У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.10.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000564 від 11.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_8

захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.10.2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000564 від 11.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

_________________________________________________________________

провадження № 11-сс/812/125/20 слідчий суддя : ОСОБА_9

категорія: оскарж.ухвали с/с доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб: автомобіль «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 », яким фактично користується ОСОБА_10 .

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необгрунтованим та незаконним.

Зазначає, що про арешт автомобілю дізнались тільки 28.01.2020 р. від представників сервісного центру МВС, тому вважає не пропущеним строк апеляційного оскарження.

Вважає, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано, що власник автомобілю не має жодного відношення до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Також, зазначає, що слідчий суддя дійшов хибного висновку, що арештований автомобіль може бути предметом спеціальної конфіскації.

Стверджує про відсутність правових підстав для арешту даного транспортного засобу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

21.10.2019 року слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб: автомобіль «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 », яким фактично користується ОСОБА_10 .

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що слідчим доведено, що майно, щодо якого ініційоване клопотання, є об`єктом кримінально протиправних дій, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Крім того, невжиття заходів по арешту майна може призвести до його відчуження та унеможливить застосування спеціальної конфіскації.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення, пояснення захисника на підтримку своєї апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що скаржник, щодо майна якого вирішувалось клопотання про накладення арешту та його представник не викликалися в судове засідання.

Після того, як скаржник випадково взнав 28.01.2020 р. про оскаржувану ухвалу суду від представників сервісного центру МВС, згідно якої його транспортний засіб арештований, він подав апеляційну скаргу у передбачений законодавством п`ятиденний строк.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права особи на захист своїх законних прав та інтересів, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 395 КПК України, колегія суддів вважає не пропущеним строк для апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170 - 173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження Першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві за процесуальним керівництвом прокуратури Одеської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за

№ 0000564 від 11.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

21.10.2019 року слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб: автомобіль «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 », яким користується ОСОБА_10 .

Своє клопотання обгрунтував тим, що досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що 16.10.2019 та 18.10.2019 заступником начальника відділення поліції начальником сектору кримінальної поліції Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 було отримано неправомірну вигоду, і отримання відбувалося в салоні автомобіля «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 », яким фактично користується ОСОБА_10 .

Вищезазначений автомобіль постановою слідчого від 21.10.2019р. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення збереження речового доказу дане майно підлягає накладенню арешту.

Слідчий суддя задовольнив подане клопотання та наклав арешт на вказане в ньому майно, пославшись на наявність підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України та є об`єктом кримінально протиправних дій.

Проте, колегія вважає, що в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що арештоване майно, а саме автомобіль «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 », відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Слідчим у клопотанні про накладення арешту на вищевказаний автомобіль тільки зазначено, що в даному транспортному засобі відбулась передача неправомірної вимоги.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що автомобіль «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 » був саме знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або був об`єктом кримінально протиправних дій, чи набутий кримінально протиправним шляхом, колегія суддів з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження не вбачає.

Отже, зважаючи на зазначене, наявна в матеріалах судового провадження постанова слідчого про визнання автомобілю «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 », речовим доказом у даному кримінальному провадженні, фактично винесена формально.

Окрім того, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що невжиття заходів по арешту даного майна може призвести до його відчуження та унеможливить застосування конфіскації.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи, що власником даного автомобілю є ОСОБА_6 і що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали та перегляду справи судом апеляційної інстанції відомості щодо того, що ОСОБА_6 , було повідомлено, або буде повідомлено про підозру за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, не знайшли свого підтвердження, відсутні будь-які підстави для накладення арешту на дане майно з метою спеціальної конфіскації, як про це вказав суд першої інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин слідчий суддя задовільнивши клопотання та наклавши арешт на даний транспортний засіб, не оцінив розумність та співрозмірність обмеження права власності, а отже в даному випадку, порушується справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення подальшої конфіскації, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 яка діє в інтересах ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 » за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 яка діє в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.10.2019 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 про арешт майна ( транспортний засіб: автомобіль «Volkswagen Passat», д/н « НОМЕР_1 ») по кримінальному провадженню № 0000564 від 11.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: