печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9268/20-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0000405 від 09.07.2015, -
ВСТАНОВИВ:

25.02.2020 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, що 10.11.2017 слідчим суддею Печорського районного суду м. Києва, у справі № 757/67238/17-к, задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000405 та накладено арешт на майно.
За результатами дослідження матеріалів справи № 757/67238/17-к було встановлено, що володільцем двох мобільних телефонів на які було накладено арешт є ОСОБА_4 .
Так, слідчим під час обшуку було вилучено майно, яке перебуває у користуванні ОСОБА_6 , яке не було зазначене в ухвалі слідчого судді № 757/44270/17-к від 01.06.2017 та яке не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, а саме:
- Ноутбук HP «Serial CND 4480223, Product GGW32EAHACB»;
- Жорсткий диск Seagate на корпусі якого є маркування PN1C7AD6+500 500GB SN NA4QGQBY»;
- Накопичувач інформації LG на якому є маркування s/n 807NMY596666;
- Зйомний носій інформації (накопичувач) «APACER» y корпусі білого кольору без індивідуального маркування;
- IPHONE 7 PLUS в корпусі рожевого кольору ІМЕІ № НОМЕР_1 з сім картою оператора «Київстар» НОМЕР_2 в чохлі рожевого кольору, які були вилучені, упаковані в поліетиленовий пакет № 1.
Постановою слідчого вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом.
В подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/67238/17-к від 10.11.2017 задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт, на все майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 18.
Так, клопотання прокурора відділу ГПУ ОСОБА_8 про арешт майна, яке було вилучено під час проведення обшуків.
Особа, що подала клопотання в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду клопотання повідомлялась належним чином. Адвокат ОСОБА_3 на електронну адресусуду направив заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки до суду не повідомлено.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000405 від 09.07.2015 за фактами фіктивного підприємництва, тобто створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, а також учинення невстановленими особами ряду фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, в особливо великих розмірах, з використанням ряду суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності за ч. 2 ст. 205, ч.ч. 1,3 ст. 209, 191 ч.ч. 1,5 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/67238/17-к від 10.11.2017 задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт, серед іншого на все майно ОСОБА_4 , яке було вилучено під час проведення обшуку.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2017 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що вилучене майно є речовим доказом, а відтак з метою збереження речових доказів, слідчий суддя прийшов до переконання про необхідність накладення арешту.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
За встановлених обставин слід дійти висновку, що вказане майно не має відношення до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні № у кримінальному провадженні № 0000405 від 09.07.2015, тобто відсутні підстави вважати, що вказане майно містить ознаки речових доказів та як наслідок співвідносяться з предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, з чого вбачається, що дана версія органу досудового розслідування належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.
Наряду з вказаним, аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту накладеного на речі які було вилучено під час обшуку слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно, так як вказане майно не співвідноситься з предметом досудового розслідування.
Слідчий суддя приймаючи до уваги ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з підстав наведених вище.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0000405 від 09.07.2015- задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 10.11.2017 по провадженню № 757/67238/17-к, на майно ОСОБА_4 , а саме:

- Ноутбук HP «Serial CND 4480223, Product GGW32EAHACB»;
- Жорсткий диск Seagate на корпусі якого є маркування PN1C7AD6+500 500GB SN NA4QGQBY»;
- Накопичувач інформації LG на якому є маркування s/n 807NMY596666;
- Зйомний носій інформації (накопичувач) «APACER» y корпусі білого кольору без індивідуального маркування;
- IPHONE 7 PLUS в корпусі рожевого кольору ІМЕІ № НОМЕР_1 з сім картою оператора «Київстар» НОМЕР_2 в чохлі рожевого кольору, які були вилучені, упаковані в поліетиленовий пакет № 1.
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1