ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1562/20 Справа № 173/1812/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001089 за апеляційними скаргами прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001089, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2014 року, відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, повернуто прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд виходив з того, що від потерпілої ОСОБА_9 до суду неодноразово надходили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам кримінально процесуального кодексу України.
Також суд зазначив, що в обвинувальному акті не вказано ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, та ким саме спричинені ці тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , не зазначено обставину, яка обтяжує покарання, зокрема щодо скоєння ОСОБА_8 злочину у стані алкогольного сп`яніння, на чому наполягають в своїх клопотаннях і скаргах потерпілі у кримінальному провадженні, відсутня кваліфікація дій ОСОБА_10 , яка за змістом обвинувального акта також наносила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 та ступінь тяжкості нанесених нею тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Вказав суд і на те, що скасовуючи ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року, Апеляційний суду Дніпропетровської області в постанові від 18 травня 2018 року, якою було задоволено апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , вказував на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин кримінального провадження та наявних у справі доказів, а також вказував на те, що не вказано ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, та ким саме спричинені ці тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з дня вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, минуло більше п`яти років, він обвинувачується у скоєні злочину невеликої тяжкості, після вчинення вказаного вище кримінального правопорушення не скоював інших злочинів. Отже, в підготовчому судовому засіданні необхідно вирішувати питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 на підставі ч.2 статті 284 КПК України у у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Але в такому випадку не буде усунено порушень процесуального законодавства, на які посилається потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , та на які вказував Апеляційний суд Дніпропетровської області, скасовуючи ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року.

В апеляційних скаргах:
-прокурор просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року про повернення обвинувального акту прокурору скасувати та закрити кримінальне провадження №0001089, звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що стороною обвинувачення сформульовано обвинувачення щодо обвинуваченого ОСОБА_8 із зазначенням анкетних даних особи та правової кваліфікації його дій, викладено в ньому фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими. Зі змісту обвинувального акта вбачається, що саме внаслідок дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 заподіяно не менше двох травматичних дій в область обличчя та не менше однієї травматичної дії на передньо-зовнішню поверхню лівого плеча.
Щодо тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_9 , то, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, для якого основним безпосереднім об`єктом є громадський порядок, вважає відсутність посилання на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень в даному випадку не суттєвим порушенням та таким, що тягне за собою необхідність повернення обвинувального акту прокурору. Окрім того, висновки судово-медичної експертизи №165 від 06.09.2016, про які зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, встановлюють ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_9 .
Але суд, не здійснюючи судового розгляду та не досліджуючи докази, зібрані у кримінальному провадженні, в ухвалі перейшов до обговорення тих питань, які не вирішуються на даному етапі кримінального провадження, зокрема питань, пов`язаних з об`ємом обвинувачення та юридичної оцінки дій обвинуваченого і прийшов до передчасних висновків.
Також прокурор зазначає, що суд вказує в оскаржуваній ухвалі на те, що в обвинувальному акті не зазначено обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що такі однозначні висновки про наявність чи відсутність вказаної обставини суд не має змоги зробити на стадії підготовчого судового засідання, орієнтуючись лише на думку потерпілих, а за результатами досудового розслідування не було отримано доказів перебування обвинуваченого у такому стані в момент вчинення злочину, у зв`язку з чим стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого не було відображено в обвинувальному акті.
Вказує апелянт і на те, що попереднє судове рішення суду першої інстанції від 19.02.2018 року у цій справі було прийнято за наслідками судового слідства, а не у підготовчому судовому засіданні, і висновки суду апеляційної інстанції стосувалися неповноти саме судового слідства, а таку неповноту можливо усунути тільки в ході нового розгляду справи на стадії, знову ж таки, судового слідства.
Також звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 з 2014 року не ухилявся від слідства та суду, у розшуку не перебував, нового злочину не вчинив, злочин, в якому він обвинувачується, відноситься до категорії невеликої тяжкості. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності у даному випадку складає 3 роки, при цьому ОСОБА_8 обвинувачується у злочині, вчиненому 10.08.2014 року, тобто більше 5 років тому. Таким чином, виконані всі умови застосування положень ст. 49 КК України, і наявні підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, згідно якого кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
-обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року про повернення обвинувального акту прокурору скасувати та закрити кримінальне провадження №0001089, звільнивши його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вказане кримінальне провадження існує вже майже 6 років, остаточного рішення по ньому до цього часу не прийнято. Він на даний час є обвинуваченим у вчиненні злочину, що покладає на нього певні обмеження, як то працевлаштування, укладення контракту із ЗСУ чи виїзд за кордон.
Вказує, що з 2014 року не ухилявся від слідства та суду, брав участь у слідчих діях, у розшуку не перебував, нового злочину не вчинив, а той, у якому він обвинувачується, відноситься до категорії невеликої тяжкості, а відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за такий злочин складає 3 роки. Таким чином, виконані всі умови застосування положень ст. 49 КК України.
Також вважає, що навіть в разі повернення обвинувального акту прокурору, усунення недоліків, про які говорить суд в ухвалі від 26.03.2020 року, повторного направлення провадження до суду, результатом такого розгляду буде закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з закінченням строків давності, однак це може відбутися ще через багато часу, чим порушуються всі розумні строки, передбачені ст. 28 КПК України.
На апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого від потерпілої ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких остання виражає свою незгоду з поданими апеляціями, підтримує в повному обсязі всі факти, зазначені нею у клопотанні про повернення обвинувального акта, вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційні скарги без задоволення, тобто кримінальне провадження не закривати, а повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінального процесуального закону.
Крім того, потерпіла ОСОБА_9 просила розглядати дані апеляційні скарги без її присутності у зв`язку з неможливістю явки до суду через віддаленість місця проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, суд зазначив, що в обвинувальному акті не вказано ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, та ким саме спричинені ці тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , не зазначено обставину, яка обтяжує покарання, зокрема щодо скоєння ОСОБА_8 злочину у стані алкогольного сп`яніння, на чому наполягають в своїх клопотаннях і скаргах потерпілі у кримінальному провадженні, відсутня кваліфікація дій ОСОБА_10 , яка за змістом обвинувального акта також наносила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 та ступінь тяжкості нанесених нею тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Проте, як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як орган досудового розслідування з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.
Апеляційним переглядом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.ст. 110, 291 КПК України, тому висновки суду першої інстанції щодо необхідності його повернення є безпідставними.
Зі змісту обвинувального акта убачається, що внаслідок дій ОСОБА_8 , згідно матеріалів та висновку судово-медичної експертизи №165 від 06.09.2016 року потерпілій ОСОБА_9 заподіяно не менше двох травматичних дій в область обличчя та не менше однієї травматичної дії на передньо-зовнішню поверхню лівого плеча (Т.1, а.п. 2).
До того ж, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, для якого основним безпосереднім об`єктом є громадський порядок, відсутність посилання на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень в даному випадку не є суттєвим порушенням та таким, що тягне за собою необхідність повернення обвинувального акту прокурору.
Що ж стосується не зазначення прокурором в обвинувальному акті обставини, що обтяжує покарання - вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння, на що є посилання в ухвалі суду, то апеляційний суд погоджується з апелянтом з приводу того, що за результатами досудового розслідування не було отримано доказів перебування обвинуваченого у такому стані в момент вчинення злочину, у зв`язку з чим стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого і не було відображено в обвинувальному акті.
Також не можна не погодитися з прокурором і стосовно безпідставного посилання суду на відсутність кваліфікації дій ОСОБА_10 , як і невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України замість ч.2 ст. 296 КК України, оскільки дійсно стороною обвинувачення об`єктивних підстав для обвинувачення ОСОБА_10 у даному злочині за наслідками досудового розслідування не отримано, у зв`язку з чим слідчий не надав оцінку її діям в розрізі закону про кримінальну відповідальність, а виділив матеріали відносно неї в окреме провадження для проведення додаткової перевірки, про що й зазначено в обвинувальному акті. Отже, ці обставини не можуть слугувати підставою для повернення прокурору обвинувального акту, до того ж, під час судового розгляду серед іншого можуть бути також вирішені питання і щодо зміни обвинувачення, в тому числі, виходячи з позиції потерпілої сторони. До того ж, відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій останнього, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Таким чином, апеляційним переглядом не встановлено будь-яких суттєвих порушень прав потерпілих, допущених на досудовому слідстві, які б не могли бути відновлені під час судового розгляду обвинувального акту та які були б підставами для повернення прокурору обвинувального акту.

Колегія суддів вважає, що висновок суду на стадії підготовчого судового засідання є передчасним, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні.
Крім того, під час нового судового розгляду суду першої інстанції належить вирішити питання щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності з урахуванням положень ст. 49 КК, ст. 284 КПК України, оскільки з дня вчинення останнім злочину минули певні строки давності, він не ухилявся від слідства або суду, не скоїв нового злочину, а тому в даному випадку наявна сукупність всіх законодавчо визначених підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3