ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1073/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 643/6434/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
власника майна - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000706 від 11.11.2019 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000706 від 11.11.2019 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
Накладено арешт на майно, вилучене 23.04.2020 в ході огляду предметів, речей і документів, вилучених 14.11.2019 із транспортного засобу Renault Traffic, д.н.з. НОМЕР_1 , на Митному складі, розташованому на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Гоптівка» (відділ митного оформлення «Гоптівка) МП «Магістральний» Слобожанської митниці Держмитслужби, розташованому за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси «Харків-Белгород», а саме товарні чеки зазначеного в ухвалі слідчого судді на а.с. 33-34.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що під час огляду його автомобілю, 14.11.2019р., вказаних в клопотанні документів не існувало і він не розуміє звідки вони взялись 23.04.2020 р. Тому вважає протокол огляду від 23.04.2020 недопустимим доказом, через процесуальні порушення, оскільки прокурор вже звертався 16.04.2020 до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з таким же клопотанням, якому просив накласти арешт на документи, які він знайшов через пів року. Тому вважає це процесуальними порушеннями, оскільки прокурор спочатку звернувся 16.04.2020, а потім 23.04.2020. Вважає, що слідчий суддя повинен був перевірити та з`ясувати всі ці обставини.
Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, власника майна, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу Прокуратури Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000706 від 11.11.2019 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
24.04.2020 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в межах даного кримінального провадження. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що в ході розслідування встановлено, що протягом тривалого часу здійснювалось перевезення товарів з порушенням митних правил через державний кордон України в пункті пропуску «Гоптівка» внаслідок протиправних дій головного державного інспектора відділу митного оформлення «Гоптівка» митного поста «Магістральний» Харківської митниці ДФС.В межах даного кримінального провадження ОСОБА_8 повідомлено 04.12.2019 про підозру за ч. 2 ст. 364 КК. Вказані товари не потрапили до пункту пропуску «Нєхотєєвка» і перебувають в пункту пропуску «Гоптівка» МП «Магістральний» Слобожанської митниці Держмитслужби, розташованому за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси «Харків-Белгород». В ході огляду, проведеного 14.11.2019 на території митного поста «Гоптівка, в транспортному засобі Renault Traffic, д.н.з. НОМЕР_1 було виявлено та вилучено жіночий одяг та взуття, які визнані речовими доказами і залишені на відповідальне зберігання на Митному складі на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Гоптівка» (відділ митного оформлення «Гоптівка) МП «Магістральний» Слобожанської митниці Держмитслужби, розташованому за адресою: Харківська область, Дергачівський район, 38-й км траси «Харків-Белгород». Під час огляду вказаних речей, у одному з поліетиленових мішків 23.04.2020 прокурором було виявлено та вилучено товарні чеки. Власником вказаного майна є ОСОБА_7 . Вилучені товарні чеки визнані речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні і мають істотне значення для досудового розслідування, так як зберегли на собі його сліди, або можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим прокурор просив накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року клопотання задоволено та накладено арешт на зазначені в клопотанні прокурора товарні чеки .

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, вилучене в ході огляду місця події, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що виявлені та вилучені під час проведення огляду речей документи містять контактну інформацію щодо невстановлених осіб, назви речей, їх артикули, ціну, вартість, а тому, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, вони відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, підлягають арешту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна, як зазначено в ч. 2 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії", при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" , рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Вилучені, під час огляду місця події 24.04.2020 товарні чеки підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів вилучених товарних чеків, на цій стадії процесу колегія суддів не розглядає, оскільки питання щодо належності та допустимості доказів, згідно чинного КПК України, підлягають дослідженню в межах судового розгляду, якщо прокурор попередньо дійде висновку про можливість складання обвинувального акту та направлення його до розгляду в суд. На цей час зазначений спосіб забезпечення кримінального провадження арешт товарних чеків є доцільним, оскільки такі процесуальні заходи дійсно слугуватимуть завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України, які підлягають виконанню під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Крім того, колегія суддів бере до уваги, що на час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді відсутні відомості про наявність судового рішення, яким визнана необґрунтованою підозра по цій справі.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді