КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/163/2020 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_10 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року, задоволено клопотання сторони кримінального провадження ОСОБА_11 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089.
Накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер №000, яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2018 за № 139373750 на праві власності належить ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_11 про арешт майна в кримінальному провадженні. Скасувати арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні були порушені норми матеріального та процесуального права, не досліджені належним чином всі обставини справи в їх сукупності, слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, невірно прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно, зазначені в клопотанні.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 , не приймав участі у судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна, оскільки його не було викликано до суду, він був позбавлений можливості надати свої пояснення, докази та заперечення, йому не направлено копію оскаржуваної ухвали в порушення вимог ч. 7 ст. 173 КПК України.
Також апелянт зазначає, що клопотання подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, оскільки як вбачається зі змісту ухвали, до слідчого судді звернувся ОСОБА_11 , який не є цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, відомостей про те, що ним було заявлено цивільний позов не має. Оскаржувана ухвала не містить відомостей про те, що в матеріалах кримінального провадження міститься постанова про визнання квартири речовим доказом.
Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала слідчим суддею була постановлена за відсутністю доказів необхідності такого арешту, всупереч законодавству, що спричинило порушення прав та інтересів законного власника, який не має відношення до кримінального провадження.
Крім того апелянт зазначає, що посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження майна слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 вчинено кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про оголошення підозри приватному нотаріусу ОСОБА_12 , чи ОСОБА_13 , яка набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором Дарування від 20.06.2011 року або ОСОБА_7 , який в подальшому законно набув прав власності на цю квартиру, на яку в рамках даного кримінального провадження накладено арешт, судячи зі змісту оскаржуваної ухвали суду, матеріали клопотання не містять. Станом на сьогоднішній день та з моменту посвідчення договору дарування вказаної квартири від 20.06.2011 не визнаний недійсним.
Також апелянт зауважує, що накладаючи арешт майно ОСОБА_7 слідчий суддя встановив підставу, яка не передбачена кримінальним процесуальним кодексом, водночас жодної з підстав для накладення арешту, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, не зазначив. Жодної належної та обґрунтованої правової підстави для накладення арешту на квартиру слідчим суддею не було встановлено.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ОСОБА_7 про винесення оскаржуваної ухвали стало відомо лише 27.11.2019 року. Копію захисником отримано за заявою 27.11.2019 року.
ОСОБА_11 , подано заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , в яких останній просить повернути апеляційну скаргу заявнику на підставі п.2 ч.3 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційну скаргу подала особа, яка не має права її подавати. Відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілого та представника цивільного позивача, прокурора, які заперечували щодо поданої апеляційної скарги, та вважали оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів вбачається, що клопотання ОСОБА_11 , про арешт майна розглянуто 18.10.2019 року слідчим суддею без належного виклику власника майна ОСОБА_7 . Копію оскаржуваної ухвали, як зазначає апелянт, вони не отримували, про оскаржуване рішення стало відомого лише 27.11.2019 року, дані факти не спростовуються матеріалами провадження, тому колегія суддів вважає, що строк подачі апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року, пропущено з поважних причин.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні ГСУ НП України знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 за заявами ОСОБА_11 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_14 , приватним нотаріусом ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України.
У травні 2019 р., досудовим слідством було здобуто беззаперечні докази про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 під час вчинення 20.06.2011 р. нотаріальних дій, а саме посвідчення Договору дарування квартири АДРЕСА_1 , було порушено ст. 55 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» у редакції станом на час вчинення нотаріальної дії (далі за текстом ЗУ «Про нотаріат»), п.38, п.47 Розділу І глави ІІІ «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 (чинною на час вчинення нотаріальної дії).

Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження було отримано вичерпні відповіді та підтверджуючі документи, якими достеменно встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_15 20.06.2011 р. під час вчинення нотаріальних дій, а саме посвідчення Договору дарування квартири, всупереч вимог чинного законодавства України, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не перевірялася наявність чи відсутність арешту та заборони відчуження нерухомого майна, що належить особі за прізвищем « ОСОБА_16 », саме як вказано у свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також в інших правовстановлюючих документах, наданих нотаріусу під час вчинення нотаріальних дій, а перевірялася лише стосовно особи на прізвище « ОСОБА_17 ».

Нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_11 на праві власності є предметом вчинення кримінального правопорушення, тому незастосування арешту на вказане приміщення перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що майно може бути повторно відчужене.

14.03.2017 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000089 від 27.11.2012 року.
16.09.2019 сторона кримінального провадження ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089, перелік якого зазначений у клопотанні, посилаючись на наявність для цього достатніх підстав, передбачених ст. 170 КПК України. А також з метою забезпечення ефективності досудового розслідування, зокрема забезпечення конфіскації майна та спеціальної конфіскації не обхідно застосувати захід забезпечення кримінального провадження, передбачений ст. 170 КПК України (накладення арешту на майно). В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_11 є потерпілою особою та цивільним позивачем.

18 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання сторони кримінального провадження.
Задовольняючи клопотання сторони кримінального провадження ОСОБА_11 внесене в межах кримінального провадження № 0000089, щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно з огляду на те, що відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Разом з цим, колегія суддів з таким рішенням погодитися не може, з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні суб`єкта, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та автор клопотання не дотрималися.
Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що в них відсутні відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні чи будь-якій іншій особі, що є необхідною умовою при накладенні арешту саме з метою, передбаченою п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Дану обставину не перевірено та не взято до уваги слідчим суддею, що призвело до передчасного висновку про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_7 .
Більш ж того, як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчим суддею не встановлено мети накладення арешту передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України, а лише зазначено, що в зв`язку з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки накладення арешту на майно сприятиме меті кримінального провадження, а не накладення може призвести до незворотніх наслідків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в тому числі і арешт майна, має неухильно дотримуватися вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності даних, які відповідно до діючого законодавства дають підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, посилання ОСОБА_11 у клопотанні на те, що арешт необхідно накласти з метою збереження речових доказів, конфіскації майна та спеціальної конфіскації в даному випадку не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до ст. 171 КПК України це виходить за межі ініціативи цивільного позивача, встановлених законодавцем.

Крім того, колегією суддів встановлено порушення слідчим суддею вимог ч. 1, ч. 2 ст. 172 КПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Проте, слідчим суддею розглянуто клопотання представника цивільного позивача, без додержання зазначених норм, оскільки розглянуто клопотання без належного повідомлення власника майна, не зазначено при цьому причин такого розгляду, оскільки необхідність розгляду клопотання без повідомлення сторін кримінального провадження завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.
Посилання ОСОБА_11 , що апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її подавати, тому вона підлягає поверненню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки адвокат ОСОБА_6 , представляє інтереси ОСОБА_7 , який є власником майна на підставі договору про надання правової допомоги укладеного між ними 03 жовтня 2018 року, тобто адвокат ОСОБА_6 , являється учасником даного процесу, як представник власника майна.
На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження ОСОБА_11 , про накладення арешту майна у кримінальному провадженні № 0000089, за недоведеності необхідності арешту майна, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000089.

При цьому слід зазначити, що в клопотанні про арешт майна, в долучених до нього документах та в оскаржуваній ухвалі, зазначено прізвище « ОСОБА_17 » та « ОСОБА_18 », проте, колегію суддів встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України, яка долучена до справи /т.1 а.с. 28-32/ та копії свідоцтва про зміну імені /т.1 а.с. 33/, правильним прізвищем є ОСОБА_17 .
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання сторони кримінального провадження ОСОБА_11 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер №000, яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2018 за № 139373750 на праві власності належить ОСОБА_7 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження - ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089, а саме в накладенні арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер №000, яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2018 за № 139373750 на праві власності належить ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4