Справа № 192/216/20
Провадження № 1-в/192/81/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

за участю учасників провадження:

представника СВК № 21 ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 22.01.2018 року

Кінець строку: 22.01.2021 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення.

У судовому засіданні просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, оскільки він працює, до праці ставиться сумлінно, має одне заохочення, порушень режиму утримання не допустив. Також пояснив, що має сина, якому хоче приділяти увагу та виховувати його на свободі. Крім того, бажає допомагати своїй матері похилого віку.

Представник адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та прокурор заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважали, що засуджений не довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції Українизнаходиться з 04 квітня 2019 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований різноробочим теплиці, однак потребує контролю на робочому місці (а.с.8).

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 виконує передбачені законом вимоги персоналу установи не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій. Не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу, не підтримує зв`язки з рідними (а.с.8).
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_3 має одне заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, застосоване до нього 21 січня 2020 року, за умови перебування в установі з 04 квітня 2019 року. Порушень режиму утримання не допустив (а.с.9)
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, проте лише одного разу був заохочений за період відбування покарання з квітня 2019 року по лютий 2020 року, та згідно характеристики, потребує контролю на робочому місці, оскільки є хитрим.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується задовільно, проте у спілкуванні з працівниками установи хитрий та брехливий, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу, не підтримує зв`язки з рідними, що не може свідчити про сумлінність його поведінки.
Комісією ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України 31 січня 2020 року було відмовлено у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.

Суд вважає, що з моменту такого висновку адміністрації установи виконання покарань не пройшло навіть місяця, а тому суд не може дійти висновку про те, що поведінка засудженого змінилася таким чином, щоб стати підставою для умовно-дострокового звільнення. Відомості про похилий вік матері засудженого в особовій справі відсутні, як відсутні і відомості про його батьківство відносно малолітньої дитини. Проте навіть наявність таких обставин не є підставою для задоволення клопотання засудженого.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та те, що він працює не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.
Головуючий: суддя ОСОБА_1