Справа №303/25/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої -адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001404 від 18.06.2017 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України,
в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_6 приблизно о 07 год. 40 хв. 18.06.2017, на території будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, наніс своїй дружині ОСОБА_4 один удар рукою затиснутою в кулак в область обличчя, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому верхньої щелепи зліва, закритий перелом носа та верхньої гайморової пазухи, які згідно медичного висновку експерта №491/17 від 10.08.2017 відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров"я на строк понад 21 день.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та показав, що вранці 18.06.2017 збирався на відеозйомку в місто Берегово. Між ним та його дружиною виникла сварка, під час якої потерпіла побігла за ним, намагалася його вдарити ногою, не втрималася та послизнулася на вхідних сходах в будинок та впала лицем на них. Тілесних ушкоджень їй не наносив. Цивільний позов потерпілої про відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди не визнав.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини в інкримінованому йому досудовим слідством кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 122 ч.1 КК України, його вина стверджується показами потерпілої та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_4 показала, що вранці 18.06.2017 знаходилася вдома разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , з яким у неї були неприязні відносини через постійні його ревнощі. Обвинувачений попросив відвезти його на автомобілі в м. Берегово, на що вона відмовила йому. Згодом погодилася відвезти ОСОБА_6 на автовокзал міста Мукачево, почала збиратися, вийшла на терасу сходів будинку. В цей момент ОСОБА_6 наніс їй один удар рукою затиснутою в кулак в область обличчя зі словами "ти ніколи не доведеш, що я тебе вдарив, а тепер можеш їхати куди хочеш". Від нанесеного удару вона закрила обличчя руками та присіла на сходах. Після чого її чоловік ОСОБА_6 , не надавши їй першої медичної допомоги, втік з дому. З будинку вибігла мати ОСОБА_6 і сказала їй, що якщо вона заявить на її сина в поліцію, то вона дасть в суді покази про те, що вона сама впала на сходах і вдарилася. Самостійно зупинивши кровотечу, поїхала в лікарню де і викликала працівників поліції. Заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди підтримала, просила позов задовольнити.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України стверджується: слідчим експериментом, проведеним 01.09.2017 за участю потерпілої ОСОБА_4 , в ході проведення якого остання показала та розповіла про обставини нанесення їй ОСОБА_8 удару в обличчя на сходах до будинку АДРЕСА_1 ; медичним висновком експерта №491/17 від 10.08.2017, згідно якого у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у виді травматичного набряку спинки носа, синців в лівій орбітальній області, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу на рівні поперекової ділянки зправа. Клінічно, лікарями поліклініки Мукачівської ЦРЛ де знаходилася на амбулаторному лікуванні ОСОБА_4 , у неї встановлено діагноз: травматичний перелом верхньої щелепи зліва по типу Ле-Фор-1-Герена, вдавлені переломи лівої носової кісточки та передньої стінки лівої гайморової пазухи, що підтверджується даними СКТ-обстеження СТС004546 від 21.06.17 р. та даними рентгенографії №8697 від 18.06.17 р., лор-лікарем військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 від 27.06.17р. у неї встановлено діагноз: гострий лівобічний гайморит, закритий перелом носа та верхньої лівої гайморової пазухи. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення. По давності виникнення тілесні ушкодження можуть вкладатись в дату події, що мала місце 18.06.2017 і відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день, згідно п.2,2.2. Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень.
Судово-медичний експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив висновок експертизи №491/2017 від 10.08.2017 та пояснив, що безпосередньо оглядав потерпілу, досліджував висновки інших лікарів, що проводили обстеження ОСОБА_4 та прийшов до висновку, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли від дії твердих тупих предметів з обмеженою поверхнею. Встановити індивідуальні особливості травмуючої поверхні твердих тупих предметів не представилось можливим.
Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано вірно за ст. 122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров"я.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, в період з 16.10.2018 по 03.01.2020 перебував у розшуку у зв"язку з ухиленням від явки до суду, негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря нарколога, висновок досудової доповіді Мукачівського міськрайонного відділу з питань пробації, згідно якого виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення чи обмеження його волі.
Обставин, які б пом"якшували покарання винного, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання винного, суд визнає вчинення злочину щодо колишнього подружжя, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
За таких обставин, суд приходить до переконання про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає можливим призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 122 ч.1 КК України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Вирішуючи питання щодо заявленого по справі цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 547 грн. 22 коп., що складається з витрат на придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України відносно потерпілої ОСОБА_4 , останній спричинено матеріальну шкоду на суму 2 547 грн. 22 коп., а саме витрат понесених нею на лікування, як підтверджуються квитанціями про оплату ліків та вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню повністю.
Оцінюючи завдану потерпілій ОСОБА_4 моральну шкоду, суд враховує характер та обсяг моральних та душевних страждань, яких зазнала потерпіла, їх глибину, які призвели до негативних змін у її житті, а саме страх за своє здоров"я та можливе повторення подій, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність, дратівливість, почуття образи та приниження гідності з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , який в момент заподіяння їй тілесних ушкоджень не надав їй допомоги, не приймав участі у її лікуванні та компенсації витрат на лікування.
Враховуючи вищезазначені обставини та виходячи з засад розумності і справедливості суд вважає, що визначений потерпілою розмір моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. є значно завищеним. Необхідним, достатнім і співмірним розміром для компенсації її немайнових витрат, суд вважає суму у розмірі 7 000 гривень, а тому цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди слід задовольнити частково, на суму 7 000 грн., що є достатньою компенсацією за спричинені їй моральні страждання.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 ч.1 п.п. 1, 2 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 - 2 547 грн. 22 коп. матеріальної шкоди та 7 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
В задоволенні решти позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1