федерації за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичих засобів вчинений у великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі особи) КК Російської Федерації.

Злочин (замах на незаконний збут наркотичих засобів вчинений у великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі особи) ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, відповідає ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України (замах на незаконний збут наркотичих засобів, вчинений, у великих розмірах, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця), якою передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згоден на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, слід дійти висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.

За цих обставин, з урахуванням положень ч. 4 ст. 610 КПК України слід визначити засудженому за вироком Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року з урахуванням апеляційної ухвали Московського обласного суду від 11 вересня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецьк Донецької області, громадянину України, - строк позбавлення волі, що підлягає до відбування наступним чином:

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, відносно конфіскації майна, у виді позбавлення волі строком вісім років, без конфіскації майна, оскільки зазначений вид додаткового покарання не передбачений КК РФ та не був визначений при постановлені вироку.

В статті 63 КК України закріплено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є умисним тяжким злочином .

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 63 КК України, засудженому ОСОБА_4 визначити покарання, із застосуванням ст.69 КК України, відносно додаткого покарання, у вигляді позбавлення волі строком вісім років, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року строк відбування покарання необхідно обраховувати з 15 травня 2018 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період перебування засудженого під вартою з 14 листопада 2017 року до 14 травня 2018 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.603, 609, 610 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року з урахуванням апеляційної ухвали Московського обласного суду від 11 вересня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України - задовольнити.

Привести вирок Митищінського міського суду Московської області від 15 травня 2018 року з урахуванням апеляційної ухвали Московського обласного суду від 11 вересня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та вважати ОСОБА_4 засудженим

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком вісім років, із застосуванням ст.69 КК України, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання для засудженого ОСОБА_4 необхідно обраховувати з 15 травня 2018 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період перебування засудженого під вартою з 14 листопада 2017 року до 14 травня 2018 року включно.

Ухвала може бути оскаржена учасниками процесу, у тому числі засудженим, щодо якого вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1