ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
При секретарі ОСОБА_4
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2019 року, у кримінальному провадженні № 0000603 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, румуна, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, не працюючого, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання із іспитовим терміном два роки та покладено на останнього обв`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі, а саме, витрати по проведенню судових експертиз в сумі 5232 (п`ять тисяч двісті тридцять дві) грн. 88 коп.
Вирішено питання про речові докази по справі.
Провадження №11кп/822/36/ 20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_11
Категорія ст.286 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_12 .
На вказаний вирок суду І інстанції прокурор прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок районного суду від 19.02.2019 р. щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Посилається апелянт на те, що не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого, вважає що вирок районного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому судом покарання та за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, на думку апелянта судом першої інстанції не було враховано те, що вчинений ОСОБА_6 злочин належить до необережних тяжких злочинів, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а також настання непоправних наслідків у виді смерті людини молодого віку та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .
На вказану апеляційну скаргу надійшли заперечення від захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просять відмовити з задоволенні апеляційної скарги прокурора,а вирок районного суду залишити без змін.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19.02.2019 р. щодо ОСОБА_6 змінено в частині призначення покарання, виключено із вироку вказівку про призначення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки. В іншій частині вирок районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 26 листопада 2019 року, касаційну скаргу прокурора задоволено. Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Підставами скасування рішення суду апеляційної інстанції стало те, що призначене судом ОСОБА_6 покарання без застосування додаткового є недоцільним та несправедливим, оскільки апеляційний суд змінюючи рішення в цій частині вказав на ті ж обставини, що дали суду підстави для звільнення засудженого від основного покарання.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, думку обвинуваченого, його адвоката та потерпілих, які вважають, що вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора як необґрунтовану - без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а також обвинуваченому останнє слово, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як було встановлено вироком суду першої інстанції, що ОСОБА_6 28 вересня 2017 року біля 18 години 20 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «Ford-Focus», номерний знак республіки Болгарія НОМЕР_1 , рухаючись в адміністративних межах с. Глибочок Сторожинецького району Чернівецької області, по автодорозі сполученням «Чернівці - Сторожинець» поза населеним пунктом, позначеним знаком 5.47 із швидкістю більше 90 км./год., зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Сторожинець, не виконуючи вимоги п.п.1,5, 2.3.б, 2.3.д, 12.6.г, 14.2.в, Правил дорожнього руху України, здійснюючи обгін колони автомобілів та виїхавши на зустрічну смугу руху і виявивши зустрічний автомобіль марки «АUDI-А6»,д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався в межах своєї смуги руху, змінив напрямок руху вліво на узбіччя, де допустив зіткнення з вказаним автомобілем, який також змістився на праве узбіччя в напрямку м. Чернівці, з метою уникнення зіткнення.

Внаслідок таких дій обвинуваченого ОСОБА_6 , пасажиру автомобіля марки «АUDI-А6», ОСОБА_14 спричинено смерть, а водію цього автомобіля-потерпілому ОСОБА_13 , а також пасажиру автомобіля «Ford-Focus», яким керував обвинувачений-потерпілому ОСОБА_9 - заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Вказані наслідки перебувають у прямому причино - наслідковому зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_6 вимог п.1.5, п.п. «б» п.2.3, п.п. «д» п. 2.3, п.п. «г» п.12.6, п.п. «в» п.14.2. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306.
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_14 , а також потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Районний суд, розглядаючи кримінальне провадження у відповідності до вимог ст. 349 КПК України, допитавши обвинуваченого по справі, потерпілих, та дослідивши документи, які характеризують особу обвинуваченого, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки останній своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, як особа, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, що не оспорюється ні прокурором в поданій апеляції, ні іншими учасниками процесу.

Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу, обставини, які пом`якшують покарання.
Згідно ст.65 КК України особі ,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Зокрема,суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий необережний злочин, раніше не судимий та не притягувався до інших видів відповідальності (адміністративної, тощо). На обліку в лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, на його у триманні двоє малолітніх дітей ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що на думку колегії суддів свідчить про його міцні соціальні зв`язки.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме, акту №204 від 30.10.2017 року, що ОСОБА_6 здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_17 , 1937 року народження (а.п.174).

Крім цього, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у скоєному, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим і ці обставини визнані судом, які пом`якшують покарання.

У районному та апеляційному суді потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_13 вказали, що не мають претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого та просили не позбавляти його волі.

Дані обставини потерпілі, підтвердили в письмових заявах, поданих до районного суду та поданих ними запереченнях на апеляційну скаргу прокурора.

Обставин, які би обтяжували покарання,судом не встановлено і на такі обставини не посилався прокурор.

Районний вірно вказав і на те, що внаслідок ДТП ОСОБА_6 також отримав тілесні ушкодження та потребує подальшого лікування. Як вбачається із консультаційного висновку спеціаліста лікаря ОКУ» Лікарня швидкої медичної допомоги» м. Чернівці від 27.03.2019 року обвинуваченому встановлений діагноз - ситнезований консолідуючий перелом дистального епіфізу лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків,комбінована контрактура лівого кульшового та колінного суглобу. Атрофія м`язів лівої нижньої кінцівки.

У зв`язку із вираженим больовим синдромом рекомендовано видалення металоконструкції лівої нижньої кінцівки.

Таким чином, колегія суддів враховує, що смерть людини має незворотний характер та такі наслідки не можуть бути виправлені, однак, врахувавши у сукупності викладені вище обставини справи, а саме, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність таких, що його обтяжують, зваживши на дані про особу обвинуваченого, думку потерпілих, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі з приводу не врахування судом першої інстанції при призначенні покарання всіх обставин справи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки районним судом в повній мірі були враховані всі обставини справи, в тому числі і ті на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції своїм рішенням звільняючи ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання в порушення норм КК України, в резолютивній частині вироку не вказав від якого саме покарання суд звільняє засудженого - основного чи додаткового покарання.

Так, відповідно до ст.75 КК України та п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване тільки до тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок районного суду в цій частині підлягає зміні у відповідності до ст.413 КПК України, доповнивши резолютивну частину рішення про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від основного покарання.

З цих підстав колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 - змінити в частині призначеного йому покарання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обв`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.

В іншій частині вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін. Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_12
Судді підпис ОСОБА_2
підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя ОСОБА_12