ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження 1-кс/201/145/2020
УХВАЛА

02 січня 2020 року місто Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0002914 від 16.11.2019, за ознаками складу злочину, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання адвокат посилався на те, що 15.11.2019 до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 02.07.2018 року ОСОБА_5 , 1952 р.н. вчинив шахрайські дії, внаслідок яких заволодів грошовими коштами ОСОБА_4 , таким чином спричинивши потерпілому матеріальну шкоду.

Вказаний факт було зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002914 від 16 листопада 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 02 липня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав грошову позику ОСОБА_5 1952 р. н., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , у сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) доларів США, з терміном повернення до 01 квітня 2019 року. У забезпечення позики ОСОБА_5 заставив ОСОБА_4 домоволодіння належне йому на праві приватної власності, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , про що ОСОБА_5 власноручно було складено розписку.

23.11.2019 ОСОБА_4 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0002914 від 16 листопада 2019 року.

В ході допиту в якості потерпілого ОСОБА_4 зазначив, що ні станом на 01 квітня 2019 року, ні до тепер, ОСОБА_5 позику не повернув. До вересня 2019 року останній постійно просив надати додатковий час для повернення грошових коштів, після чого приблизно у вересні 2019 року надав інформацію про те, що домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у заставі у третіх осіб. Згідно показів потерпілого, далі ОСОБА_5 повідомив, що право власності на вказане домоволодіння вже перереєстровано за третіми особами через минулі фінансові зобов`язання, і ще перереєструвати вказане домоволодіння на ОСОБА_4 він вже не має можливості.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і а Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу садовою будинку АДРЕСА_3 . Виданого 12.03.2019 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_7 , громадянину Ізраїлю, на праві приватної власності.

Таким чином, слід дійти висновку, що ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 120 000 доларів США під заставу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язавшись повернути грошові кошти до 01.04.2019, про що було складено розписку, проте грошові кошти повернуті не були, до того ж право власності на майно, що було заставлено, згідно договору купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_3 , виданого 12.03.2019, перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 , який є потерпілим у кримінальному провадженні № 0002914 від 16.11.2019, звернувся до органу досудового розслідування з відповідною позовною заявою про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і а Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу садового будинку №396 виданого 12.03.2019 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_7 громадянину Ізраїлю, на праві приватної власності.

Беручи до уваги вище викладені факти і обставини, накладення арешту необхідне, оскільки існують вагомі ризики у відчуженні та переоформленні вище зазначеного майна, його умисного пошкодження, що призведе до заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і негативно вплине на подальший хід досудового розслідування його заплутування і затягування штучно створеними перепонами.

На підставі викладеного адвокат просив для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження по даному кримінальному провадженню, накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

Адвокат ОСОБА_3 надав заяву про розгляд вказаного клопотання без його участі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами свої інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У даному випадку вказане нерухоме майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Як убачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Дослідивши матеріли клопотання, суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у клопотанні дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій невстановлених осіб, у тому числі вчиненню нових злочинів, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості, а саме садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Заборонити здійснення будь-яких операцій, в тому числі реєстраційних дій, пов`язаних із відчуженням вказаного майна.

Строк оскарження ухвали п`ять днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1