УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
10 березня 2020 року

м. Київ

справа № 700/408/18
провадження № 51-1186 ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року,
встановив:
Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України (далі КК) і призначено йому покарання: за частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за частиною 1 статті 357 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі частин 1, 2 статті 70 КК остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі статті 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Так, вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим в тому, що він 15 квітня 2017 року, близько 10 год.00 хв., перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно, з метою власної наживи, зі столу спальної кімнати здійснив крадіжку банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк», № НОМЕР_1 , що була видана на ім`я ОСОБА_5 , з якої в подальшому, шляхом знімання через банкомат, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 1300,00 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на вищевказану суму.
Він же 15 квітня 2017 року, близько 10 год.00 хв., перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , упевнившись, що його дії є таємними для потерпілої та інших осіб, таємно, з корисливих мотивів, з метою здійснення незаконних дій з офіційними документами на зняття готівки, із записника, що знаходився на столі в спальній кімнаті, викрав банківську картку № НОМЕР_1 , видану ПАТ КБ «Приватбанк» у користування ОСОБА_5 , яка відповідно до статті 1 ЗУ «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, статті 15 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05 квітня 2001 року, частини 4 статті 51 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, є офіційним документом, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року змінено в частині терміну попереднього ув`язнення, а саме зараховано ОСОБА_4 на підставі частини 5 статті 72 КК в редакції Закону України № 838-VIII в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 31 травня 2018 року по 11 лютого 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується із вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року та ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні судами покарання, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а вирок суду першої інстанції змінити та зарахувати в строк остаточного покарання вирок Таращанського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 року на підставі застосування частини 4 статті 70 КК.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Зі змісту судового рішення, долученого до касаційної скарги, вбачається, що Лисянським районним судом Черкаської області у вироку від 02 серпня 2019 року при призначенні покарання було частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Черкаським апеляційним судом в ухвалі від 11 лютого 2020 року встановлено, що оскаржуваний засудженим вирок Лисянського районного суду Черкаської області був ухвалений 02 серпня 2019 року, тобто до набрання законної сили вироком Таращанського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 року, на який посилається засуджений. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання засудженому ОСОБА_4 , обґрунтовано не врахував вирок Таращанського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 року, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року.
Ухвала Суду остаточна та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3