н/п 1-кп/490/559/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року м. Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0000107, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новостародуб, Петрівського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який проходить військову службу за контрактом на посаді - старшого стрільця-санітара 1-го відділення морської піхоти 3-го взводу морської піхоти 2-ої роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
14 квітня 2016 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2016р. №76 молодший сержант ОСОБА_3 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-номера обслуги 2-го відділення морської піхоти 1-ї роти морської піхоти зазначеної раніше військової частини. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2017р. №54 молодший сержант ОСОБА_3 переведенй на посаду старшого стрільця-санітара 1-го відділення морської піхоти 3-го взводу морської піхоти 2-ої роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальноїцілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Згідно ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, утсанов, організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Також, у ст. 1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацю (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17.03.2014р. на теритрорії України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встанволені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини. Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби молодшому сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу нез`явлення з відпустки до військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2016р. №233 молодшому сержанту ОСОБА_3 надано відпустку терміном на 21 день, з 05.12.2016р. по 25.12.2016 (включно). 26 грудня 2016 року о 08 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_3 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 17 лютого 2017 року о 12 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_3 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків з військової служби. Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу, вчиненному в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, вказав, що жодних обставин. встановлених в ході досудового слідства він не оспорює. У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України. При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, брав участь в АТО. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства і звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає. Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1