Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 березня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року у кримінальному провадженні №0000178 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Рівне, та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання позбавлення волі строком три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком два роки.

Крім того, судом вирішено долю речових доказів у провадженні та скасовано арешт на автомобіль «Volkswagen Golf», за реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 17 грудня 2019 року.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що він 25 серпня 2017 приблизно о 00 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», за реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою «О-181503» (М-06) Шубків - Гориньград Перший - Рясники, зі сторони с.Рясники Гощанського району Рівненської області, в напрямку автодороги Київ - Чоп, в порушення вимог пунктів 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, поблизу с.Рясники Гощанського району Рівненської області, не впоравшись із керуванням, допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини на праве узбіччя, де відбулося його перекидання.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла у автомобілі швидкої медичної допомоги під час госпіталізації до медичного закладу.

Порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, а саме пункту 2.3 б, який передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом та пункту 12.1, який передбачає, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі апелянт доводить, що вироком суду першої інстанції призначено ОСОБА_6 занадто суворе покарання. Фактичні обставини справи оскаржує частково, а саме щодо перебування його підзахисного на момент скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній будь-який висновок судово-медичної експертизи, який проведений за результатами аналізу зразків біологічного середовища обвинуваченого, з якого б чітко вбачалося, що ОСОБА_6 керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. На думку захисника - наявний у справі експертний висновок містить лише аналіз медичної документації, створеної лікарями Гощанської районної лікарні на припущеннях ймовірного стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 .

Доводить, що згідно Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.09.2009 року за №400/666, котра діяла на час події злочину, - п.3.12-п.3.22 «Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Крім того, захисник вважає покарання застосоване його підзахисному надміру суворим беручи до уваги характеризуючі особу ОСОБА_6 матеріали. Зокрема, що ОСОБА_6 визнав себе винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України, за наслідком якого настала смерть ОСОБА_9 . При цьому внаслідок події ДТП сам зазнав тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з перенесеними травмами та відповідним лікуванням і є інвалідом 3 групи, неодноразово вибачався перед сімє`ю покійної ОСОБА_9 , в тому числі й у межах судового розгляду справи. Також, просить врахувати, що загибла була коханою його підзахисного з якою він планував створити сім`ю, а тому поніс й відповідні моральні страждання. Просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання призначивши йому покарання із застосуванням ст.75 КК України випробувальним строком, а також виключити з вироку покликання на обтяжуючу вину обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 яка заперечила щодо вимог апелянта, як безпідставних, пояснення потерпілого про залишення вироку суду без змін, як законного та обґрунтованого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, встановлена сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка і в апеляційній скарзі не заперечується.

Що стосується висновків місцевого суду щодо перебування обвинуваченого на момент вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, - то колегією суддів з`ясовано, що такі висновки суду ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України та місцевим судом їм дана правильна юридична оцінка.
Зокрема, хоча обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , заперечили факт перебування на момент вчинення злочину ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, однак наведене повністю підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, детально оцінених судом. Невизнання обвинуваченим факту його перебування а на момент події злочину в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів розцінює як його спосіб захисту.
Так, згідно записів лікаря приймального відділення у медичній карті стаціонарного хворого № 4427 ОСОБА_6 , а також з епікризу № 4427 зі слів хворого, такий «напередодні випив 0,5 л вина.» Вказані дані щодо перебування пацієнта у стані алкогольного сп`яніння зазначені і у висновку експерта № 1004 від 27.09.2017 року, крім того, експерт ОСОБА_10 у судовому засіданні місцевого суду підтвердила, що прийшла до викладених у своєму висновку підсумків, виключно на підставі медичних документів ОСОБА_6 , у яких зазначено, що 25.07.2017 року о 12 год. 30 хв. консиліум лікарів Гощанської ЦРЛ крім інших діагнозів та визначення стану ОСОБА_6 встановив, що такий «перебував у стані алкогольного сп`яніння.»
Також, колегія суддів під час апеляційного розгляду враховує й покази експерта, надані у судовому засіданні місцевого суду, який заперечив щодо умовиводів захисника-адвоката ОСОБА_7 стосовно неможливості здійснення пацієнту, який перебуває під загальною анестезією наркозом, тесту на стан алкогольного сп`яніння.

Стосовно доводів захисника обвинуваченого, наведених у його апеляційній скарзі, щодо недостатнього врахування судом особи обвинуваченого та матеріалів, які його характеризують, при обранні покарання такому, зокрема що він неодноразово вибачався перед сімє`ю покійної ОСОБА_9 , в тому числі й у межах судового розгляду справи, - то колегією суддів з`ясовано наступне.

Під час судового розгляду справи судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 вказав, що загибла була його сестрою, й обвинувачений після смерті сестри пообіцяв його матері допомагати й відшкодувати витрати на поховання, однак будь-якого відшкодування чи підтримки не здійснив. Тому, потерпілий просив суд призначити обвинуваченому суворе покарання з позбавленням права керування транспортними засобами. Свою позицію потерпілий підтвердив і під час апеляційного розгляду.

Враховує колегія суддів й те, що згідно висновку експерта № 449 (з яким погодився й обвинувачений та апелянтом, не заявлялись під час розгляду у суді першої інстанції, клопотань щодо визнання такого доказу недопустимим) - смерть ОСОБА_9 настала внаслідок масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету, що встановлено в ході проведення судово-медичної експертизи трупа та підтверджується даними мікроскопічної експертизи, - і між спричиненням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням смерті потерпілої існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно із ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті й особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином врахував обставини вчинення ним злочину та особу винного, а також обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання винного вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, також суд врахував й те, що злочин, вчинений обвинуваченим, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів за вчинення якого передбачене покарання від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Врахувавши усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, відсутність обставин що пом`якшують покарання та наявність однієї обставини обтяжуючої покарання, суд обрав ОСОБА_6 мінімальне основне покарання, встановлене санкцією частини другої статті 286 КК України, та додаткове покарання в межах санкції закону.

Тому, в контексті наведеного, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного судом покарання та можливості застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК України колегія суддів розцінює критично.

У роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через такі реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Таким чином, судом дано оцінку як особі обвинуваченого ОСОБА_6 так і тяжкості вчиненого ним злочину, взято до уваги наявність обтяжуючої покарання обставини, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та призначено покарання у межах санкції інкримінованої статті кримінального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не знайшла підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України та звільнення такого від відбування покарання з випробуванням.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній не є підставами в порядку ст.409 КПК України, для скасування вироку, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в цей же строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

___________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3