Справа № 591/2486/18
Провадження № 1-кп/591/103/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Зарічному районному суді м. Суми кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого завідуючим господарством на ПП «Перспектива», зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме 14.05.2003 вироком Сумського районного суду Сумської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, покарання відбуте, судимість не погашена;

-
за ч. 2 ст. 186 КК України

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Антрацит Луганської області, громадянина України, одруженого, з базовою середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , раніше не судимого

за ч. 2 ст. 186 КК України

в с т а н о в и в:

05.03.2018, близько 23:30 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 діючи повторно, знаходячись біля буд. 38Б по вул. Героїв Крут в м. Суми, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 , застосували до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, зокрема ОСОБА_9 наніс удар ззаду в область голови кулаком лівої руки, від якого потерпілий впав на живіт, у подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 нанесли 8 ударів ногами в область тулубу потерпілого, після чого відкрито викрали з кишені потерпілого грошові кошти в сумі 400 грн. та мобільний телефон «Lenovo A7000-a» з картою пам`яті Kingston MicroSDHC/MicroSDXC 32GB Class 10 UHS-I (SDC10G2/32GBSP) вартістю 2142 грн., а також барсетку потерпілого з його особистими речами, яка перебувала на снігу поруч з ОСОБА_7 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, тобто у такий спосіб відкрито викрали чуже майно, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду в загальному розмірі 2542 грн.

Свою вину у вчиненні злочину при зазначених обставинах обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні не визнав повністю та пояснив, що дійсно в той вечір відпочивав разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , близько 23:00 год вони втрьох йшли по вул. Героїв Крут в м. Суми та побачили потерпілого. ОСОБА_11 запропонував йому вдарити потерпілого щоб забрати барсетку але він відмовився. Також ОСОБА_11 запропонував вдарити потерпілого ОСОБА_9 однак останній зразу відмовився. Потім ОСОБА_11 почав ображати ОСОБА_9 , казати, що останній боїться і останній погодився, після чого наніс удар в голову потерпілому. З яких мотивів ОСОБА_9 наніс удар в голову потерпілому він не знає. Після цього ОСОБА_9 відійшов від потерпілого, а до останнього підбіг ОСОБА_11 , сів на потерпілого зверху та наносив удари. В цей час від потерпілого та ОСОБА_11 він знаходився на відстані близько 30-40 метрів. Через деякий час він підійшов до потерпілого та ОСОБА_11 , казав останньому, щоб той припинив побиття, однак він не слухав. В цей час потерпілий лежав обличчям до снігу та не міг його бачити. В руках ОСОБА_11 бачив барсетку та мобільний телефон. Потім він відійшов, жалкує що не зміг зупинити останнього. Заперечив ті обставини, що він мав домовленість з кимось на вчинення злочину, наносив будь-які удари потерпілому чи забирав у нього майно. Фактично дав покази про те, що злочин вчинив ОСОБА_11 а він лише не зміг його зупинити і в цьому визнає свою вину. Весь конфлікт тривав близько 30 хвилин.

Обвинувачений ОСОБА_9 дав покази, аналогічні показам обвинуваченого ОСОБА_8 , пояснив, що дійсно ОСОБА_11 пропонував йому нанести удар потерпілому, щоб забрати барсетку, він відмовився спочатку, ОСОБА_11 почав називати його боягузом після чого він і наніс один удар рукою в голову потерпілому, однак наміру заволодівати коштами чи майном потерпілого не мав. Заперечив ті обставини, що він мав домовленість з кимось на вчинення злочину, наносив удари потерпілому ногами по тулубу чи забирав у нього майно. Також пояснив, що не пам`ятає, чи писав під час досудового розслідування заяву про добровільне повернення викраденого майна, почерк в заяві дещо не схожий на його.

Незважаючи на такі покази обвинувачених їх вина у вчиненні злочину при зазначених обставинах повністю підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, як вбачається з показів обвинувачених, вони визнають ті обставини, що перебували в день, час та місці, зазначених в обвинуваченні, поряд з потерпілим ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 05.03.2018 йшов після 23:00 год. йшов в м. Суми по вул. Героїв Крут в напрямку свого будинку. На відстані приблизно 150 метрів від магазину «Екомаркет» відчув поштовх в спину та кілька ударів по тулубу і голові, всього близько 8. Коли лежав на землі хтось у нього лазив по кишенях. Коли зміг сісти, то поряд на відстані менше 1 метра стояли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ще одна особа стояла на відстані приблизно 1,5 2 метри. З тих, хто стояв поряд, казав щоб він віддав гроші, хто точно не пам`ятає але це або ОСОБА_8 або ОСОБА_9 . Хто лазив по кишенях не пам`ятає. В нього також випала барсетка, яку хтось із них забрав. Потім всі втрьох пішли разом в одну сторону. Пояснив, що в нього викрали майно, зазначене в обвинуваченні а також портсигар, запальничку, ключі, права, документи на автомобіль і банківські картки. Портсигар йому був повернутий. Збитки йому відшкодовані в повному обсязі. Хто саме йому наносив удари не бачив. По карманам у нього лазили після нанесення ударів, не може сказати хто саме і скільки осіб. Не бачив, щоб третя особа до нього підходила, однак він теж міг лазити у нього по кишенях.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 (т.1 а.п.101-104) вбачається, що останній впізнав ОСОБА_11 як особу, яка знаходилась від нього на відстані близько 1,5 метрів під час нападу та він не бачив, щоб цей чоловік наносив удари.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 (т.1 а.п.116-119) вбачається, що останній впізнав ОСОБА_9 як особу, яка лазила у нього по кишенях та витягнула мобільний телефон.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 (т.1 а.п.121-126) вбачається, що останній впізнав ОСОБА_8 як особу, яка після його падіння перебувала поряд та кричала, щоб він віддав гроші.

Між наданими в судовому засіданні поясненнями потерпілого ОСОБА_7 та протоколами впізнання за його участю вбачається розбіжність в частині, що під час проведення впізнання він впізнав ОСОБА_9 як особу, яка лазила у нього по кишенях та витягнула мобільний телефон та впізнав ОСОБА_8 як особу, яка після його падіння перебувала поряд та кричала, щоб він віддав гроші. Однак під час пояснень в судовому засіданні він не зміг конкретно назвати осіб хто витягував майно з кишені та хто кричав щоб він віддав гроші. Така розбіжність пояснюється тим, що потерпілий в зв`язку з тим, що пройшов час, не пам`ятає цих обставин, про що він і повідомив в судовому засіданні.

З письмової заяви від імені ОСОБА_9 (т.1 а.п. 120) вбачається, що останній в присутності 2-х осіб в приміщенні Сумського ВП добровільно видав працівникам поліції портсигар та чохол для телефону, якими заволодів 05.03.2020 зокрема спільно з ОСОБА_8 у громадянина ОСОБА_7 .

Викрадення зазначених портсигару та чохла для телефону хоча і не інкримінується обвинуваченим, однак є доказом вчинення злочину відносно ОСОБА_7 .

З письмової заяви від імені ОСОБА_11 (т.1 а.п. 127) вбачається, що останній в присутності 2-х осіб добровільно видав працівникам поліції барсетку чорного кольору та мобільний телефон, які відкрито викрадено у громадянина ОСОБА_7 та зберігались у нього вдома.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 (т.1 а.п.105-107) вбачається, що останній під час слідчої дії вказав місце, де ОСОБА_9 викинув у сніг частину речей з викраденої у потерпілого барсетки.

З протоколу огляду місця події (т.1 а.п.107-111) вбачається, що під час огляду місцевості, де згідно слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_9 викинув частину викрадених речей, було виявлено та вилучено посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та інші предмети.

Протокол впізнання особи за участю ОСОБА_11 (т.1 а.п. 113-115) не має доказового значення, оскільки для впізнання було пред`явлено раніше знайому особу ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що дійсно в той вечір відпочивав разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак пройшов тривалий час, йому була зроблена операція, а саме трепанація черепу, а тому обставин справи не пам`ятає.

З протоколу огляду місця події (т.1 а.п.95-96) вбачається, що на місці вчинення злочину, зазначеному в обвинуваченні, маються сліди взуття та витоптана ділянка.

Вартість викраденого майна, а саме мобільного телефону та карти пам`яті, зазначених в обвинуваченні, підтверджується висновком експерта (т.1 а.п.97-100).

З висновку судово-психіатричної експертизи (т.1 а.п.143-145) вбачається, що ОСОБА_9 може усвідомлювати свої дії та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує.

Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.п.94) суд вважає необхідним визнати недопустимим доказом, оскільки був складений до внесення відомостей до ЄРДР, не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України та отриманий відповідно ч.1 ст. 86 КПК України не в порядку, передбаченому КПК України.

Посилання обвинувачених на те, що злочин було скоєно ОСОБА_11 суд не може взяти до уваги з наступних підстав.

Так, відповідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_11 обвинувачення не висувалось, а тому суд не може давати оцінку діям ОСОБА_11 на наявність в його діях ознак злочину.

Посилання обвинувачених на причетність до вчинення злочину також іншої особи не виключають можливість притягнення їх до кримінальної відповідальності в межах висунутого обвинувачення.

Проаналізувавши всі досліджені докази суд вважає необхідним покласти в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_7 та протоколи впізнання за його участю, так як ці докази узгоджуються між собою, покази потерпілого є послідовними, будь-яких сумнівів не викликають, фактичні підстави обмовляти обвинувачених відсутні, крім того зазначені докази узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні. Зокрема з заявою ОСОБА_9 про повернення частини викраденого майна в частині скоєння злочину останнім разом з ОСОБА_8 , з показами обвинуваченого ОСОБА_9 в частині нанесення удару в голову потерпілому, з протоколом огляду місця події щодо місця вчинення злочину, з показами обох обвинувачених щодо місця та часу вчинення злочину.

Видача добровільно частини майна потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а також вилучення частини майна в ході огляду місця події підтверджують факт вчинення злочину відносно ОСОБА_7 , сам факт вчинення злочину сумнівів не викликає.

Та обставина, що згідно показів потерпілого в момент вчинення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходилися на відстані 1 метра від потерпілого, інших осіб поряд не було, додатково свідчить про те, що саме ці особи вчинили злочин відносно ОСОБА_7 .

В той же час суд не може взяти до уваги покази обвинувачених в частині непричетності до вчинення злочину, оскільки їх покази є непослідовними та спростовуються іншими доказами по справі. Зокрема покази ОСОБА_8 в частині непричетності до вчинення злочину та що він знаходився на відстані близько 30 метрів від потерпілого, а також покази ОСОБА_9 щодо непричетності до вчинення злочину спростовуються показами потерпілого в судовому засіданні, який пояснив що обвинувачені в момент вчинення злочину знаходились на відстані 1 м. від нього, один з них при цьому казав щоб він віддав гроші, а також зазначеними вище протоколами впізнання за участю потерпілого. Такі пояснення обвинувачених суд розцінює як спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доведена в повному обсязі та дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 186 ч.2 КК України, оскільки він повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно; дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ст. 186 ч.2 КК України, оскільки він діючи за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно.

При призначенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виду і міри покарання суд враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, дані про їх особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , є відшкодування завданих збитків та наявність на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість злочину, особи винних, наявність обставин, що пом`якшують покарання, роль кожного у вчиненні злочину та всі обставини справи, суд вважає необхідним призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних розмірах, так як це покарання буде необхідним і достатнім для їх виправлення.

Крім того згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.03.2018 року у кримінальному провадженні № 0000753 накладено арешт на майно, добровільно видане ОСОБА_11 , а саме барсетку чорного кольору та мобільний телефон «Lenovo A7000-a».

Суд вважає необхідним на підставі ч.4 ст. 174 КПК України скасувати накладений арешт, оскільки у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся та конфіскація не застосовувалася.

Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вважає необхідним вирішити відповідно до вимог ст.ст. 100 та 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в дольовому порядку процесуальні витрати за проведення експертизи на користь держави в розмірі по 1271 грн. з кожного.

Скасувати арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.03.2018 року у кримінальному провадженні № 0000753 накладено арешт на майно, добровільно видане ОСОБА_11 , а саме барсетку чорного кольору та мобільний телефон «Lenovo A7000-a».

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме: барсетку чорного кольору, мобільний телефон, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 , білет на концерт від 05.03.2018, 2 зв`язки ключів та ключ від автомобіля «Рено» з брелоком, а також портсигар срібного кольору залишити у розпорядженні власника ОСОБА_7 .

На вирок суду може бути подана апеляція протягом 30 діб з моменту його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1