КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «Сімейний ресторан» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05.03.2020 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 , та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та користування на нежитлову будівлю, загальною площею 1074 квадратних метрів, право власності на яку зареєстровано за ТОВ «Сімейний ресторан», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980).
В силу ст. 534 КПК України визначено спосіб виконання даного судового рішення шляхом заборони проведення будівельних робіт, укладання будь-яких договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти незавершеного та завершеного самовільного будівництва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980).
Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, директор ТОВ «Сімейний ресторан» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постанови нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 про накладання арешту на нежитлову будівлю, загальною площею 1074 квадратних метрів, право власності на яку на даний час зареєстровано за ТОВ «Сімейний ресторан», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчим суддею всупереч вимогам КПК України та ст.ст. 1, 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод застосовано найбільш обтяжливий спосіб арешту майна, при цьому не обґрунтовано такого способу обтяження та не з`ясовано чи призведе такий спосіб арешту майна до обмеження підприємницької діяльності ТОВ «Сімейний ресторан».

Слідчим суддею не взято до уваги вимоги ч. 11 ст. 170 КПК України, та не наведено жодної з обставин, які б свідчили про можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В оскаржуваній ухвалі не вказано, наявність яких критеріїв дозволяє поза розумним сумнівом зробити висновок про те, що спірна нежитлова будівля була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або набута кримінально протиправним шляхом або отримана юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Також, висновки слідчого судді щодо самовільного будівництва є помилковими, оскільки об`єкт будівництва за адресою: м. Київ, Дніпровський район вул. Генерала Жмаченка, 9/1, відноситься до класу СС1, при цьому, законодавство не передбачає отримання містобудівних умов для такого класу об`єктів.

Крім того, апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику власника майна, а копію ухвали слідчого судді директором ТОВ «Сімейний ресторан» ОСОБА_6 отримано 16.03.2020 від прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 .
Директор ТОВ «Сімейний ресторан» ОСОБА_6 та прокурор у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені, відомостей щодо поважності причин своєї неявки не надали.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Сімейний ресторан», який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності представника ТОВ «Сімейний ресторан», дані про вручення ухвали слідчого судді представнику у матеріалах справи відсутні.

Як вказано в апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали директоор ТОВ «Сімейний ресторан» ОСОБА_6 отримав 16.03.2020, тоді як подав апеляційну скаргу 21.03.2020, тобто в в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.
Згідно наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Київською місцевою прокуратурою №4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000015 від 19.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч. 4 ст. 358 КК України.
Як убачається з даних витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 19.02.2020 до реєстру внесено відомості під № №0000015 про те, що державним реєстратором Комунального підприємства «Результат» ОСОБА_9 на підставі технічного паспорта, серії та номер 42/2016, виданого TOB «Всеукраїнське бюро технічно інвентаризації, реєстрації та оцінки нерухомого майна» від 26.05.2016 та довідки, серія та номер 26/05/16-02 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю,

загальною площею 1074 кв.м., що розміщена по вул. Жмаченка Генерала, буд. 9/1 в м. Києві.
Крім того, 21.02.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що з метою проведення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна його власником використано завідомо підроблені документи.
Постановою процесуального керівника - прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 від 21.02.2020 нежитлову будівлю (очисну споруду № 2), розташовану за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000015 від 19.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч. 4 ст. 358 КК України.

03.03.2020 прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на нежитлову будівлю, загальною площею 1074 квадратних метрів, право власності на яку зареєстровано за ТОВ «Сімейний ресторан», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980), шляхом заборони розпорядження, користування на самовільне будівництво, а також шляхом заборони проведення будівельних робіт, укладання будь-яких договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкт незавершеного та завершеного самовільного будівництва.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05.03.2020 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та користування на нежитлову будівлю, загальною площею 1074 квадратних метрів, право власності на яку зареєстровано за ТОВ «Сімейний ресторан», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980).
В силу ст. 534 КПК України визначено спосіб виконання даного судового рішення шляхом заборони проведення будівельних робіт, укладання будь-яких договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти незавершеного та завершеного самовільного будівництва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980).
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на нежитлову будівлю, загальною площею 1074 квадратних метрів, право власності на яку зареєстровано за ТОВ «Сімейний ресторан», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980), з тих підстав, що вказане нерухоме майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені у апеляційній скарзі доводи щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.
Викладені у апеляційній скарзі доводи про відсутність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, є необгрунтованими. Встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що нежитлова будівля, на яку накладено арешт, відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для її арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Доводи захисника про те, що накладення найбільш обтяжливого способу арешту на майно обмежує підприємницьку діяльність ТОВ "Сімейний ресторан", є непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «Сімейний ресторан» ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року, якою накладено арешт шляхом заборони розпорядження, користування на нежитлову будівлю, загальною площею 1074 квадратних метрів, право власності на яку на даний час зареєстровано за ТОВ «Сімейний ресторан», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980), та в силу ст. 534 КПК України визначено спосіб виконання даного судового рішення шляхом заборони проведення будівельних робіт, укладання будь-яких договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти незавершеного та завершеного самовільного будівництва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Жмаченка, 9/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право 29433980), - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3