Справа № 447/2143/19 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1387/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференції подання адміністрації державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» та спостережної комісії Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_6
ОСОБА_7
представника ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_9 ,
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_10 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 05 листопада 2010 року ОСОБА_10 засуджений за п.1, п.4 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 194, ст. 70 КК України на тринадцять років позбавленняволі.
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року зараховано ОСОБА_10 на підстав ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 09.08.2009 по 26.07.2011.
Початок строку відбуття ОСОБА_10 покарання 09 серпня 2009 року; кінець строку відбуття покарання 22 серпня 2020 року.
Адміністрація державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» та спостережна комісії Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області звернулися до Миколаївського районного суду Львівської області з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_10 .
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні подання державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_10 .
На ухвалу суду засуджений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким подання Миколаївської ВК №50 задоволити та умовно-достроково звільнити його від подальшого відбування покарання. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: злочин ним було вчинено у неповнолітньому віці, вину він визнав повністю та щиро розкаявся; причиною такого його необдуманого вчинку було його специфічне виховання, оскільки його вихованням здебільшого займалася бабуся. На момент розгляду подання він фактично відбув 10 років 2 місяці, невідбута частина покарання 10 місяців. Перебуваючи у Білозерській виправній колонії №105, він з перших днів залучався до робіт, працював у бригаді господарської обслуги, в їдальні установи, за що був заохочений чотири рази начальником установи. 26 квітня 2016 року йому було відмовлено адміністративною комісією установи у застосуванні до нього ст. 107 КК України, проте він продовжував працювати й далі, щоб довести своє виправлення. У зв`язку із закриттям колонії його перевели у Миколаївську ВК №50, де він з перших днів виявив бажання працювати, за що був заохочений шість разів правами начальника установи. В результаті своєї поведінки та ставленням до праці довів своє виправлення, про що 17.07.2019 рішенням адміністративної комісії МВК №50 було прийнято рішення про застосування до нього ст. 107 КК України та передані матеріали до суду. На даний час підтримує зв`язок з 81-річною бабусею шляхом телефонних розмов, яка його чекає та потребує його допомоги.
При апеляційному розгляді засуджений ОСОБА_10 ,який брав участь у судовому провадженні дистанційно, апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Представник державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав і пояснив, що засуджений ОСОБА_10 прибув у державну установу «Миколаївська виправна колонія (№50)» 31 жовтня 2017 року, виявив бажання працювати; порушень режиму не допускав; залучався до робіт по благоустрою; перебуває на профілактичному обліку як такий, що схильний до членоушкодження і самогубства (це за рекомендаціями психолога); заохочувався, бо залучався до робіт: працював в їдальні, в банно-пральному комплексі, підсобному господарстві і по благоустрою території.
Прокурор ОСОБА_9 вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_10 , представника ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8 , прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. При цьому воно можливе лише у випадку доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання і з врахуванням особи засудженого, його поведінки за весь час відбуття покарання, обставин та наслідків вчиненого злочину.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 засуджений за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за час відбування покарання за період з 2009 року по 2018 рік допустив двадцять чотири порушень встановленого порядку відбування покарання, за що до нього були застосовані заходи стягнення; десять разів за період з 2015 року по 2019 рік до нього були застосовані заходи заохочення. Перебуває на профілактичних обліках установи як схильний до членоушкодження та суїциду. У 2016 році двічі рішенням адміністративної комісії Білозерської ВК-105 було відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_10 заохочувальних норм (ст. 101 КВК України, ст. 107 КК України) як такому, що не став на шлях виправлення і не довів свого виправлення.
Відмовляючи в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів, особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, відсутність системних заохочень протягом усього часу відбування покарання й дійшов правильного висновку про недоведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про необхідність врахування його поведінки, яка свідчить про його виправлення, є безпідставними, оскільки суд на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності дійшов правильних висновків, які виклав у судовому рішенні й з якими погоджується колегія суддів. При цьому суд першої інстанції, заслухавши засудженого, представника виправної установи, думку прокурора, ретельно дослідив усі обставини та матеріали особової справи ОСОБА_10 й на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_10 .
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_10 немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні подання державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_10 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3