Справа №127/888/20
Провадження №1-кп/127/61/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 Кримінального кодексу України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовженню ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не відпали, зокрема ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину в період не знятої та не погашеної судимості, перебуваючи на волі останній може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, на які вона посилається. Натомість заявила клопотання про заміну ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби. Зауважила, що стороною обвинувачення об`єктивними даними не доведено наявності в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК. Зазначила, що в судовому засіданні був допитаний потерпілий ОСОБА_6 , який повідомив про обставини вчинення злочину та зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого не має та бажає з останнім примиритись.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії обраного стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 21.05.2020 р. Як вбачається з наданого стороною обвинувачення клопотання, останнє надане суду в день проведення судового засідання, однак вручене стороні захисту 06.05.2020 р.
Таким чином, стороною обвинувачення вимоги чинного кримінально-процесуального закону щодо форми та порядку звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою дотримано не було. Разом з тим, чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, що недотримання наведеного вище строку та порядку звернення до суду має наслідок неможливість вирішення питання щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу по суті. Зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Отже, аналіз вищенаведених норм кримінально-процесуального закону не свідчить про те, що недотримання порядку звернення до суду з відповідним клопотанням призводить до неможливості його розгляду по суті, а тому суд вважає за доцільне розглянути заявлене клопотання та надати оцінку доводам сторін кримінального провадження. Крім того, частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А тому клопотання сторони обвинувачення підлягає вирішенню по суті з наданням оцінки доводам кожної зі сторін кримінального провадження.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміни, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Згідно з положеннями частиною першою статті 183 КПК взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд справи по суті не закінчено, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого насильницького злочину в період не знятої та не погашеної судимості. Судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершено, зокрема не допитаний свідок ОСОБА_8 , на допиті якого наполягає сторона обвинувачення. За клопотанням сторони обвинувачення до зазначеного свідка двічі застосовувався привід, який не виконано. Відомостей, які б свідчили про неможливість виконання ухвали суду про привід свідка з об`єктивних причин, суду надано не було. Натомість суду надано відповіді з посиланням на рапорти ДОП Київського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про те, що при неодноразовому відвідуванні адреси, зазначеної в ухвалі суду, двері ніхто не відчинив. При цьому жодних об`єктивних даних, які б свідчили про час і кількість таких відвідувань, а також вчинення інших дій, спрямованих на реальне виконання ухвали суду про привід свідка, суду надано не було. Натомість суд вважає, що надані суду матеріали свідчать про формальний підхід до виконання ухвали про привід свідка. Також суд враховує, що стороною обвинувачення на надано суду будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про вжиття заходів згідно з приписами частини третьої статті 23 КПК, спрямованих на забезпечення явки свідка сторони обвинувачення. Тому посилання сторони обвинувачення на ту обставину, що свідок ОСОБА_8 не був допитаний в судовому засіданні, як на підставу для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд оцінює критично.
Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного злочину в період не знятої і не погашеної судимості як підставу для продовження строку його тримання під вартою суд, з огляду на наведені вище обставини, також оцінює критично, оскільки будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість попередження протиправної поведінки обвинуваченого, у тому числі й попередження вчинення нових злочинів, стороною обвинувачення суду надано не було. Суд при цьому не оцінює питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки вирішення зазначеного питання потребує аналізу наданих сторонами кримінального провадження доказів у їх сукупності згідно з правилами, встановленими статтею 94 КПК.
Отже, зважаючи на те, що в ході судового засіданні стороною обвинувачення не було надано беззаперечних доказів наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд з урахуванням обставин, передбачених статтею 178 КПК, вважає, що правові підстави для подальшого утримання ОСОБА_5 під вартою відсутні, а тому в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання останнього під вартою слід відмовити.
Разом з тим, суд враховує твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину в період не знятої і не погашеної судимості, на даний час стороною обвинувачення не в повній мірі вчиненні дії з метою реалізації її (сторони обвинувачення) процесуальних прав і обов`язків, зокрема, в частині допиту в судовому засіданні свідка сторони обвинувачення ОСОБА_8 . Тому, з метою попередження будь-якого позапроцесуального спілкування обвинуваченого з учасниками судового процесу, в тому числі й потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, з метою спотворення даних, які мають значення для справи, суд вважає за доцільне відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК застосувати до обвинуваченого інший запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням під вартою домашній арешт. З метою реалізації мети і завдання застосованого запобіжного заходу суд вважає за доцільне застосувати зазначений запобіжний захід цілодобово, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Змінити застосований до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши його з-під варти із зали суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою; не відлучатися з міста Вінниці без дозволу суду; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Строк дії ухвали про застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту 60 днів, починаючи з 19.05.2020 р. до 23.59 год. 17.07.2020 р.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: