ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/272/20 Номер провадження 11-кп/814/676/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії засудженогоОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, засудженому вироками Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року та від 07 липня 2016 року (остаточне покарання у виді 5 років 30 днів позбавлення волі визначене ухвалою Казанівського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року),

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироками Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року та від 07 липня 2016 року і остаточно визначеного ухвалою Казанівського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки мав два стягнення на початку відбування покарання, а чотири заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки і вимог безпеки праці оголошені формально.

За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

При цьому зазначає, що стягнення накладалися лише на початку відбування покарання, після чого він виправився, позитивно характеризується, працює, має чотири заохочення, отримав професію, підтримує соціально-корисні зв`язки, має житло, що свідчить про його соціальну адаптованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, думку представника виправної колонії, який вважав, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 відбув більше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, за злочин, вчинений ним у віці до вісімнадцяти років.

Доводи засудженого про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є слушними.

Дійсно, на початку відбування покарання на ОСОБА_8 було накладено два стягнення за незначні порушення, які погашені у встановленому законом порядку.

Проте в подальшому ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці підтвердив своє виправлення.

Так, засуджений на постійній основі працевлаштований різноробочим, отримав професію електрогазозварювальника, добровільно, за власною ініціативою залучається до додаткових неоплачуваних робіт із благоустрою установи, бере участь у організації виховних заходів, а також у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт».

Крім того, ОСОБА_8 бере участь у самодіяльних організаціях виправної колонії, проявляє соціально корисну ініціативу в організації їх роботи, входить до складу фізкультурно-спортивної секції (а.о.с. 91, 113).

Водночас, за сумлінну поведінку і ставлення до праці ОСОБА_8 отримав чотири заохочення, рішення про застосування яких прийняті на засіданнях дисциплінарної комісії державної установи «Божковська виправна колонія №16», що підтверджується витягами із протоколів засідань (а.о.с. 66, 85, 104, 109).

За таких обставин висновок суду про формальність отриманих заохочень є помилковим.

Більше того, після ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_8 отримав іще одне заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці (а.о.с. 121).

Також, як встановлено в засіданні апеляційного суду, ОСОБА_8 ввічливий у взаємовідносинах з персоналом установи; дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи; бере активну участь у житті відділення та у виховних заходах; встановлює здорові міжособистісні взаємовідносини та подає приклад іншим засудженим відділення своєю поведінкою; зберігає соціальні зв`язки на волі (а.о.с. 8, 15, 68, 87, 124).

Наведені обставини місцевий суд залишив поза увагою та прийшов до помилкового висновку про відсутність визначених законом підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково.

Враховуючи встановлені дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, з огляду на дотримання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, придбання спеціальності, колегія суддів приходить до висновку що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і підлягає звільненню умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково, а його апеляційна скарга, - задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироками Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року та від 07 липня 2016 року та остаточно визначеного ухвалою Казанівського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців і 16 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3