ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/108/20 Номер провадження 11-кп/814/721/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника колонії ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 12 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, громадянину України,
засудженому 28.09.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,
відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Своє рішення суд мотивував тим, що матеріали провадження та особової справи засудженого не містять об`єктивних даних про те, що протягом періоду відбування покарання поведінка засудженого змінилась на краще та засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки за період відбування покарання ОСОБА_8 характеризується посередньо, має два заохочення та два стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО. Крім того, 16.07.2019 рішенням комісії установи засудженому відмовлено в поданні матеріалів на заміну покарання більш м`яким, а 16.12.2019 відмовлено в поданні матеріалів на умовно-дострокове звільнення, як такому, що не досяг необхідного ступеню виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Свої вимоги засуджений обгрунтовує тим, що поза увагою суду залишилося те, що він працював з першого дня відбування покарання в установі, дотримувався правил та норм поведінки.

Зазначив, що стягнення погашені, останнє стягнення було 13.06.2019, до моменту звернення із клопотанням пройшло більш як шість місяців, а тому він вважається таким, що не має стягнень. У зв`язку з цим вважає, що він має право на умовно-дострокове звільнення.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, засудженого в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін, представника колонії, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 1 частини 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку звільнення від відбування покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 28.09.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_8 рахується з 18.11.2017, кінець строку покарання 18.12.2020.

Згідно з характеристикою засудженого від 28.01.2020, ОСОБА_8 за час перебування в УВП № 23 м. Полтава характеризувався нестабільною поведінкою, за порушення режимних вимог мав два стягнення, які погашені, та одне заохочення.

З 19.06.2019 відбуває покарання в Полтавській виправній колонії (№64). За час перебування в установі отримав одне заохочення. За станом здоров`я працездатний, не працевлаштований на виробництві установи в зв`язку з відсутністю робочих місць. 01.12.2018 рішенням комісії установи засудженому відмовлено в застосуванні пільги, відповідно до ст.101 КВК України, 16.07.2019 відмовлено в застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК України, а 16.12.2019 відмовлено в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України, як особі яка не довела своє виправлення.

З довідки про наявність заохочень та стягнень вбачається, що засуджений за час відбування покарання отримав 2 заохоченя 12.04.2018 та 16.12.2019 за виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки і правил внутрішнього розпорядку колонії, правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а також 2 стягнення 09.04.2019 та 13.06.2019, а саме поміщення до ДІЗО на 14 і 10 діб за перешкоджання проведення особистого обшуку і за зберігання заборонених предметів.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що засуджений протягом часу відбування покарання допускав порушення режиму відбування, за що отримав 2 стягнення, одне з яких відноситься до злісного порушення установленого порядку відбування покарання, представник колонії заперечив проти умовно-дострокового звільнення, та вважає, що ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, протягом періоду відбування покарання засуджений характеризувався нестабільною поведінкою, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення та звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення є передчасним.

З огляду на вказане відсутні підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4