Справа №639/1960/20
Провадження №1-кп/639/304/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000504 від 13.06.2015 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
09 жовтня 2013 року ОСОБА_3 призвано на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_3 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №226 від 28 жовтня 2013 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця - радіотелефоніста 2 відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних та охорони спеціальних складів) військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 під час проходження строкової військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно розпорядження начальника Східного ОТО від 10 червня 2014 року №6/2-434 військова частина НОМЕР_1 передислокована в пункт тимчасової дислокації у АДРЕСА_3 на базі військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ). Термін прибуття до м. Харкова встановлений до 12 червня 2014 року.

Проте, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби за контрактом та, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо, діючи умисно, 12 червня 2014 року допустив їх порушення та вирішив стати на злочинний шлях, шляхом нез`явлення до місця служби з метою ухилитись від військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_3 , будучи стрільцем - радіотелефоністом 2 відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних та охорони спеціальних складів) військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127-128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою ухилитись від військової служби, 12 червня 2014 року о 08 год. 00 хв. не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , та до теперішнього часу до місця служби не повертався, та наміру повертатись не має, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України нез`явлення до місця служби з метою ухилитись від військової служби у разі переведення.

Таким чином, військовослужбовець строкової військової служби ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України, нез`явлення до місця служби з метою ухилитись від військової служби у разі переведення.

10.04.2020 року між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно укладеної угоди обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, вчиненого ним за вищевикладених обставин у повному обсязі.

ОСОБА_3 під час досудового розслідування щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового провадження зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, співпрацювати з правоохоронними органами у викритті аналогічних кримінальних правопорушень.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також вік підозрюваного, сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України, та погоджуються при призначенні останньому покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 408 КК України.

Сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_3 остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 580 (п`ятсот вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 9860 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 10.04.2020 року.

Вислухавши думку учасників підготовчого провадження та дослідивши наявні матеріали, суд приходить до таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до вимог статті 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Потерпілих у кримінальному провадженні не має, вчиненим злочином шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Таким чином, у кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості, відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час підготовчого судового засідання.

Обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 408 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця до місця служби з метою ухилитись від військової служби у разі переведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та співпрацювання з правоохоронними органами у викритті аналогічних кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Вказані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, а тому, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, неодружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повністю визнає свою вину в інкримінованому злочині, у вчиненому щиро розкаюється та активно сприяв розкриттю злочину, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 408 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави у розмірі 580 (п`ятсот вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 9860 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 10.04.2020 року у кримінальному провадженні №0000504 від 22.12.2014 року, укладену між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави в розмірі 580 (п`ятсот вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 9860 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень.

Відповідно до ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1