Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 21:00 год. по 06:00 год. з покладанням обов`язків, а саме:

-носити електронний засіб контролю;

-прибувати до слідчих Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, прокурорів Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури, Острозького районного суду Рівненської області за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

-утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Визначено строк дії ухвали до 16 лютого 2020 року.

Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку захисником ОСОБА_7 .

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Острозькому районному суді перебуває кримінальне провадження №0000210 від 17 грудня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_16 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. Зазначає, що суддя Острозького районного суду ОСОБА_17 приймала участь на стадії досудового розслідування у даному кримінальному провадженні під час розгляду відводу слідчому судді цього ж суду ОСОБА_18 наголошує на тому, що має місце порушення норм матеріального та процесуального права в частині повторної участі судді ОСОБА_17 в кримінальному провадженні та прийнятті останньою судового рішення. Зазначає, що повідомлення про підозру та подальше вручення обвинувального акту ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні були передчасним, незаконним та необґрунтованим, оскільки фактичні обставини справи потребували додаткової перевірки, шляхом проведення додаткових слідчих (розшукових) дій та додаткових судових експертиз. Прокурор не навів наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може ухилятись від органів досудового розслідування та суду, вплинути на свідків чи іншим чином перешкодити кримінальному провадженню.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як вбачається із матеріалів провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, слідчий суддя оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період, який на думку колегії суддів, буде достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з тим, стороною захисту та ОСОБА_6 не наведено переконливих підстав про те, що обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в період з 21 год. по 06 год. якимсь чином перешкоджає працевлаштуванню.

Крім того, є не обґрунтованими доводи про те, що має місце порушення норм матеріального та процесуального права в частині повторної участі судді ОСОБА_17 в кримінальному провадженні та прийнятті останньою судового рішення.

Так, статтею 76 КПК України встановлені випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні, а саме:
1. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.
2. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
3. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
4. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд зазначає, що під час розгляду відводу слідчому судді ОСОБА_18 , суддя ОСОБА_17 не розглядала кримінальне провадження по суті, не досліджувала фактичні обставини та не давала оцінку наявним у провадженні доказам, а лише вирішувала питання про наявність або відсутність підстав для відводу судді ОСОБА_18 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу судді Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
06 лютого 2020 року.

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1