Справа№ 953/3800/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, -
встановив:
ОСОБА_3 звернувся у суд із клопотання, в якому просить скассувати арешт на майно, накладений постановою ст. слідчого ОВС СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 від 19.11.2012р.
В обґрунтування клопотання зазначає, що постановою слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 кримінальне провадження №0000040 закрито за відсутності , в тому числі в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358 та ч.5 ст.191 КК України. Під час досудового розглядувана вказаного провадження 19.11.2012р. ст. слідчим ОВС СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 постановою був накладений арешт на його майно - будинок АДРЕСА_1 . Під час накладання арешту діяв КПК 1960 року, в подальшому злочину був зареєстрований у ЄРДР та досудове розслідування проводилось, а в подальшому було закрито за положеннями КПК 2012р. Під час закриття кримінального провадження арешт на його майно скасований не був, тому він підлягає скасуванню в порядку ст. 174 КПК 2012р.
Суд, заслухавши адвоката ОСОБА_6 , дослідивши надані докази приходить до наступного.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01.12.2004р. 20.11.2012р. був внесений запис про обтяження, а саме арешт будинку згідно постанови про накладання арешту на майно від 19.11.2012р. ст. слідчим в ОВС СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4
ОСОБА_3 у поданому клопотанні та його адвокат у судовому засіданні зазначають, що вказаний арешт накладений в рамках кримінальної справи, яка постановою від 29.08.2014р. слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 .
Згідно із постановою про закриття кримінального провадження від 29.08.2014р. , яка прийнята слідчим СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 кримінальне провадження №0000040 закрити за відсутност і в діях, в тому числі ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358 та ч.5 ст.191 КК України

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна ОСОБА_3 , поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України не встановлює.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття слідчим під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею, судом процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного ОСОБА_3 питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави.

Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із закриттям кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 15.05.2019р. у справі № 372/2904/17-ц.

В даному випадку суд не застосовую позицію ВС викладену у постанові №504/3944/17 від 05.06.2019р. (додана до клопотання) , оскільки у вказаній справі на момент розгляду клопотання про скасування арешту на майно кримінальне провадження не було закрито та тривало.

Керуючись ст.ст. 234 - 236 КПК України 1960 року, п. 9 розділу ХI «Перехідні положення» КПК України 2012 року,-

постановив:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1