Номер провадження: 11-кп/813/425/20
Номер справи місцевого суду: 492/679/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.08.2019 року в кримінальному провадженні №0000099 від 10.03.2019 року відносно ОСОБА_8 , -
встановив:

оскаржуваним вироком районного суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вишняки Арцизького району Одеської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, працюючий за наймом, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Строк покарання обвинуваченому рахується моменту звернення вироку до виконання.
Згідно з оскаржуваним вироком обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним за те, що він, 10 березня 2019 року, приблизно о 17 год., перебуваючи на території ТОВ «Аг- ропрайм Холдінг», яке розташоване по вул. Нова, 9-а в с. Вишняки Арцизького району Одеської області, умисно, з мотиву перешкоджання виконанню працівниками Арцизького ВП ГУНП в Одеській області своїх службових обов`язків, з метою заподіяння побоїв та тілесних ушкоджень працівникам поліції, розуміючи, що вони виконують службові обов`язки, перебувають у форменому одязі, почав поводити себе агресивно, зухвало та, знаходячись з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на законні вимоги працівників поліції не реагував, штовхав та висловлював на їх адресу погрози насилля в разі будь-яких спроб з боку працівників поліції його затримати, наніс побої та завдав тілесних ушкоджень працівникам Арцизького ВП ГУНП в Одеській області.
Так, ОСОБА_8 , перешкоджаючи виконанню службових обов`язків працівниками Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, наніс дільничному офіцеру поліції Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 один удар правою ногою в живіт, який, згідно висновку судово- медичної експертизи, призвів до садна передньої черевної порожнини та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; заподіяв слідчому СВ Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 побої, які виразились у нанесенні численних ударів ногами по спині та по ногам потерпілого та які, згідно судово-медичної експертизи, не призвели до порушень анатомічної цілісності тканин тіла потерпілого, тобто не призвели до тілесних ушкоджень, однак викликали у потерпілого фізичний біль. Також, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, наніс численні удари ногами по спині та по ногам працівника поліції Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , заподіявши останній побої, які, згідно судово-медичної експертизи, не призвели до порушень анатомічної цілісності тканин тіла потерпілої, тобто не призвели до тілесних ушкоджень, однак завдали потерпілій фізичного болю.
Не погоджуючись з вироком районного суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та звільнити обвинуваченого на підставі положень ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з іспитовим строком. Захисник посилається на суворість призначеного покарання та стверджує, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що обвинувачений та його захисник, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, суд оцінює таку поведінку сторони захисту, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними в ній доказами, які судом були досліджені в порядку ч.3 ст.349 КПК України, та згідно змісту апеляційної скарги сторони захисту не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, доведеність вини останнього і кваліфікація його дій в апеляційні скарзі не оспорюються, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині, апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги сторони захисту про суворість призначеного покарання та необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч 2 ст. 345 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини які пом`якшують покарання, до яких відніс щире каяття та притягнення до кримінальної відповідальності вперше, а також обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, зазначивши, що менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з цим, на думку апеляційного суду, вирок районного суду в частині неможливості застосування положень ст.75 КК України при призначені покарання є невмотивованим, з огляду на таке.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, з урахуванням сукупності фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак обвинуваченого, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, його поведінки після вчинення злочину, позиції потерпілих, які існували на момент прийняття такого рішення та мали важливе значення для вибору покарання та рішення щодо його реального відбування, належним чином всіх обставин кримінального провадження не врахував.

Зокрема, районним судом не було надано належної та достатньої оцінки тим фактам, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав себе винним та щиро покаявся у вчиненні злочину. З матеріалів справи убачається, що в даному кримінальному провадженні потерпілі заявили про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого та поклалися на вирішення питання щодо призначення покарання на розсуд суду (а.п. 38-40, 64-66, 69-71).

Крім того, при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого звільнення від відбування покарання із застосуванням положень ст.ст 75, 76 КК України, є можливим (а.п. 57-60).

Наведені обставини дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства із застосуванням при призначенні покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Також, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції не врахував при призначенні покарання позицію прокурора, який в судових дебатах вважав за недоцільне призначення покарання, яке обвинувачений має відбувати реально, та який просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України (а.п. 86-87). Вказаний факт вказує не те, що оскаржуваним вироком районний суд призначив обвинуваченому більше суворе покарання ніж просила сторона обвинувачення, не мотивувавши свого рішення в частині неврахування позиції прокурора.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового та необґрунтованого рішення про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі положень ст.75 КК України.

Надаючи оцінку можливості застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність претензій потерпілих, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, враховуючи положення ст. 2 КПК України, яка передбачає завдання кримінального судочинства, та керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливо досягти без його ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, буде відповідати вимогам ст.65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог КПК України, які б тягли скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про та наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, заслуговують на увагу, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 417, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 серпня 2019 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

У відповідності до положень п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4