Провадження № 11-кп/824/3451/2019 Головуючий у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Бузька, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 червня 2002 року вироком Богунського районного суду м. Житомира за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст.ст.42, 75, 76, 104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 05 травня 2003 року вироком Корольовського районного суду м. Житомира за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 27 жовтня 2005 року на підставі постанови Дубненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2005 року за ст. 107 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 10 місяців 27 днів;
- 14 липня 2006 року вироком Корольовського районного суду м. Житомир за ч. 2 ст. 121, ст. 71 КК України до 7 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 11 листопада 2013 року з Коростенської ВК Житомирської області № 71 по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначенойому покарання у виді 7-ми (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 27 липня 2018 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні відділення ТОВ «Космолот», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Мілютенко, 19, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив у сварку із ОСОБА_9 після чого, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, взяв зі столу гострий предмет, що має ріжучі властивості, схожий на кухонний ніж, та утримуючи його за рукоятку у лівій руці зворотнім хватом лезом донизу наблизився до ОСОБА_9 , після чого, притиснув лезо ножа ріжучою частиною до шиї останнього та із значною силою провів ним зліва направо, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї по передній поверхні між правим та лівим кивальними м`язами в середній третині з пересіченням передньої групи кивальних м`язів та гортані на 1/2 її поперечника, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, тобто вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_9 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 , так як потерпілий ОСОБА_9 був своєчасно доставлений до медичного закладу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 із ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому мінімальну міру покарання, передбачену санкцією вказаної статті.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що у ОСОБА_7 наміру позбавляти життя потерпілого ОСОБА_9 не було, тому що у нього із останнім були дружні відносини; знаряддя, яким він наніс тілесні ушкодження, він із собою не приносив, а взяв його зі столу в приміщенні ігрових автоматів; він не мав наміру наносити потерпілому ОСОБА_9 удар ножем, а тільки хотів останнього заспокоїти; після вчинення злочину, коли ОСОБА_7 вибіг з приміщення ігрових автоматів, то він попросив свідків викликати швидку допомогу, що підтверджує той факт, що наміру позбавляти життя потерпілого ОСОБА_9 не було. Вказані показання обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку захисту, судом першої інстанції не було взято до уваги.
Апелянт вказав, що при винесенні вироку мало місце неповнота судового розгляду, а саме не був допитаний ключовий свідок ОСОБА_10 , яка була ініціатором конфлікту між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та бачила, яким чином і при яких обставинах були нанесені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 . На думку захисту, з`ясування вказаних обставин, має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Враховуючи наведене, сторона захисту вважає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції не доведено, що його підзахисний мав намір позбавити життя потерпілого ОСОБА_9 , тобто його дії необхідно кваліфікувати не за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто під час вироку мало місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, апелянт вказав, що необхідно врахувати таку пом`якшуючу обставину, як повне визнання вини та щире каяття ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, наявність на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 2016 року народження, позитивну характеристику за місцем проживання.
Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, думку прокурора, котрий не підтримав подану апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни,
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими в судовому засіданні.
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 та його дії неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Так, виходячи з положень кримінального закону при відмежуванні замаху на умисне вбивство (ст. 15, ст. 115 КК України) від умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (ч. 1 ст. 121 КК України), необхідно враховувати спрямованість умислу і ставлення винної особи до наслідків свого діяння. Крім того, необхідно брати до уваги, що замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, але такі наслідки не настали з незалежних від неї причин.
При цьому питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ініціатором конфлікту був обвинувачений ОСОБА_7 . Характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 , локалізація ножового поранення, механізм його спричинення усе це в сукупності свідчить про те, що останній мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілогоОСОБА_9 . Це підтверджується й тим, що ОСОБА_7 використав таке знаряддя злочину (ніж), застосування якого може призвести до смерті людини, та завдав удар ножем у шию. Завдавши прицільного удару ножем в шию, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Додатково про умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_9 свідчить й те, що ОСОБА_7 , після бійки, в ході якої наніс потерпілому удари ножем, залишив потерпілого ОСОБА_9 на місці події, не надавши будь-якої допомоги втік.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_7 у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про необхідність врахування таких пом`якшуючих обставин, як повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання останньому.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції повно всебічно, об`єктивно та неупереджено розглянув матеріали кримінального провадження при цьому дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Будь-яких порушень вимог закону, які б давалипідстави для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

1.__________________ 2. __________________ 3. __________________