печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 20.02.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000024,

ВСТАНОВИВ:
26.03.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 того ж дня, на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 20.02.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000024.

Вказану постанову вважає постановленою безпідставно, без належної перевірки доводів, викладених у заяві, а тому з урахуванням доповнень до скарги просить скасувати рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000024 та зобов`язати слідчого залучити ОСОБА_4 в якості потерпілого.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, жодних заяви чи клопотань на адресу суду не надходило.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Другим слідчим відділом (Відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 03.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється з метою встановлення наявності або відсутності у діях старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного Управління СБ України ОСОБА_6 та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво, ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, щодо винесення постанов від 31.10.2019 р. та від 07.11.2019 р., про зупинення кримінального провадження №0000051 від 05.08.2019, яке було виділено з кримінального провадження №0000046.

У вказаному кримінальному провадженні підозра нікому не повідомлялась, потерпілим ніхто не визнавався.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 20.02.2020 у визнанні потерпілим ОСОБА_4 відмовлено.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже потерпіла особа фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, в оскаржуваній постанові слідчий вказує, що в поданій заяві не зазначено, в чому саме полягає завдана шкода ОСОБА_4 , якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань заявник виходив, та якими доказами це підтверджується.

У заяві представника ОСОБА_4 зазначено про отриману шкоду, яка вдарила по діловій репутації внаслідок тривалого перебування у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні. Але для користування ОСОБА_4 процесуальним статусом потерпілого необхідно встановити, що зазначена шкода є результатом саме вчинення кримінального правопорушення. Тобто у кримінальному провадженні має бути наявним такий складовий елемент умови визнання особи потерпілою, як причинний зв`язок між негативними обставинами та кримінальним правопорушенням.

У будь-якому разі, наявність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та негативними наслідками (шкодою) автоматично не випливає, навіть у випадку наявності факту кримінального правопорушення та негативних наслідків. Причинний зв`язок між ними потребує окремого самостійного встановлення.

Слід зазначити, що в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної і формальної. При цьому під фактичною умовою слід розуміти завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди, проте слідчим таких умов не встановлено, та як наслідок відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

При дослідженні оскаржуваного рішення, слідчим суддею встановлено, що при його складанні слідчим було дотримано вимоги положень ч.2. ст. 9, ч.5 ст.55; ч.5 ст.110 КПК України, тобто з урахуванням принципу законності кримінального провадження, вказано зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, що свідчить про її вмотивованість та обґрунтованість.

Слідчий суддя дослідивши надані матеріали, оскаржуване рішення, встановив, що заявником не надано та у матеріалах скарги не містяться докази завдання шкоди внаслідок саме кримінального правопорушення, що є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000024.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, стороною захисту не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували для скасування постанови слідчого, а відтак в задоволенні скарги слід відмовити, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 303, 306, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 20.02.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000024 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1