Справа № 289/17/20
Номер провадження 1-кп/289/26/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , законного

представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

неповнорлітнього потерпілого ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000544 стосовно неповнолітнього обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова середня, студент ІІІ курсу Державного професійно-технічного навчального закладу «Радомишльський професійний ліцей», не одруженого, на утриманні нікого не має, зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2019 близько 17 год. 00 хв. неповнолітній ОСОБА_4 , проходячи перехрестя вулиць Микульського та 40 років Перемоги в м. Радомишль Житомирської області, випадково зіштовхнувся з малолітнім ОСОБА_7 , в зв`язку з чим між ними виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді синця обличчя та садни губи, які по своїй категорії відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав повністю і підтвердив факт вчинення злочину при викладених вище обставинах. Зазначив, що конфлікт виник спонтанно, у вчиненому щиро кається, вибачився перед потерпілим та його законним представником.
Малолітній потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що в той вечір він був на тренуванні, вони бігали і на останньому колі він випадково зачепив ОСОБА_9 , так як не бачив його, бо було темно, після чого останній почав кричати, що потерпілий винен йому десять тисяч гривень за мобільний телефон, а в подальшому вдарив тричі в обличчя і один раз ногою в живіт, потім покликали тренера. В подальшому потерпілий звернувся до лікаря, так як на обличчі були синці, хитався зуб. Просить обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати, з чим погодилася законний представник потерпілого ОСОБА_8 .

Судом досліджувалися письмові докази, а саме :

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.12.2019, в якому зафіксовано як свідок ОСОБА_10 надала свідчення та показує на статисті, як ОСОБА_11 наносив удари кулаком в обличчя ОСОБА_12 та фото таблиці до нього;

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.12.2019, в якому зафіксовано як неповнолітній свідок ОСОБА_13 детально розповіла про обставини заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та фото таблиці до нього;

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.12.2019, в якому зафіксовано як неповнолітній свідок ОСОБА_14 детально розповідає та показує на статисті обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та фото таблиці до нього;

- висновок експерта від 12.12.2019, згідно якого у ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження у вигляді синцю та садна губи, яке по своїй категорії відноситься до легкого ступеню важкості, могло виникнути від дії твердого тупого предмету, який не залишив по собі ідентифікуючих ознак, потерпілому було спричинено не менше 1 травмуючої дії.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

З урахуванням викладеного, допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених у вироку, доведена повністю та дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, вірно розуміє зміст обставин провадження, відсутні сумніви в добровільності його позиції.
Обставинами, що пом'якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , передбаченою ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо малолітнього.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд виходить із наступного. ОСОБА_4 є неповнолітньою особою, вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, до свого вчинку відноситься критично, усвідомлює свою провину, шкодує про вчинене, сприяв слідству, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
При цьому суд враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, спричинені ним наслідки, той факт, що злочин було вчинено відносно малолітнього.
Згідно з наданою характеристикою ОСОБА_4 , останній за місцем навчання характеризується позитивно, в характеристиці з місця проживання зазначено, що заяв про неналежну поведінку ОСОБА_4 чи скоєння ним правопорушень від сусідів, родичів та організацій до міської ради не надходило, компрометуючими матеріалами відносно останнього міська рада не володіє.

Згідно наданих документів неповнолітній ОСОБА_4 не перебуває на обліку в секторі превенції Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та не перебуває на обліку служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації як дитина, що перебуває в складних життєвих обставинах.

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітнього ОСОБА_4 останній проживає у сім`ї разом з бабусею ОСОБА_15 , дитина виховується в належних побутових умовах, допомагає бабусі по господарству.

Із досудової доповіді вбачається, що ОСОБА_4 проживає разом із бабусею, батьки останнього проживають окремо, у кожного з них своя сім`я. Богдан навчається на 3 курсі ДПТНЗ «Радомишльський професійний ліцей», зарекомендував себе як старанний учень, серед кола оточення не має друзів з антисоціальною поведінкою. Вихованням ОСОБА_4 займаються бабуся та батько, з мамою близькі родинні стосунки відсутні, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Орган з питань пробації дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі.
При таких обставинах, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КПК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого, який вперше обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому, висловив впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та користуючись останнім словом попросив вибачення у потерпілого та його законного представника.
Звільнення від кримінальної відповідальності допускається лише тоді, коли завдання, які стоять перед КК України, можуть бути досягнуті без застосування найбільш суворих кримінально-правових заходів.
При цьому суд враховує роз`яснення, викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», згідно яких відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, і з урахуванням вищезазначених даних про особу обвинуваченого, а тому вважає за доцільне застосувати до нього примусовий захід виховного характеру, передбачений п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 105 КК України, у вигляді застереження та обмеження дозвілля, який полягає в осудженні суспільно небезпечної поведінки ОСОБА_4 та вимозі припинити та не допускати в подальшому такої поведінки під погрозою застосування більш суворих заходів відповідальності, та, врахувавши положення ст. 497 КПК України, звільнити його від призначеного покарання.
Враховуючи вищевказані обставин справи, суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16.01.2017 № 223 - 66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», пунктом 16 визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
У відповідності до роз'яснень, викладених в абзаці 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15.05.2006, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого суд не встановив.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 103, 105, 125 КК України, ст.ст. 373, 374, 484-497 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 105 КК України, у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього до досягнення ним повноліття, а саме: заборонити перебувати поза домівкою у нічний час з 22 год.00 хв. до 06 год. 00 хв. без супроводу батьків або осіб, яких вони замінюють; не відвідувати громадські місця, в яких продаються алкогольні напої.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1