Справа №589/1600/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/88/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 589/1600/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.07.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований в АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить пом`якшити покарання, визначивши його у виді обмеження волі, оскільки при об`єднанні кримінальних проваджень допускались порушення кваліфікації злочинів, а при дослідженні доказів порушені вимоги ст. 349 КПК.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.07.2019 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК та йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.02.2019 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Постановлено стягнути на користь ОСОБА_12 787,84 грн майнової та 500 грн моральної шкоди та на користь держави 1455,90 грн процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, 08.02.2014 близько 01:30 ОСОБА_9 проник до підвального приміщення № 30 під`їзду № 2 по АДРЕСА_3 та таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_13 майно загальною вартістю 4934,90 грн. 08.02.2014 близько 02:00 проник до підвального приміщення № 31 під`їзду № 2 по АДРЕСА_3 та таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_14 майно загальною вартістю 745 грн. 18.07.2018 близько 14:00 з двору буд. АДРЕСА_4 таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_12 велосипед вартістю 2833 грн. 05.10.2018 близько 02:20 за попередньою змовою з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, проник до підвалу кв. АДРЕСА_5 та намагався викрасти майно потерпілої ОСОБА_15 загальною вартістю 5700 грн, проте не вчинив всіх дій для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на місце злочину прибули працівники поліції.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за обставин, викладених у вироку в апеляційній скарзі не оспорюються.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ст. 349 КПК не обґрунтовані жодними доводами та спростовуються протоколом та звукозаписом судового засідання, з яких убачається, що суд першої інстанції допитав свідків та дослідив докази за обвинуваченням ОСОБА_9 ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК, а щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, зокрема вчинення ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 185 КК, визнав недоцільним дослідження доказів, детально з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміє ОСОБА_9 зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив останньому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тобто в повному обсязі виконав вимоги ст. 349 КПК.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та інформації про особу винного, що також узгоджується і з правовою позицією ВСУ (постанова від 04.04.2011 у справі № 5-1кс11), згідно якої норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання, тому при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції урахував як ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів, два з яких є тяжкими, а один середньої тяжкості, їх наслідки, ступінь закінчення злочинного наміру, особу винного, який є сиротою, неодружений, не працює, обставини, які пом`якшують покарання за ч. 2 і ч. 3 ст. 185 КК щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю злочинів, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст. 65 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Крім того, призначене ОСОБА_9 покарання не становить «особистий надмірний тягар для цієї особи», відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, внаслідок чого будь-яких законних підстав для призначення покарання у виді обмеження волі, тобто із застосуванням положень ст. 69 КК, не убачається, а обвинуваченим не зазначені обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.07.2019 щодо ОСОБА_16 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4