Провадження № 1-кп/537/117/2020
Справа № 537/669/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2020 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000207 року від 05.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Муравленка Тюменської області, Росія, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.10.2012 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 186, ч.1 ст.353, ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки. Знятий з обліку 14.04.2013 на підставі ухвали Крюківського районного суду від 16.03.2013;

- 06.03.2013 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.309, ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки;

- 09.07.2013 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 71 КК України приєднано 3 роки 1 місяць за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.03.2013, остаточно вважати засудженим до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 25.05.2015 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці, на підставі ст.71 КК України приєднано 3 місяці позбавлення волі за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.07.2013 до позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців. Звільнений 26.10.2016 з Кременчуцької ВК Полтавської області (№69) з відбуттям строку покарання;

- 15.12.2017 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений на випробувальний термін строком на 1 рік;

- 02.01.2020 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин: 05.02.2020 року близько 12 год. 30 хв., знаходячись неподалік будинку, який розташований по АДРЕСА_3 , умисно, діючи з корисливих мотивів, без застосування фізичного насильства, попрохав у потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон для здійснення дзвінка, після чого не реагуючи на зауваження та крики потерпілого відкрито заволодів належним йому майном, а саме мобільним телефоном марки «Нuawei P9 lite DualSim Gold», ROM: 16GB, RAM: 3GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 . Згідно висновку експерта № 482/20 від 10.02.2020, ринкова вартість мобільного телефону «Нuawei P9 lite DualSim Gold», ROM: 16GB, RAM: 3GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , станом на 05.02.2020 з урахуванням зносу становила 2099,60 гривень. У подальшому, з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму в розмірі 2099,60 грн.
Своїми умисними діями, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину визнав повністю і заявив клопотання про скорочений порядок судового розгляду кримінальної справи за його обвинуваченням.

Прокурор та потерпілий не заперечували проти такого порядку розгляду справи і суд згідно ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі і показав суду, що дійсно вчинив злочин при обставинах, які вірно вказані в обвинувальному акті, а саме 05.02.2020 року близько обіду, підійшовши до знайомого ОСОБА_7 попрохав останнього мобільний телефон буцім то передзвонити, при цьому наміру дзвонити не мав. Після того, як потерпілий дав свій телефон марки «Нuawei P9 lite DualSim Gold», пішов з ним за кут будинку, при цьому потерпілий намагався наздогнати його і прохав повернути йому телефон, однак він на це не реагував, а тільки повернувшись сказав, що все буде нормально і пішов далі, не віддавши телефон. Телефон в подальшому здав в ломбард за 500 грн. під паспорт знайомого, гроші мав намір витратити на власні потреби, однак не витратив, так як був затриманий біля ломбарду поліцією. Злочин вчинив під впливом обставин, не усвідомлюючи наслідки, підтвердив, що дзвонив до потерпілого, кричав на того і прохав забрати заяву. Щиро кається в скоєному і прохає його суворо не карати, прохав суд врахувати, що телефон потерпілому повернуто і останній претензій до нього не має.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що дійсно обвинувачений, з яким він був малознайомий 05.02.2020 року близько 12.30 години відкрито забрав у нього належний йому мобільний телефон марки «Нuawei P9 lite DualSim Gold», а саме попрохав спочатку передзвонити, але коли він віддав останньому телефон, не передзвонюючи пішов з телефоном за будинок, на його неодноразові слова повернутись і віддати телефон не реагував. Коли він намагався наздогнати обвинуваченого і знову попрохав віддати телефон, той повернувшись сказав, що все буде нормально і пішов з його телефоном. Після цього він зателефонував в поліцію і повідомив про злочин і подав відповідну заяву. В подальшому телефон він викупив з ломбарду. Після подання заяви обвинувачений дзвонив йому і кричав на нього і прохав забрати заяву. Вказав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, не бажає останньому зла і пробачив тому, стосовно покарання покладається на розсуд суду.

В подальшому потерпілий в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої прохає проводити судовий розгляд без його участі, претензій до обвинуваченого не має, стосовно покарання покладається на розсуд суду.

Відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що крім повного визнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, його вина повністю підтверджується показаннями потерпілого та іншими доказами по справі.

Суд приймаючи дане рішення виходив з наступного:

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_5 останній в судовому засіданні вказав на обставини вчинення обвинуваченим відносно нього злочину, його показання є категоричними, наданими суду без будь яких сумнівів та суперечностей, що суд сприймає як беззаперечний, належний та допустимий доказ вини обвинуваченого у вчиненні даного злочину.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що обставини вчинення злочину потерпілий вказує послідовно, логічно, його показання стосовно відкритого викрадення належного йому мобільного телефону обвинуваченим повністю співпадають з показаннями обвинуваченого. При цьому, потерпілий при дачі показань попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, показання давав добровільно і у суду відсутні будь - які сумніви з їх правдивості та об`єктивності.

Таким чином, судовим розглядом та дослідженими доказами винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена належними та допустимими доказами.

Суд враховує, що перед допитом потерпілого суд попереджав останнього про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст.384 КК України , дані показання потерпілий давав добровільно без будь якого примусу, не перебуває у будь - яких стосунках з обвинуваченим, крім сусідських. а тому у суду відсутні підстави вважати його показання недостовірними , або даними ними під примусом чи іншим впливом .

Крім показань обвинуваченого, потерпілого, вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повністю підтверджується іншими доказами по справі:

- заявою потерпілого ОСОБА_5 про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення 05.02.2020 року;

- речовим доказом - мобільним телефоном марки «Нuawei P9 lite DualSim Gold», ROM: 16GB, RAM: 3GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 14.02.2020 року ;

- висновком судової товарознавчої експертизи № 482/20 від 10.02.2020, ринкова вартість мобільного телефону «Нuawei P9 lite DualSim Gold», ROM: 16GB, RAM: 3GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , станом на 05.02.2020 року з урахуванням зносу становила 2099,60 гривень;
- заявою ОСОБА_5 про добровільну видачу мобільного телефону марки «Нuawei P9 lite DualSim Gold», ROM: 16GB, RAM: 3GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

- протоколом огляду мобільного телефону марки «Нuawei P9 lite DualSim Gold», ROM: 16GB, RAM: 3GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Призначаючи покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_6 згідно вимоги ДІТ МВС України раніше неодноразово судимий; перебуває на обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері з січня 2013 року з діагнозом: синдром залежності від канабіоїдів; на обліку в Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері не перебуває, по місцю проживання характеризується негативно, офіційно не працює, тобто не займається суспільно - корисною працею.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, так як щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Також, суд визнає такою обставиною активне сприяння розкриттю злочину, так як дана обставина означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного і всебічного його розкриття. При цьому, суд не може визнати такою обставиною добровільне відшкодування завданої шкоди, так як фактично відшкодування шкоди не мало місце і мобільний телефон був викупленим потерпілим.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Отже, в даному кримінальному провадженні суд знаходить, що стороною обвинувачення доведено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, також, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що можливо встановити із показань обвинуваченого, який підтвердив факт грабежу, показань потерпілого, висновком судової товарознавчої експертизи № 482/20 щодо вартості викраденого, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.05.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про вчинений злочин, висновком експерта, протоколом видачі мобільного телефону, речовими доказами та іншими належними та допустимими письмовими доказами.

Всі докази на підтвердження вказаних обставин оцінені судом, як кожен окремо, так і в своїй сукупності. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ «суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Оцінка доказів, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, суд керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення випливає із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою («Кобець проти України», № 16437/08, п. 43, рішення від 14 лютого 2008).
Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Отже, дослідивши під час судового розгляду надані сторонами та іншими учасниками кримінального провадження докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
Вина ОСОБА_6 виходячи з критерію поза розумним сумнівом, доведена повністю.
Згідно досудової доповіді Крюківського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області відносно ОСОБА_6 № 25/14-1656 від 09.04.2020 року ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як дуже високий. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 186 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином , наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставини, яка обтяжує покарання.

При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_6 засуджений 02.01.2020 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Тобто, вчинив тяжкий злочин проти власності в період іспитового строку, що істотно підвищує його суспільну небезпечність і вказує, що обвинувачений належних висновків не зробив і продовжує вчиняти умисні злочини.

Також, суд бере до уваги , що відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування ухвалою суду від 19.02.2020 року був обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 19.04.2020 року. за місцем проживання: АДРЕСА_2 .

Однак, за повідомленням ВП №1 КВП від 13.03.2020 року обвинувачений під час перевірки 06.03.2020 року та 08.03.2020 року був відсутній за місцем мешкання та залишив своє фактичне місце проживання самостійно , без дозволу і змінив місце мешкання за адресою : АДРЕСА_4 .

Враховуючи викладене та особу обвинуваченого і вчинений ним злочин,думку потерпілого, прокурора, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновок органу пробації, порушення раніше обраного запобіжного заходу, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини статті КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого та порушення раніше визначеного судом запобіжного заходу в виді цілодобового домашнього арешту , суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

Долю речових доказів визначити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.66, 67 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.01.2020 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Змінити ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту, обраний ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.02.2020 року на тримання під вартою, арештувавши в залі суду негайно.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання, тобто з 10 години 30 хвилин 13.04.2020 року.

Речові докази - мобільний телефон Нuawei P9 lite DualSim Gold», ROM: 16GB, RAM: 3GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 . який визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 08.06.2018 року - повернути власнику - ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .

Суддя: ОСОБА_1