Справа № 453/1361/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/161/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:
Головуючої судді ОСОБА_2 ,
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши по кримінальному провадженні №000004 від 01.01.2018 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2020 року про продовження строку дії обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7

встановила:

даною ухвалою обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів до 9 березня 2020 року включно.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали.
На вказану ухвалу ОСОБА_6 захисник обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 із тримання під вартою на домашній арешт з встановленням обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, що відповідають запобіжному заходу.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 02.08.2018 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно неї неодноразово продовжувався. Вказує, що ОСОБА_7 не переховувалась від слідства і суду, і довідавшись про оголошення її у розшук, з`явилась до слідчого для проведення слідчих дій. Слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 має тісні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, має на утриманні сина, який хворіє, та батьків похилого віку, які також хворіють. Наголошує, що відсутня обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні, інкримінованих їй злочинів. Звертає увагу на невірну кваліфікацію дій обвинуваченої. На переконання апелянта, суд першої інстанції не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу. Підкреслює, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду), навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченої.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_9 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.4 ст. 190, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 190 КК України.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахувано, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.
При розгляді клопотання суд обґрунтовано врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м'якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали.
Відтак, доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.
За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2020 року про продовження строку дії обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4