Справа № 216/1015/20
провадження 1-кп/216/615/20
ВИРОК
іменем України

09 червня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судових засідань приміщення суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000040 від 21.05.2019, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має базову середню освіту, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, є учасником АТО (ООС), колишній військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який обіймав посаду старшого стрільця механізованого відділення 2-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти механізованого батальйону, у військовому званні «молодший сержант», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 12.12.2019 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 406, 69 КК України до штрафу у розмірі 5100 грн,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
30 травня 2016 року ОСОБА_4 на добровільній основі уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №34 від 01 лютого 2019 року молодший сержант ОСОБА_4 призначений на посаду старшого стрільця механізованого відділення 2-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти механізованого батальйону.

Поряд з цим, 06.02.2019 року ОСОБА_6 на добровільній основі уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2019 року призначений на посаду старшого навідника гранатометного взводу механізованого батальйону, для якого молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 28-32, 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, є начальником за військовим званням.

Відповідно до ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїм військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 за військовим званням з старшим солдатом ОСОБА_6 перебувають у відносинах підлеглості.

Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил ввічливості і поведінки військовослужбовців.

Відповідно до ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, визначено, що військова дисципліна це бездоганне та неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватись визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, передбачено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей. Зобов`язані пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

ідповідно ст. 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, передбачено, що відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі і у питаннях служби вони звертаються один до одного на Ви.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціювання національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначеній території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 20.05.2019 оголошене не було.

Однак, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу в умовах особливого періоду, діючи всупереч зазначеним вимогам законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, 20 травня 2019 року особовий склад механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 несли службу згідно розпорядку дня. Цього ж дня, близько 23 год. 00 хв. перебуваючи на четвертому поверсі казарми механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , під час несення військової служби, молодший сержант ОСОБА_4 бажаючи показати свою явну перевагу по службі перед іншими військовослужбовцями, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс один удар правою ногою взутою у черевик військового зразка в ліву руку, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому лівої ліктьової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, з наступним проведенням оперативного втручання, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №936 від 25.10.2019 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 426-1 КК України, за ознаками застосування насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Крім того, разом із обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним і його захисником, під час досудового розслідування.

У зв`язку із безсумнівною та добровільною, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, згодою сторін угоди, а також визнанням у повному обсязі обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, усвідомленням і правильним розумінням сторонами угоди роз`яснених судом положень частини 2 статті 473 КПК України про обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість затвердження такої угоди з наступних підстав.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочину, а саме, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

За приписами ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Перевіривши угоду на відповідність нормам кримінального процесуального та кримінального законодавства, суд дійшов висновку, що укладена між прокурором та підозрюваним угода не суперечить вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містить всі необхідні реквізити, а її умови щодо визначення міри покарання узгоджується із принципами призначення покарань та не перевищують розміру покарання, визначеного санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.

Зокрема, за умовами угоди обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 426-1 КК України, а також сторони дійшли згоди щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосування положень ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, а також можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вирішуючи питання щодо міри покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає запропоновану угодою міру покарання такою, що відповідає вчиненому кримінальному правопорушенню та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 63, 65, 69, 75, 76, ч. 4 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, статтями 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 лютого 2020 року між прокурором військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження №0000040 від 21 травня 2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом в 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1