Справа № 584/1669/19
Провадження №1-кп/584/19/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2020 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

особи, відносно якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_5

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Путивль клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000374 від 13 жовтня 2019 року за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.161 КК України, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Тбілісі Грузії, мешканець АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, до якого раніше застосовувались примусові заходи медичного характеру:
1) 23 липня 2015 року Путивльським районним судом Сумської області за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.161 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом,

встановив:

31 жовтня 2019 року до Путивльського районного суду Сумської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000374 від 13 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.161 КК України

Відповідно до поданого клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 13 жовтня 2019 року близько 14 год. 00 хв., перебуваючи поблизу колишнього «Будинку побуту» по просп.Іоанна Путивльського у м.Путивль Сумської області, всупереч вимогам ст.ст.24,25 Конституції України, ч.2 ст.3, ч.2 ст.4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», достовірно знаючи, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які здійснювали релігійну діяльність з поширення вірувань та розповсюдження літератури релігійного змісту, є представниками релігійної організації «Релігійна громада свідків Єгови м.Путивль Сумської області», з метою образи почуттів указаних громадян та перешкоджання їх релігійній діяльності, вчинив з ними сварку, в ході якої нецензурно висловлювався у їх адресу, погрожував фізичною розправою та вимагав, щоб вони припинили свою діяльність. Після цього, реалізуючи свої погрози, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 та наніс їй один удар кулаком в ділянку голови справа, завдавши фізичного болю, але не спричинивши тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обмежив права потерпілих у свободі віросповідання та образив їх почуття у зв`язку з релігійними переконаннями, внаслідок чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були змушені припинити релігійні служіння.

Суспільно небезпечному діянню, вчиненому ОСОБА_4 , органом досудового розслідування надано кримінально-правову оцінку за ч.2 ст.161 КК України, як образа почуттів громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями, поєднане з насильством та насильством.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №474 від 28 жовтня 2019 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване суспільно небезпечне діяння, ОСОБА_4 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, парафренний синдром, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, парафренний синдром, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом, у зв`язку з чим у клопотанні порушується питання про застосування вказаних примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

ОСОБА_4 у судовому засіданні визнавв, що вчинив протиправні дії відносно потерпілих, проте, вважав, що вони самі його спровокували своєю поведінкою, і заперечував проти застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заявив, що оскільки судово-психіатричною експертизою встановлено, що останній в період вчинення діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними і на даний час перебуває в стані неосудності, у задоволенні цивільного позову слід відмовити, проте підтримав заперечення ОСОБА_4 відносно застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 вважав, що відносно ОСОБА_4 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, допитавши ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження і наявні в них докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або в стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Факт скоєння ОСОБА_4 , суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.161 КК України в судовому засіданні не заперечувались ОСОБА_4 та підтверджено дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, висновками медичних та психіатричних експертиз.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №474 від 28 жовтня 2019 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване суспільно небезпечне діяння, ОСОБА_4 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, парафренний синдром, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, парафренний синдром, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом, у зв`язку з чим у клопотанні порушується питання про застосування вказаних примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 (а.с.97-99).

Частиною 2 ст.19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру як госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Частиною 3 ст.94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.161 КК України, в стані неосудності, і ОСОБА_4 потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, суд дійшов висновку про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру.

У зв`язку з наявністю психічних розладів та виключенням небезпечної поведінки, запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили слід залишити поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи.
Заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.5 ст. 28 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1186 ЦК України передбачено, що шкода завдана фізичною особою яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст.1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 не працює та проживає один.
Матеріальне становище потерпілих під час досудового слідства та в судовому засіданні не встановлене, оскільки відповідних доказів учасниками судового провадження суду надано не було.
Зазначене свідчить про відсутність підстав для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди ОСОБА_4 частково або в повному обсязі чи для відшкодування шкоди іншими особами, визначеними у ч.2 ст.1186 ЦК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.93, 94 КК України, ст.ст.100, 124, 371, 372, 392, 393, 395, 512, 513, 516 КПК України, суд

ухвалив :

Клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати у кримінальному провадженні №0000374 від 13 жовтня 2019 року до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання ухвалою законної сили залишити поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи.

У задоволенні позову потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди відмовити
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Путивльський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1