Справа № 274/1746/20
Провадження № 1-в/0274/510/20
У Х В А Л А
Іменем України
"11" червня 2020 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання . . . . . . . . ОСОБА_2

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

представника адміністрації . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за клопотанням захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , до засудження раніше не судимого,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 засуджений 28 грудня 2012 року Малинським районним судом Житомирської області за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі. Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 22.02.13 уточнено початок строку - 22.02.11 та зараховано в строк покарання строк тримання під вартою з 24.12.10 до 30.12.10. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.16 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.02.10 до 30.12.10 та з 22.02.11 до 18.06.13. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.03.18 згідно зі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 4 роки 6 місяців 29 днів обмеження волі. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.09.19 відмовлено в задоволенні заяви, оскільки засуджений не довів, що став на шлях виправлення. Ухвала суду оскаржувалася у апеляційному порядку, 12.11.19 Житомирським апеляційним судом залишена без змін і набрала законної сили.
Початок строку відбування покарання: 22.02.11 - для позбавлення волі, для обмеження волі - 10.05.18; кінець строку: 10.07.22; 3/4 строку покарання відбув 10.01.19.
Засуджений ОСОБА_6 в ДУ "Бердичівський виправний центр (№ 108)" відбуває покарання з 10.05.18. Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовим клопотанням про умовно-дострокове звільнення. Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні письмове клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказавши, що ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення., суд не має упереджено ставитися до засудженого і скоєного ним злочину, все це було враховано при призначенні покарання. Наполіг на прийнятті рішення судом по суті за результатами розгляду клопотання.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою з проханням провести розгляд справи без його участі, клопотання адміністрації та захисника підтримує, вину визнає повністю, у скоєному кається..
Представник ДУ "Бердичівський виправний центр (№ 108)" клопотання про умовно- дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 підтримав.

Відповідно до досліджених матеріалів засуджений ОСОБА_6 з 10 травня 2018 року відбуває покарання в ДУ "Бердичівський виправний центр (№ 108)". За період відбування покарання характеризується в цілому позитивно. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, в лютому 2020 року допусти порушення встановленого порядку відбування покарання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, обмежилися бесідою. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті за межами установи. До праці ставиться сумлінно. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться із зрозумінням проявляє ініціативу. За сумлінну поведінку і ставлення до праці п`ять разів заохочувався адміністрацією установи. Має позов за виконавчими листами на суму 340734,50 гривень, який відшкодував на суму 4912,41 гривень. За вироком суду вину заперечував, відповідно до заяви від 26.02.18 вину у скоєному злочині визнає, зі слів розкаюється.
На думку прокурора клопотання захисника не підлягає задоволенню.
Заслухавши захисника, представника адміністрації виправного центру, думку прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що клопотання захисника задоволенню не підлягає.
Так, відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (п. 17) судам при розгляді таких справ слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.
ОСОБА_6 прибув до Бердичівського виправного центру (№ 108) для відбування покарання лише 10.05.18, і з заявою про заміну покарання більш м`яким звернувся вже 11.09.19, тобто відбувши у виправному центрі трохи більше року з чотирьох з половиною років до кінця строку. При цьому засуджений, будучи засудженим за умисне вбивство, вчинене за попередньо змовою групою осіб, навіть відбувши значну частину строку покарання, і на даний час фактично заперечує свою вину у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, добровільно збитки не відшкодовує, хоча і працював та відповідно мав заробітну плату, що вказує на недосягнення мети покарання, в тому числі щодо не вчинення нових злочинів іншими особами, які мають можливість спостерігати як обвинувачений, здійснивши умисне вбивство, заподіявши збитків на суму понад 300000 гривень і відшкодувавши лише на суму 3 тисячі грн., маючи вкрай великий строк до кінця строку, може звільнитись на відбування виправних робіт.
У зв`язку з наведеним суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений станом на 19.09.19 не довів, що став на шлях виправлення, про що було постановлено ухвалу. Тобто суду повністю вирішив питання, яке виникло під час виконання вироку - встановив, що засуджений не став на той момент на шлях виправлення і не підлягав заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.
Підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведення засудженим свого виправлення. При цьому законодавцем визначено формальну підставу для застосування такого звільнення: фактичне відбуття засудженим певної частини строку покарання.
Водночас законодавцем визначено і зміни у застосуванні цієї формальної підстави - період часу, коли судом може бути повторно вирішено питання про застосування умовно-дострокового звільнення, а саме: відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України, ч. 7 ст. 154 КВК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Тобто законодавцем чітко визначено формальну підставу для можливості застосування умовно-дострокового звільнення: фактичне відбуття певної частини строку покарання, а також, при відмові судом у умовно-достроковому звільненні або заміні покарання більш м`яким - фактичне відбуття ще певної частини строку покарання для отримання даних про те, що засуджений все ж своєю поведінкою довів своє виправлення або що став на шлях виправлення.
У випадку ОСОБА_6 формальна підстава для застосування умовно-дострокового звільнення визначена Законами України не настала. ОСОБА_6 засуджений до позбавлення волі на строк 14 років за скоєння особливо тяжкого злочину, судом відмовлено щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким 19.09.19 (через те, що він навіть не став на шлях виправлення), тобто з дня відмови минуло менше одного року і тому не сплинув строк, який законодавець визначив, щоб суд мав змогу дати оцінку поведінці засудженого з точку зору доведення свого виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, враховуючи вирішення судом питання в порядку виконання судового рішення про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, приймаючи до уваги відсутність за Конституцією України і законами України у суду повноважень застосовувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання раніше як через рік з дня винесення попередньої ухвали суду про відмову, на даний час відсутні правові підстави для задоволення клопотання захисника.
Крім того, як вбачається з досліджених матеріалів після відмови судом у задоволенні заяви засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засуджений ОСОБА_6 має лише одне заохочення в жовтні 2019 року, після цього більше не заохочувався, при тому, що у лютому 2020 року допустив порушення порядку відбування покарання, і за весь цей час відшкодував збитку до 2000 грн. з понад 300000 грн., що вказує на те, що засуджений звернувся із заявою про визнання вини і не допускав раніше порушень з єдиною метою - застосування до нього пільг, передбачених КК України, а не тому, що досягнуто мету покарання. За вказівкою Житомирського апеляційного суду та наполяганням захисника судом приймається рішення по суті клопотання.
На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 81 КК України, статтями 372, 537, 539 КПК України, ч. 7 ст. 154 КВК України, суд
п о с т а н о в и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1