Справа № 514/750/20
Провадження № 1-кп/492/107/20
УХВАЛА
про призначення судового розгляду та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

17 червня 2020 року м. Арциз

Колегія суддів Арцизького районного суду Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000052, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.02.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Березине Тарутинського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 354 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Арцизького районного суду Одеської області 15 червня 2020 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України.
Ухвалою колегії суддів від 16 червня 2020 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначення кримінального провадження до судового розгляду. Крім того, прокурор заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виклик свідків. Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а також наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, просили суд обрати більш м`який запобіжний захід. Обвинувачений просив обрати більш м`який запобіжний захід за місцем мешкання його матері, яка померла, спадщину після смерті матері він не прийняв.
Колегія суддів, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Дане кримінальне провадження підсудне Арцизькому районному суду Одеської області, підстав для закриття кримінального провадження, або повернення обвинувального акту прокурору немає, обвинувальний акт складено та затверджено у відповідності до вимог КПК України.
У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявлено.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Крім того, згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-3167/0/4-16 від 30 грудня 2016 року, при направленні обвинувального акта до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування. Запобіжний захід, обраний або продовжений слідчим суддею на стадії досудового розслідування, може бути продовжений, змінений лише у підготовчому судовому засіданні. Щодо застосування запобіжних заходів, що обмежені терміном дії (домашній арешт, тримання під вартою тощо), визначеним ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, судам необхідно врахувати, що обрання, продовження дії таких запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання здійснюється за клопотанням учасників судового провадження з урахуванням вимог глави 18 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України. Прокуроромнадано достатньо доказів, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам. Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК Українизапобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, суд вважає реальним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду.
Суд погоджується з прокурором, що має місце ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкриміновані обвинуваченому злочини, було вчинено із застосуванням насильства та вказані особи не були допитані по даному кримінальному провадженню в судовому засіданні.
Суд також вважає реальним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України у виді можливості вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність. Такий висновок суд робить, оцінюючи характер одного з інкримінованого корисливого злочину, а також відсутність постійного доходу і роботи у обвинуваченого, імовірність насильницького впливу на свідків.
Стосовно ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного місця роботи та доходу.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Саме застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При вирішенні питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Також, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком більш ніж на п`ять років (вчинені проти життя та здоров`я людини із застосуванням насильства), до взяття під варту ніде не працював. Докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, буде мати реальну можливість переховуватись від суду, здійснювати тиск на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи, що існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, та враховуючи доведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 184 КПК України, у зв`язку з чим необхідно обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.
Колегія суддів, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави, так як він обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.
Захисник обвинуваченого, вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.
Доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 стосовно незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 заслуговують на увагу, однак, не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора.
Також, посилання захисника на наявність міцних соціальних зв`язків, а саме, проживання обвинуваченого разом зі своєю колишньою дружиною, на переконання колегії суддів, не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Крім того, колегія суддів, розглядаючи питання можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу зазначає, що відповідно до положень ЦПК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Колегія суддів, під час вирішення клопотання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою враховує права власника майна, відповідно до положень ЦПК України та приходить до висновку, що суд позбавлений можливості обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою за місцем мешкання обвинуваченого, оскільки обвинуваченим та його захисником не надано доказів того, що обвинувачений прийняв спадщину після смерті матері та будинок, в якому він мешкав до взяття під варту, належить обвинуваченому, крім того у суду відсутні відомості про власника зазначеного будинку та відповідного дозволу на знаходження під домашнім арештом обвинуваченого в зазначеному будинку, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості задовольнити клопотання обвинуваченого та його захисника-адвоката про обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Суд також вважає, що клопотання прокурора про виклик свідків слід задовольнити, оскільки прокурором обґрунтовано заявлене клопотання, а із реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні вбачається, що заявлені прокурором для виклику особи допитувались під час досудового розслідування як свідки.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник-адвокат заявили, що в слідчому ізоляторі погані умови тримання, обвинувачений має поганий стан здоров`я та в умовах слідчого ізолятора потребує обстеження та медичного лікування.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено волі.
Статтею 206 КПК України визначені загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Тобто, ст. 206 КПК України, яка регламентує загальні обов`язки слідчого судді, щодо захисту прав людини, зобов`язує його забезпечити додержання прав особи, взятої під варту, в частині надання їй належної медичної допомоги, а ст. 55 Конституції України зазначає, що права і свободи людини та громадянина у випадку їх порушення захищаються судом.
Таким чином, слід констатувати, що в даному випадку фактично мало місце звернення обвинуваченого в порядку ст. 206 КПК України на стадії підготовчого судового засідання обвинувального акта.
Системний аналіз положень ст. 206 КПК України не забороняє таке звернення особи, яка тримається під вартою, або її захисника, на стадії, коли справа перебуває наприклад «між двома інстанціями», зокрема у випадках завершення досудового розслідування з направленням обвинувального акта до суду та підготовчим судовим засіданням в суді, оскільки державою не встановлено будь-якого механізму захисту основних прав та свобод осіб при розгляді заяв в порядку ст. 206 КПК України на вказаних стадіях кримінального процесу.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Держава має право забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення від 18.12.2008р. по справі «Ухань проти України», заява № 30628/02).
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року № 1769/5, яким затверджено «Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», передбачено надання медичного обслуговування ув`язненим особам в слідчих ізоляторах. Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 (далі Порядок).
Згідно до п. 2.3 вищевказаного Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Таким чином, з метою недопущення порушення прав особи на отримання необхідної та достатньої медичної допомоги, колегією суддів приймається рішення про зобов`язання відповідальних осіб Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор», де утримується ОСОБА_7 , а також Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, забезпечити належне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити його належне лікування, в тому числі у разі існування реальної потреби, здійснити таке лікування у встановленому законом порядку в умовах медичного закладу.

ПОСТАНОВИЛА:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України в залі судових засідань Арцизького районного суду Одеської області на 23 червня 2020 року о 16 год. 00 хв.
Справу розглянути колегіально у відкритому судовому засіданні.

Клопотання прокурора про виклик свідків - задовольнити повністю. Здійснити виклик у судове засідання свідків обвинувачення, заявлених прокурором. Забезпечення явки свідків покласти на прокурора.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - задовольнити.
Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб з утриманням його в Державній установу «Ізмаїльський слідчий ізолятор» з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 17 червня 2020 року до 15 серпня 2020 року. Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 15 серпня 2020 року.
В порядку ст. 206 КПК України зобов`язати відповідальних осіб Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор», де утримується ОСОБА_7 , а також Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, забезпечити належне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити його належне лікування, в тому числі у разі існування реальної потреби, здійснити таке лікування у встановленому законом порядку в умовах медичного закладу.
Копію цієї ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 та надіслати для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та начальнику Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Копію цієї ухвали та направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».
Ухвала суду в частині застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена через суд, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року у справі № 3-208/2018 (2402/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України. Ухвала суду в частині застосування запобіжного заходу набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду в частині застосування запобіжного заходу, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду в частині застосування запобіжного заходу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3