Справа № 396/1232/19
Провадження № 1-кп/396/31/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2020 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працюючого в ТОВ «Зерновик» різноробочим, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, депутатом будь-яких рад не являється, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_3 пред`явлене обвинувачення в тому, що він 20.04.2019 року о 23 год. 11 хв., прибув до магазину «Копілка» ТОВ «ДНК ГРУПП» (далі магазин «Копілка»), який розташований за адресою вул. Соборна, 48, що у м. Новоукраїнка Кіровоградської області, з метою вчинення крадіжки чужого майна із вказаного магазину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення крадіжки чужого майна, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення, ОСОБА_3 попрямував в середину магазину «Копілка», та перебуваючи в приміщені магазину пройшов до стелажів, на яких розміщені крабові палички ТМ «VICI», вагою 240 г.
Продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне вчинення чужого майна, ОСОБА_3 зупинився таким чином, щоб обмежити оглядовість камер відеоспостереження та працівників магазину і в цей час останній таємно для оточуючих взяв до рук п`ять пачок крабових паличок ТМ «VICI», вагою 240 г кожна, та попрямував до іншого стелажа з цукерками.
Чотири пачки вказаних паличок помістив за пояс штанів та, тримаючи п`яту пачку у руках, рушив до виходу з магазину, таким чином залишивши територію магазину «Копілка», розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Відповідно висновку експерта № 2007/19-27 від 23.05.2019 року ринкова вартість однієї пачки крабових паличок ТМ «VICI», вагою 240 г, без порушення цілісності упаковки, станом цін на 20.04.2019 року, складає 46,75 грн.
Своїми злочинними діями ОСОБА_3 заподіяв матеріальну шкоду ТОВ «ДНК ГРУПП» на загальну суму 233,75 грн.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 185 КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка).
У судовому засіданні ОСОБА_3 з посиланням на норми ст. 63 Конституції України, відмовився надавати покази, вказавши, що злочин він не вчиняв.
Представник потерпілого ОСОБА_11 для розгляду справи не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду було подано клопотання про проведення підготовчого та послідуючих судових засідань без участі представника потерпілого, цивільний позов не заявляв.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що працює адміністратором в магазині "Копілка". 22.04.2019 року охорона магазину повідомила її, що ОСОБА_3 здійснив крадіжку 5 пачок крабових паличок. При перегляді відео з камер спостереження, які розташовані в магазині, видно, що близько 23:00 год ОСОБА_3 знаходився в магазині та зафіксовано як він положив собі за пояс 4 пачки крабових паличок та одну тримав в руках. Після чого було проведено інвентаризацію . На питання сторони захисту щодо ідентифікуючих ознак вказаних крабових паличок щодо марки товаровиробника, їх вагу, дотримання строків зберігання пояснити не змогла.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він працює охоронником - старшим зміни в магазині "Копілка". 22.04.2019 року при перегляді відео з камер відеоспостереження за 20.04.2019 року було виявлено, що обвинувачений зайшов в магазин в рибний відділ та взяв 5 пачок крабових паличок, одну тримав в руках, а чотири поклав за пояс. Проходячи через касу одну пачку крабових паличок залишив на касі. Викрадені речі у ОСОБА_14 вилучені не були. Про крадіжку дізнався лише після перегляду записів з камер відеоспостереження.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він 20.04.2019 року разом із ОСОБА_3 заходив до магазину "Копілка". Вказав, що чув як у обвинуваченого відбувся конфлікт з касиром магазину. Інших подій в магазині він не бачив. Коли вони вийшли із магазину, то у ОСОБА_3 в руках було дві пачки крабових паличок "Водний мир", які виявились простроченими та вони їх в подільшому викинули. Чи розраховувася останній за вказані крабові палички він не знає.
Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, давши оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку.
Згідно положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Також, в ході судового розгляду даного кримінального провадження були досліджені документи та інші речові докази, на які сторона обвинувачення посилається як на докази у кримінальному провадженні, а саме:
- протокол огляду місця події від 22.04.2019 року та фототаблиця до протоколу ОМП, відповідно до якого місцем огляду є приміщення магазину "Копілка", яке розташоване в м. Новоукраїнка вул. Соборна, 48. Під час огляду ніяких слідів та речей не виявлено (а.с. 71-75);
- наказ № НОВ-1 000122 ТОВ "ДНК ГРУПП" про скликання комісії для контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей на ТОВ "ДНК ГРУПП" м. Новоукраїнка вул. Соборна, 48 на 22 квітня 2019 року у зв"язку із службовою необхідністю (а.с. 77);
- висновок експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 2007/19-27 від 23.05.2019 року, відповідно до якого ринкова вартість, станом цін на 20.04.2019 року, однієї пачки крабових паличок ТМ "Vici", вагою 240 г, без порушення цілісності упаковки та викрадених з прилавку магазину, складає 46,75 гривень (сорок шість гривень 75 коп) (а.с. 82-83);
- DVD-R диск, на якому знаходяться 9 відеофайлів із записами з камер відеоспостареження з магазину "Копілка", який розташований в м. Новоукраїнка вул. Соборна, 48,на якому відображено час перебування ОСОБА_14 всередині магазину 20.04.2019 року ( а.с. 188).
Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі №1-31/2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 62 Конституції України вказав, що визнаватися допустимими і використовуватись як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
У відповідності до вимог ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, поряд з іншим, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Тобто, сторона обвинувачення, поряд з іншими питаннями, повинна була довести перед судом належними та допустимими доказами той факт, що мало місце діяння, зазначене у обвинуваченні, що таке діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що обвинувачений ОСОБА_3 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Стаття 17 КПК України визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно п.14 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу.
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованихКонституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.
Згідно ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Стаття 92 КПК України визначає, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91цього Кодексу, за винятком випадків, передбаченихчастиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ч.1 ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Згідно ч.2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Згідно ч.9 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Згідно ч.11 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Згідно ч.12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Отже, з вищенаведених положень вбачається, що не відкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими доказами.
Таким чином, суд зауважує, що КПК України не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з ч.12 ст.290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Вказані висновки також зазначені у постанові Верховного суду України №5-364 кс16 від 16.03.2017 року.
На підтвердження винуватості ОСОБА_3 прокурором наданий диск з відеозаписом подій, які відбувалися за участю ОСОБА_3 в магазині. Суд вважає зазначений доказ недопустимим та відкидає, з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 повідомили суд, що їм було надано лише письмові матеріали кримінального провадження для ознайомлення, та не надано для ознайомлення відеозапис, а також не надано можливості скопіювати його.
Таким чином, стороною обвинувачення на досудовому розслідуванні, відповідно до ч.2 ст. 290 КПК України, стороні захисту не були відкритий вищевказаний доказ, а саме DVD-R диск на якому знаходяться 9 відеофайлів із записами з камер відеоспостареження з магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", який розташований в АДРЕСА_2 , на якому зафіксовано факт вчинення крадіжки,хоча він був відомий стороні обвинувачення.
Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», сформульована Європейським судом з прав людини у справах « Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України», надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушенням, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
Суд вважає , що при відкритті матеріалів досудового розслідування стороні захисту слідчий допустив порушення вимог ч. 2, 3 ст. 290 КПК України.
Також сторона захисту вважає, що досліджені матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів, що вказують на кількість, вагу та ідентифікуючі ознаки (марка товаровиробника) крабових паличок, недостачу яких було виявлено внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 , що йому інкримінуються стороною обвинувачення. Із досліджених в судовому засіданні доказів на кількість вказали свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що під час перегляду запису із камер відеоспостереження вони бачили 1 пачку крабових паличок в руках ОСОБА_14 , а чотири пачки він поклав за пояс штанів, поряд з цим свідок ОСОБА_15 вказав що ОСОБА_3 вийшов із магазину із двома пачками крабових паличок "Водний мир" в руках. Розбіжності в показах свідків стороною обвинувачення усунуто в ході судового слідства не було.
Згідно до роз"яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Стосовно долучених до справи документів, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, що вони ніяким чином не підтверджують наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 , складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тому також не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Інших доказів причетності ОСОБА_3 до інкримінованого злочину, прокурор не надав, та в матеріалах справи такі - відсутні.
Відповідно до п. 21 Постанови ПВС України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», виправдувальний вирок постановляється, зокрема, за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.
Згідно п. 23 зазначеної Постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.
Відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, тому, ОСОБА_3 , у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, необхідно визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та виправдати за недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно зі ст.124 КПК України суд стягує судові витрати з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку. Враховуючи те, що судом ухвалюється виправдувальний вирок, то витрати за проведення судової експертизи в сумі 314,00 грн. необхідно віднести на рахунок держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, -
Визнати ОСОБА_3 , невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та виправдати за недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Речові докази: оптичний диск DVD-R диск «VIDEX excellnti» 16-х 4,7 GB 120 MIN № MFP 334WL200855193, який зберігається при матеріалах кримінального провадження- залишити в матеріалах кримінального провадження.
Судові витрати за проведення експертизи № 2007/19-27 в сумі 314 (триста чотирнадцять) грн 00 коп - віднести за рахунок Державного бюджету України.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий: ОСОБА_1