УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/20876/19

Провадження №: 1-кс/755/73/20

"07" лютого 2020 р.

м. Київ

слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , особи, що подали скаргу ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ "АЙ БІ-ГРУП", на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2019 за № 0008770, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального кодексу України, установила :

ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ "АЙ БІ-ГРУП", звернувся до слідчого судді із даною скаргою на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008770, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального Кодексу України, а саме пункту 3 частини першої цієї статті, тобто наявністю випадків, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Скарга умотивована тим, що 20.10.2019 близько 11:55 год. в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, "ГІДРОПАРК" працівниками поліції було виявлено транспортний засіб "ВМW 520D", державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ТОВ "АЙ БІ-ГРУП", так як начебто вони мають сліди підробки, однак на це майно арешт у визначений КПК України строк накладений не був, а тому в силу положень зазначеного Кодексу таке майно має бути повернуто володільцю, але слідчий, на цей час, власнику ТОВ "АЙ БІ-ГРУП" майно не повернув.

У судовому засіданні особа, що подав скаргу підтримав останню , просив задовольнити з вказаних в ній підстав, зауваживши, що арешт на тимчасово вилучене майно накладено не було у визначені КПК України строки, а тому таке майно слід повернути власнику.

У судовому засіданні сторона обвинувачення прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, враховуючи те, що в силу положень КПК України, вилучене майно, яке зазначене у скарзі, не є «тимчасово вилученим майном», у цей час, так як набуло статусу речового доказу, відповідно до рішення слідчого ОСОБА_5 від 22.01.2020 та цією постановою визначено місце його зберігання майна, у т.ч. ТЗ, а відповідно до ч. 7 ст. 110 наведеного Кодексу, постанова слідчого є обов`язковою для виконання, а відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК долю речових доказів вирішується під час прийняття кінцевого рішення у провадженні.

Слідча суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходить до наступного.

Так, як убачається з матеріалів скарги та пояснень учасників процесу у провадженні Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2019 за № 0008770 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 289 КК України.

Так, слідством у цей час установлено, що, у т.ч. в ході проведення допиту свідка ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянин Російської Федерації, комерційний директор ТОВ «Парсек», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), останній повідомив, що 18.08.2019 ТОВ «Парсек» передало в суборенду громадянці РФ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль марки «BMW 520D», він-код НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 (реєстрація Російської Федерації), який відповідно до договору лізингу належить ТОВ «Каркаде». Надалі місцезнаходження вказаного транспортного засобу стало невідоме.

При цьому, так як вказаний автомобіль був оснащений обладнанням CS Logistic (CAN)+Cesar Tracker, ПІН НОМЕР_4 , де доступ до перегляду місцезнаходження надано ТОВ «КАРКАДЕ» та ТОВ «ПАРСЕК», гр. ОСОБА_6 20.10.2019 встановив, що вказаний вище транспортний засіб перебуває на території України, а саме за адресою: м. Київ, ПКіВ «Гідропарк», та прибувши на вказане місце ОСОБА_6 виявив вказаний вище транспортний засіб, який перебував на транзитних номерах, після чого останній викликав працівників поліції на вказане місце.

Тобто, ідеться мова про те, що з 18.08.2019 ТОВ «Парсек» передало в суборенду громадянці РФ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль марки «BMW 520D», він-код НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 (реєстрація Російської Федерації), який відповідно до договору лізингу належить ТОВ «Каркаде». Надалі місцезнаходження вказаного транспортного засобу стало невідоме, а ж допоки за допомогою обладнанням CS Logistic (CAN)+Cesar Tracker, ПІН 785584 не було установлено його місцезнаходження та вилучено в ході огляді.

Разом з тим у скарзі указується, що ТОВ «АЙ БІ-ГРУП» уважає себе володільцем ТЗ, так як 15.10.2019 водій ОСОБА_8 , що діяв на підставі довіреності від указаного товариства отримав відривний талон разової перепустки № 16508 для виїзду Київської міської митниці ДФС.

Відповідно до митної декларації UA100030/2019/41101 від 05.11.2019 сформованого на Волинській митниці ДФС ТОВ «АЙ БІ-ГРУП» указано, як одержувач указаного ТЗ.

Тобто, на сьогодні на вказаний ТЗ фактично претендують дві особи та є дійсним спір про належність цього майна.

Постановою слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від 22.01.2020 автомобіль визнано речовим доказом та визначено місце зберігання на території спеціального майданчику для зберігання при ГУНП України «УКРСПЕЦПАРК», що за адресою: м. Київ, вул. Фанерна, 4.

Тим самим, з 22.01.2020 ТЗ має статус речового доказу.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК, питання про долю речових доказів у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

У разі розгляду справи по суті на підставі обвинувального акту, дане питання також урегульовується судом при постановленні кінцевого судового рішення у справі.

Згідно ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

У цій ситуації такий спір є дійсним та в силу ч. 12 ст. 100 КПК останній підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У той час, як в такому випадку сама річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Стаття 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У цій ситуації, особа, яка подала скаргу не надала беззаперечних доказів набуття нею права власності на річ, для прикладу договору купівлі-продажу, а відповідно до даних слідства ТЗ з 18.08.2019 ТОВ «Парсек» передало в суборенду громадянці РФ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до договору лізингу належить ТОВ «Каркаде». Надалі місцезнаходження вказаного транспортного засобу стало невідоме, а ж допоки за допомогою обладнанням CS Logistic (CAN)+Cesar Tracker, ПІН 785584 не було установлено його місцезнаходження та вилучено в ході огляді.

У той час, як відповідно до ст. 4 Митного Кодексу митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури, тобто остання сама по собі не засвідчує обставини регламентовані ст. 328 ЦК.

Згідно норм КПК у разі задоволення скарги такого типу (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК) майно підлягає поверненню саме власнику.

За таких обставини, слідча суддя враховуючи вищезазначене, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, як необґрунтована, з наведених вище передумов.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України слідча суддя постановила :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ "АЙ БІ-ГРУП", на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2019 за № 0008770, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального кодексу України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:40 год. 12.02.2020.

Слідча суддя ОСОБА_9