ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/222/19 Номер провадження 11-кп/814/338/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 121 КК- Т.З
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з секретарем ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

та їх захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Полтавської області, Кобеляцького району, с. Лівобережена Сокілка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, має повну загальну середню освіту, офіційно неодружений, має на утриманні малолітню дитину, працюючий різноробочим СФГ «ЄММ», раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_3 , громадянин України, має повну загальну середню освіту, одружений, працюючий водієм СФГ «ЄММ», має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий,-

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. 100 КПК вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнані винуватими у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 за наступних обставин.

26.10.2018 року близько 22 години 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 спільно із обвинуваченим ОСОБА_9 приїхали до домогосподарства матері ОСОБА_11 - ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 .

Близько 23 години 00 хвилин під час перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вищезазначеному будинку до приміщення будинку, прийшов потерпілий ОСОБА_12 ,

Обвинувачений ОСОБА_8 дізнавшись, що прийшов потерпілий ОСОБА_12 та у зв`язку з тривалими неприязними відносинами до потерпілого, вийшов на подвір`я домогосподарства, де між останніми виникла сварка та бійка, під час якої обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_12 , декілька ударів руками та ногами по голові та інших частинах тіла.

Через деякий час, обвинувачений ОСОБА_9 вийшов з будинку та побачив, що поблизу будинку відбувається бійка між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_12 .

При цьому, в горизонтальному положенні на землі, обвинувачений ОСОБА_8 перебував зверху потерпілого ОСОБА_12 та тримали один одного за одяг.

Обвинувачений ОСОБА_9 з метою розборонити обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_12 взяв обвинуваченого ОСОБА_8 за плечі та почав його піднімати і відтягувати від потерпілого ОСОБА_12 при цьому, одночасно лівою ногою відштовхнув потерпілого ОСОБА_12 у лівий бік, а саме в область тулуба.

Відповідно до висновку експерта №83 від 28.11.2018 року смерть потерпілого ОСОБА_12 настала в результаті тупої закритої черепно-мозкої травми голови з крововиливами у тканину головного мозку від набряку головного мозку. Смерть потерпілого настала через 10 годин після отримання травми. При судово-медичній експертизі трупа потерпілого ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма голови, двобічні скалкові переломи нижньої щелепи, крововиливами у тканину головного мозку, двобічні множинні переломи ребер з права і зліва, з розривами і крововиливами у тканину легенів та печінки. Множинних синців, саден і ран на тілі. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих (тупого) предметів (предмету), можливо від ударів, який має обмежену контактуючу поверхню в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки в момент заподіяння і носять прижиттєвий характер.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи №12 від 10.01.2019 року обвинуваченим ОСОБА_8 нанесені потерпілому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Обвинуваченим ОСОБА_9 нанесені потерпілому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 подала апеляційні скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення норм кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначити покарання в межах санкції ст. 124 КК України.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що в матеріалах справи є беззаперечні докази того, що ОСОБА_8 вимушено, внаслідок неочікуваного та інтенсивного нападу потерпілого, захищався та в процесі захисту охоронюваних законом прав перевищив межі самозахисту. Зазначає, що суд мав би врахувати і те, що ОСОБА_12 лише 2 місяці як звільнився з місць позбавлення волі за вчинене вбивство, прийшовши у домоволодіння матері ОСОБА_14 , став йому погрожувати, отже за таких обставин обвинувачений мав реальні підстави побоюватись за своє життя і здоров`я.

Також апелянт зазначає, що встановлена судом обставина, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вчинення злочину щодо особи похилого віку не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки ОСОБА_8 не було відомо достеменно вік ОСОБА_12 .. Окрім цього , суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_8 впродовж досудового розслідування сприяв слідству, визнав свою провину у спричиненні тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, щиро кається у вчиненому та розуміє невідворотність і тяжкість наслідків вчиненого правопорушення. Суд також не врахував те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, позитивно характеризується за місцем роботи, повністю відшкодував потерпілій майнову і моральну шкоду.

Крім того суд взагалі не прийняв дані про особу загиблого, який раніше був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення вбивства при обтяжуючих обставинах, був непроханим гостем в домогосподарстві матері ОСОБА_8 та першим висловив погрози стосовно засудженого.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_9 , який підтримав думку адвоката, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов обґрунтованих висновків про вчинення ОСОБА_8 злочину за обставин наведених у вироку.

Статтею 124 КК України передбачено відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст.124 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст.121 КК України.

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що здобуто докази, які чітко підтверджують факт вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення,

Отже, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до висновку експерта №83 від 28.11.2018 року та фототаблиці до нього, що смерть потерпілого ОСОБА_12 настала в результаті тупої закритої черепно-мозкої травми голови з крововиливами у тканину головного мозку від набряку головного мозку. Смерть потерпілого настала через 10 годин після отримання травми. При судово-медичній експертизі трупа потерпілого ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма голови, двобічні скалкові переломи нижньої щелепи, крововиливами у тканину головного мозку, двобічні множинні переломи ребер з права і зліва, з розривами і крововиливами у тканину легенів та печінки. Множинних синців, саден і ран на тілі. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих (тупого) предметів (предмету), можливо від ударів, який має обмежену контактуючу поверхню в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки в момент заподіяння і носять прижиттєвий характер. Потерпілому ОСОБА_12 наносилися тілесні ушкодження зі значною силою.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи №12 від 10.01.2019 року обвинуваченим ОСОБА_8 нанесені потерпілому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Відповідно до висновку експерта № 153 від 31.10.2018 року, у обвинуваченого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, спричинені потерпілим ОСОБА_12 , які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вище наведені докази свідчать про спричинення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких ушкоджень, були нанесені ним умисно не під час захисту від дій ОСОБА_12 , а під час побиття ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_12 .

Враховуючи наведені докази суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, через суворість показання, колегія суддів вважає їх надуманими.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 судом дотримані.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, обставину, що пом`якшує покарання відшкодування школи потерпілій, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, а тому дійшов до правильного висновку про призначення покарання ОСОБА_8 у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Щодо твердження захисника про безпідставне врахування судом, як обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку то воно не заслуговує на увагу, оскільки така обставина встановлена і досудовим розслідуванням, і судом, беручи до уваги вік потерпілого, якому було 60 років та який відповідно до ст. 10 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", є особою похилого віку.

Отже, обране ОСОБА_8 судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає.

З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання занадто суворим, не вбачається, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту оголошення даної ухвали, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_15 ОСОБА_4 .