справа №619/2232/19
провадження №1-кп/619/197/20

ВИРОК
іменем України

16 березня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000343 від 17.03.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченого захисникаОСОБА_3 ОСОБА_5 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
16 березня 2019 року приблизно о 15 год 10 хв ОСОБА_3 , маючи та реалізуючи прямий умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, переслідуючи корисливий мотив наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, зателефонував раніше знайомій йому ОСОБА_6 та представившись співробітником поліції, запропонував останній зустрітися з ним на залізничній станції «Цупівка», на що остання погодилася, попрохавши свого знайомого ОСОБА_7 піти на зустріч з ОСОБА_3 разом з нею. В той же день приблизно о 16 годині продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , знаходячись на залізничній станції «Цупівка» Дергачівського району Харківської області, зустрів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та повідомив завідомо неправдиві відомості стосовно своєї служби в правоохоронних органах, та показавши посвідчення червоного кольору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ввівши останніх в оману щодо свого службового становища. Далі ОСОБА_3 , під приводом притягнення ОСОБА_7 за вживання наркотичних засобів, до кримінальної відповідальності, ввівши останнього в оману щодо свого службового становища озвучив вимогу про передачу його мобільного телефону, на що останній погодився та передав ОСОБА_3 свій телефон. Крім того, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_6 , що її телефон є речовим доказом у кримінальній справі та його необхідно вилучити з метою проведення слідчих дій, на що остання впевнена у законності події, що відбувається, під впливом обману, добровільно погодилась і сказала ОСОБА_7 , у якого перебував телефон останньої, щоб він передав належний їй мобільний телефон ОСОБА_3 . Після чого, ОСОБА_3 покинув місце скоєння злочину, тим самим розпорядившись майном, яким він незаконно заволодів: телефоном мобільним в корпусі чорного кольору Nomi Beat М 1, в силіконовому чохлі коричневого кольору, іmei НОМЕР_1 , іmeі НОМЕР_2 , діагональ 4,5", на дві сім карти, що належить ОСОБА_7 та мобільним телефоном в пластиковому корпусі з елементами білого та червоного кольорів S-TELL С552, іmeі 78937, іmeі 78945, діагональ 5", на дві сім карти, що належить ОСОБА_6 . В результаті злочинних дій з боку ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_7 , був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 1349,00 грн та потерпілій ОСОБА_6 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 916,30 грн.

Крім того, 16 березня 2019 року приблизно о 15 год 10 хв ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, достовірно знаючи та розуміючи, що він не являється працівником правоохоронного органу, з метою вчинення суспільно - небезпечного діяння, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману, зателефонував раніше знайомій йому ОСОБА_6 та представившись співробітником поліції, тим самим самовільно присвоївши владні повноваження, запропонував останній зустрітися з ним на залізничній станції «Цупівка», на що ОСОБА_6 погодилася, попрохавши свого знайомого ОСОБА_7 піти на зустріч з ОСОБА_3 разом з нею. В той же день приблизно о 16 годині продовжуючи реалізацію свого прямого умислу, ОСОБА_3 , знаходячись на залізничній станції «Цупівка», Дергачівського району, Харківської області, зустрів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та повідомив завідомо неправдиві відомості стосовно своєї служби в правоохоронних органах, показавши посвідчення червоного кольору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не давши можливості останнім з ним ознайомитись, ввів останніх в оману щодо свого службового становища, тим самим самовільно присвоїв владні повноваження. Далі ОСОБА_3 , розуміючи протиправність своєї поведінки, бажаючи діяти саме таким чином, розуміючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сприймають його як працівника поліції, під приводом притягнення ОСОБА_7 за вживання наркотичних засобів, до кримінальної відповідальності, ввівши останнього в оману щодо свого службового становища, озвучив вимогу про передачу його мобільного телефону, на що останній погодився та передав свій телефон Nomi Beat М 1, в силіконовому чохлі коричневого кольору, іmei НОМЕР_1 , іmeі НОМЕР_2 , діагональ 4,5", на дві сім карти, ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 , повідомив ОСОБА_6 , що її телефон є речовим доказом у кримінальній справі та його необхідно вилучити з метою проведення слідчих дій, на що остання впевнена у законності події, що відбувається, під впливом обману, вважаючи, що ОСОБА_3 є працівником правоохоронного органу, та, що вимога останнього законна, добровільно погодилась і сказала ОСОБА_7 , у якого перебував телефон останньої, щоб він передав належний їй мобільний телефон в пластиковому корпусі з елементами білого та червоного кольорів S-TELL С552, іmeі 78937, іmeі 78945, діагональ 5", на дві сім-карти, ОСОБА_3 . Після чого, ОСОБА_3 вчинивши суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), покинув місце скоєння злочину, розпорядившись майном ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на свій розсуд

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися:

- у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України;

- у самовільному присвоєнні владних повноважень, поєднаних із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 353 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні вище зазначених злочинів доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.1 ст. 353 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 , активне сприяння розкриттю злочинів та усунення заподіяної шкоди визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України участь у бойових діях, визнається судом обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій (посвідчення НОМЕР_3 ).

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 ст.65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Також Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, відсутність претензій потерпілих, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст.353 КК України у виді штрафу в межах санкцій частин цих статей.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд крім даних про особу винуватого та обставин, які пом`якшують покарання, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.

Отже, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2019 року (справа № 619/1732/19 провадження № 1-кс/619/1016/19) було накладено арешт на телефон мобільний в пластиковому корпусі з елементами білого та червоного кольорів S-TELL C552, imei. НОМЕР_4 , imei. НОМЕР_5 , діагональ 5, на дві сім карти.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року (справа № 619/1545/19 провадження № 1-кс/619/907/19) було накладено арешт на телефон мобільний в корпусі чорного кольору Nomi Beat M 1, в силіконовому чохлі коричневого кольору, imei. НОМЕР_1 , imei. НОМЕР_2 , діагональ 4,5, на дві сім карти.
З огляду на те, що вказане майно належить потерпілим, то відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт вказаного майна.

Питання про долю речових доказів, вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Враховуючи викладене та керуючись статтями368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.1 ст. 353 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень;

- за ч. 1 ст. 353 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш сувориму виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвал слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2019 року (справа № 619/1732/19 провадження № 1-кс/619/1016/19) та від 22 квітня 2019 року (справа № 619/1545/19 провадження № 1-кс/619/907/19) - скасувати.

Речові докази:

-телефон мобільний в пластиковому корпусі з елементами білого та червоного кольорів S-TELL C552, imei. НОМЕР_4 , imei. НОМЕР_5 , діагональ 5, на дві сім карти, який знаходиться на зберіганні у камері речових доказів Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, повернути потерпілій ОСОБА_6 ;
-телефон мобільний в корпусі чорного кольору Nomi Beat M 1, в силіконовому чохлі коричневого кольору, imei. НОМЕР_1 , imei. НОМЕР_2 , діагональ 4,5, на дві сім карти, який знаходиться на зберіганні у камері речових доказів Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса експертизи № 10068 від 29.05.2019 у розмірі 785,00 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1