ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 584/1254/17 Номер провадження 11-кп/814/475/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши в режимі відеоконференція у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000180 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

вироком Зарічного районного суду м. Суми від 17.03.2008 року за ч.4 ст.187, ч.1 ст.64 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого 27.01.2012 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2011 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185, ст.ст. 70,75 КК України до покарання у виді позбавлення волі з призначенням іспитового строку 3 роки;

вироком Лебединського районного суду Сумської області від 30.10.2013 року за ч.3 ст.186, ч.2 ст.357, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, звільненого 19.01.2014 року у зв`язку з відбуттям покарання,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15,ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Путивль Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та за адресою: АДРЕСА_4 , судимого:

вироком Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 29.05.2013 року за ч.3 ст.27, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.262, ст.69, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна, звільненого 15.04.2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15,ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_12 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 , а також - що було вчинено злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, в якому обвинувачувався ОСОБА_8 .
ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що злочини, передбачені ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 , а також - що було вчинено злочини, передбачені ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, в якому обвинувачувався ОСОБА_7 .
ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України вчинено обвинуваченим ОСОБА_9 , а також - що було вчинено злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, в якому обвинувачувався ОСОБА_9 .
Судом вирішено питання щодо речових доказів та скасовано арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.05.2017 року (справа № 592/5494/17, провадження №1-кс/592/2628/17), від 29.05.2017 року (справа № 592/5740/17, провадження № 1-кс/592/2760/17), від 22.05.2017 року (справа №592/5487/17, провадження №1-кс/592/2623/17).
Як зазначено у вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачуються у тому, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, між вказаними особами, які були раніше знайомі, виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення майна, яке належить ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з їх квартири.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 07.05.2017 близько 17:28 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою зі своїм рідним братом ОСОБА_7 приїхав до м. Путивля на автомобілі ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , де на вул. Кролевецькій, через деякий час, до них в автомобіль сів ОСОБА_9 . З метою втілення задуманого, брати ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 попередньо взяли з собою відмички та предмети пристосовані для відкриття замків, які планували використати як знаряддя злочину. Діючи повторно, згідно задуманого плану та розподілених ролей, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна, діючи умисно, в період часу з 19:30 год. до 20:10 год. 07.05.2017, ОСОБА_8 , залишився чекати в автомобілі з метою попередити ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про можливе повернення власників квартири, в свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , взявши з собою заздалегідь приготовані відмички та предмети пристосовані для відмикання замка, зайшли до будинку АДРЕСА_5 та за допомогою заздалегідь підготованих відмичок відкрили замок квартири АДРЕСА_6 та проникли всередину. Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілим матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в залі зазначеної квартири, викрали телевізор марки «LG» вартістю 8600 грн., в цій же кімнаті з полиці шафи викрали грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що станом на 07.05.2017 становить 132428,89 грн., золотий ланцюжок вартістю 2816,24 грн., та стартовий пістолет, який матеріальної цінності для потерпілих не становить, та з коридору вказаної квартири викрали окуляри «Анти-фари» у чохлі з тканини та булавку зі срібла вартістю 12,89 грн. Окуляри та чохол матеріальної цінності для потерпілих не представляють.
З викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , покинули квартиру, та в подальшому розпорядилися разом з ОСОБА_8 на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_14 матеріального збитку на загальну суму 143858 грн.02 коп.
Не зупиняючись на вчиненому, продовжуючи свою злочинну діяльність, у невстановлений в ході досудового розслідування час, у ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення майна, яке належить ОСОБА_16 з квартири за місцем мешкання останньої, за адресою АДРЕСА_7 .
Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 18.05.2017 близько 11:00 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою зі своїм рідним братом ОСОБА_7 та ОСОБА_9 приїхали на АДРЕСА_8 на автомобілі ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 . З метою втілення задуманого брати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 попередньо взяли з собою відмички та предмети пристосовані для відкриття замків, які планували використати як знаряддя злочину. Діючи згідно задуманого плану та розподілених ролей, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна, діючи умисно, ОСОБА_8 , залишився чекати в автомобілі з метою попередити ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про можливе повернення власниці квартири. В свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , взявши з собою заздалегідь приготовані відмички та предмети пристосовані для відмикання замку, зайшли до будинку АДРЕСА_7 та проникли всередину. Однак, виконавши усі дії, які вони вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, з місця злочину втекли, оскільки у квартирі було відсутнє малогабаритне майно, яке було б можливо викрасти та залишитися непоміченими для сторонніх осіб.
Вищевказані дії ОСОБА_8 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України - як таємне викрадення майна ОСОБА_15 та ОСОБА_14 (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якого є «проникнення у житло», «вчинення за попередньою змовою групою осіб», «вчинене повторно», а також - за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення майна належного ОСОБА_16 (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якого є «проникнення у житло», «вчинення за попередньою змовою групою осіб», «вчинене повторно».
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується ще і у тому, що 05.03.2017 у період часу з 13.00 год. до 13.30 год., перебуваючи в приміщенні торгового залу ТОВ «Епіцентр К» за адресою м.Суми, вул.Г.Крут, 1/3, побачив виставлену на продаж чоловічу футболку. У цей момент у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме футболки виставленої на продаж в торговому залі магазину ТОВ «Епіцентр К».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, користуючись, тим що його дії є непомітними для оточуючих, з метою особистого збагачення, взявши дві футболки, зайшов до примірочної, де зняв свої речі, одягнув футболку вартістю 350,54 грн., яка належать ТОВ «Епіцентр К», зверху одягнув належні йому речі, взявши другу футболку, повісив її на тремпель в торговому залі, після чого будучи одягненим в футболку ТОВ «Епіцентр К», покинув приміщення торгового залу, пройшовши до виходу повз торгові каси не оплативши товар. Таким чином, ОСОБА_7 спричинив ТОВ «Епіцентр К» матеріального збитку на загальну суму 350,54 грн.
Крім того, по версії органів досудового розслідування, не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_7 07.03.2017 у період часу з 11:30 год. до 13:00 год., перебуваючи в приміщенні торгового залу ТОВ «Епіцентр К» за адресою м. Суми, вул.Г.Крут, 1/3, побачив виставлені на продаж речі, а саме чоловічу футболку та чоловічі брюки. У цей момент у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме предметів одягу виставлених на продаж в торговому залі магазину ТОВ «Епіцентр К».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, користуючись, тим що його дії є непомітними для оточуючих, з метою особистого збагачення, взявши дві пари брюк та дві футболки, зайшов до примірочної, де зняв свої речі, одягнув футболку вартістю 449,50 грн. та брюки вартістю 739,50 грн., які належать ЮВ «Епіцентр К», зверху одягнув належні йому речі, взявши другу пару брюк та футболку, повісив на тремпель в торговому залі, після чого будучи одягненим в речі ТОВ «Епіцентр К», покинув приміщення торгового залу, пройшовши до виходу повз торгові каси не оплативши товар. Таким чином, ОСОБА_7 спричинив ТОВ «Епіцентр К» матеріального збитку на загальну суму 1189 грн.
Викраденим майном ОСОБА_7 в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано органами досудового розслідування за ч.2 ст.185 КК України, тобто, як таємне викрадення майна належного ТОВ «Епіцентр К» (крадіжки), кваліфікуючими ознаками яких зазначено як по першому епізоду, так і по другому - «вчинене повторно».
Суд першої інстанції проаналізувавши докази з точки зору їх законності, допустимості і достатності, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведеноналежними і допустимими доказами того, що кримінальне правопорушення за ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення майна ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (крадіжка) з кваліфікуючими ознаками «проникнення у житло», «вчинення за попередньою змовою групою осіб», «вчинене повторно», вчинено ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також, що було вчинено кримінальне правопорушення за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто, закінчений замах на таємне викрадення майна належного ОСОБА_17 (крадіжка) з кваліфікуючими ознаками «проникнення у житло», «вчинення за попередньою змовою групою осіб», «вчинене повторно», в якому обвинувачувались ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року, в якій прокурор просить скасувати виправдувальний вирок відносно трьох обвинувачених та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на незаконність вироку суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до уникнення обвинуваченими покарання.
Так, прокурор вважає, що суд під час судового розгляду прийняв сторону захисту, порушивши принцип змагальності, а частину досліджених доказів визнав недопустимими або трактував на користь обвинувачених.
Прокурор не погоджується з висновками суду щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 08.05.2017 мотивуючи своє рішення тим, що в порушення вимог ст.ст. 233, 234, 237 КПК України даний огляд проведений без дозволу суду, слідчий з відповідним клопотанням до слідчого судді з цього питання не звертався, однак дозвіл потерпілої на огляд домоволодіння був наданий добровільно, що свідчить про законність його проведення. Також прокурор вказує, що судом безпідставно визнаний недопустимим доказом і похідний від протоколу огляду місця події від 08.05.2017 доказ висновок експерта №19/119/6-2/627е від 21.06.2017, оскільки вказані докази доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні епізоду крадіжки з будинку Пашневих у м. Путвиль.
Апелянт вказує на безпідставне визнання місцевим судом протоколів пред`явлення особи для впізнання, за якими потерпілий ОСОБА_14 , і потерпіла ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_7 , як особу, що 01.05.2017 неодноразово приходила до їх квартири за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_9 , та стукала у двері, недопустимими через те, що був відсутній захисник. Зазначає, що на момент пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру і статусу підозрюваного у нього не було у такому випадку участь захисника не є обов`язковою, права цієї особи порушені не були.

Зазначає, що слідчу дію пред`явлення речей для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_14 було проведено відповідно до вимог закону, а висновок суду про визнання протоколів пред`явлення речей для впізнання недопустимим через відсутність фотосвітлин безпідставним.

На думку апелянта, суд безпідставно визнав також протокол обшуку від 18.05.2017, відповідно до якого у квартирі за місцем мешкання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , були знайдені речі, що були викрадені з квартири потерпілих ОСОБА_18 , а саме: окуляри, чохол до окулярів та булавка, недопустимим доказом, мотивуючи своє рішення тим, що обшук проведено не уповноваженою особою органу досудового слідства. Зазначає, що протокол обшуку від 18.05.2017 є належним та допустимим доказом, оскільки він проведений на підставі дозволу, який був наданий ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 13.05.2017. Враховуючи, що була змінена підслідність вказаного провадження, тому обшук проводили слідчі, які входили до складу групи, а тому очевидно, що обшук був проведений відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку із зміною підслідності, уповноваженими на те особами на підставі ухвали суду.

Такими, що не відповідають дійсним обставинам справи прокурор вважає і висновки суду щодо того, що визнаючи недопустимим доказом протокол обшуку від 18.05.2017 суд зазначив, що спочатку обшук почав проводити слідчий ОСОБА_19 та був замінений слідчим ОСОБА_20 . Враховуючи, що під час проведення обшуку слідчому ОСОБА_19 за станом здоров`я стало не добре і йому викликали швидку допомогу, про що підтвердили понята, та свідки, то останній не міг фізично проводити вказану слідчу дію, і продовжив проведення обшуку на законних підставах слідчий ОСОБА_20 , який входив до складу слідчо-оперпативної групи, тому обшук проведено відповідно до вимог КПК України. Крім того, суд зазначив, що обшук не у повному обсязі зафіксовано на носії, однак станом на травень 2017 року КГІК України не вимагав обов`язкової фіксації такої слідчої дії, а тому вимоги суду не ґрунтуються на нормах закону.
Прокурор стверджує про допущення судом неповноти судового слідства, оскільки під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про надання тимчасового доступу до документів, що становлять охоронювану законом таємницю, однак ухвалою суду вказане клопотання безпідставно відхилено, належним чином невмотивовано, що є однією з безумовних підстав для скасування судового рішення з направленням на новий судовий розгляд.
Апелянт вважає необґрунтованим і висновок суду про те, що додатки до протоколів повинні бути засвідчені усіма учасниками слідчої дії, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на нормах закону.
Не погоджується прокурор також з визнанням недопустимим доказом протоколу обшуку автомобіля від 18.05.2017 через те, що обшук проводили слідчі з різних органів досудового розслідування, включені до різних створених в одному кримінальному провадженні групи слідчих. Вважає, що обшук проведено відповідно до норм кримінального процесуального закону на підставі дозволу, ухвали слідчого судді, стосовно проведення обшуку слідчими з різних органів досудового розслідування, то вони на законних підставах були включені в групи, тому вони мали право проводити обшук автомобіля.
Також апелянт зазначає, що судом не надана належна оцінка письмовим доказам: а саме протоколу складеного за результатами візуального спостереження за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проведеного в рамках оперативно-розшукової справи, довідки вартості викраденого майна та матеріали відеоспостереження - диск з відеозаписом, які надала потерпіла сторона, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, думку обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно зі ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За змістом п.1 ч.3 ст.374 КПК України в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було у зв`язку із чим, на думку суду апеляційної інстанції, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, судом першої інстанції були досліджені докази у судовому засіданні, допитані свідки та потерпілі, однак ухвалюючи виправдувальний вирок суд не надав їм належної оцінки відповідно до ст. 94 КПК України, обмежившись лише посиланням на те, що вказані докази не доводять вчинення обвинуваченими інкримінованих їм злочинів.
Зокрема,, суд першої інстанції оцінюючи такий доказ як протокол огляду місця події від 08.05.2017 керувався нормою ст. 234 КПК України, яка регулює порядок проведення обшуку, зокрема ч.2 цієї статті передбачено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.
Разом з тим в постанові Верховного Суду (провадження №51-230 км 18) наголошено, що огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук.
Так, обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.
У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, огляд квартири потерпілих ОСОБА_18 (місце вчинення кримінального правопорушення та проведення огляду місця події) відбувався саме як огляд місця події після отримання інформації про крадіжку в цій квартирі та на підставі письмової заяви ОСОБА_13 від 08.05.2017 про добровільну згоду на огляд працівниками поліції зазначеної квартири (а.с 212 - т.3).

Дозвіл слідчого судді як форма рішення про дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи з метою проведення огляду є обов`язковим у випадку, коли володілець добровільної згоди на це не давав. У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_13 , яка є власником житла та фактично в ньому проживала, тобто була володільцем, надала добровільну згоду на огляд квартири.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проведення огляду місця події у нічний час суперечило вимогам статей 223, 237 КПК. Повідомлення про злочин було отримано 08 травня 2017 року о 01:00, а огляд місця події було проведено слідчим цього ж дня у період часу з 03-10 год. по 06-00 год., про що складено відповідний протокол від 08.05.2017 року (а.с. 213-221 т.3), що було обумовлено необхідністю збереження слідів кримінального правопорушення.
Визнаючи недопустимим доказом протоколи пред`явлення потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 особи для впізнання від 19 травня 2017 року через проведення їх без участі захисника місцевий суд не надав належної оцінки тому, що під час судового слідства і потерпілий ОСОБА_14 і його дружина потерпіла ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_7 як особу, яка 01.05.2017 тричі дзвонив у двері їх квартири та просив покликати ОСОБА_21 .
Крім того, визнаючи недопустимими доказами протокол обшуку квартири від 18.05.2017 (а.с.119-133 т.4) та протокол обшуку автомобіля від 18.05.2017 (а.с.184-190 т.4) місцевий суд вдався до оцінки ухвал слідчих суддів про надання дозволу на обшук квартири та автомобіля, вказуючи, що у слідчого судді були відсутні законні підстави для надання дозволу на проведення обшуку. По суті суд першої інстанції взяв на себе функції суду апеляційної інстанції щодо перегляду судового рішення, на що не мав права робити.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У ході судового розгляду прокурор заявляв клопотання про повторний тимчасовий доступ до речей і документів з метою отримання зібраних під час досудового розслідування доказів, які перебувають у володінні ПрАТ «Київстар»,(а.с.5-7 т.7), мотивуючи це тим, що під час прошивання з необережності було пошкоджено оптичний диск CD-R 700mb ARENA, c.н. RFD 80M-71043, на якому знаходиться інформація по зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг у період часу з 07год. 00хв. 07.056.2017 по 02год. 00хв. 08.05.2017, здійснених черкз LAC 53173 CID 4402Б, 6401,6402. .
Однак суд першої інстанції, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства України, відмовив у задоволенні вказаного клопотання, не мотивувавши свого рішення жодним чином (а.с. 32-33 т.7).
Таким чином, суд порушив право сторони кримінального провадження на надання доказів.
Положеннями ч.1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викладати у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути вмотивовано.
У пар. 33 справи Kari-Pekka Pietilainen v. Finland (Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22.09.2009 року) Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст. 6 Конвенції з прав людини 167 ...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 пар. 1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно заслуховується, тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 пар. 1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення...
Однак судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону при винесенні виправдовувального вироку були порушені, оскільки суд не оцінив докази, не спростував їх у відповідному об`ємі, наданому стороною обвинувачення, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості. Адже у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення, в тому числі і письмовим, суд повинен був дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги та послатися на відповідну норму закону, яка передбачає визнання такого доказу недопустимим.
Мотиви виправдання обвинувачених, викладені у мотивувальній частині вироку, на думку колегії суддів не являються безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверхневими та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.
Тому, за наведених обставин, висновок суду про виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, докази не оцінені судом з точки зору належності допустимості в комплекі та у взаємозвязку з сукупністю доказів, а тому не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.
У зв`язку з викладеним вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підлягає скасуванню.
Оскільки прокурором у апеляційній скарзі не порушувалось питання про ухвалення у цій справі нового вироку, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволенити і призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції з зазначених підстав, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги прокурора, які необхідно ретельно перевірити при новому судовому розгляді і дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурорау кримінальному провадженні Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_12 - задовольнити.
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15,ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_9 за .2 ст. 185, ч.2 ст.15,ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України- скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала суду набирає законної сили негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4