ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1177/20 Справа № 180/1932/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.156, ч.1 ст.309 КК України,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції
обвинуваченого: ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції
захисника: ОСОБА_7 , в режимі відеоконференції

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить змінити ухвалу суду та змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 на домашній арешт у нічний час доби.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що обвинувачення не надало конкретних доказів існування ризиків, якими аргументовано клопотання про продовження запобіжного заходу, а суд продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без достатньої аргументації їх існування.
Також, зазначає, що всі докази по справі зібрані, тиснути на потерпілу та свідків ОСОБА_6 не має можливості, оскільки мешкає в іншому місті, здійснювати злочинну діяльність не має наміру. ОСОБА_6 має власну квартиру, де проживав до затримання.
Крім того, вказує на тривалість перебування ОСОБА_6 під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений, підтримуючи вимоги апеляційної скарги захисника, просить скасувати ухвалу суду, як незаконну.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує, що йому не було вручено копії оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 04 квітня 2020 року.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років. Існує ризик переховування обвинуваченого від суду, на що вказує тяжкість покарання, продовжити злочинну діяльність, на що вказує відсутність доходу та наявність непогашених судимостей за вчинення корисливих злочинів та злочинів проти статевої свободі та статевої недоторканості особи, а також, може вплинути на свідків та малолітню потерпілу. Тому, на думку суду, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, з урахуванням тяжкості покарання, віку, стану здоров`я обвинуваченого, слід продовжити щодо нього запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, оскільки більш мякі запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи обвинуваченого і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, а також, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та мають місце і на теперішній час, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, яке є тяжкими та, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду.

Також, існує ризик того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, а крім того, він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, що свідчить про його схильність до вчинення злочинної діяльності та небажання ставати на шлях виправлення.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, щодо зміни показів на його користь, задля уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням викладеного, посилання обвинуваченого та захисника на те, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором зазначені доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що він зазначив і у судовому засіданні.

Також, апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зазначене виправдовує тривалість обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника в цій частині, колегія суддів не приймає до уваги.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Посилання в апеляції захисника на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для зміни щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.156, ч.1 ст.309 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4