Справа № 343/17/20
Провадження № 11-кп/4808/207/20
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000598 та № 0000615 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, який тимчасово не працює, одружений, має на утримані одну неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимий, останнім вироком Долинського районного судом Івано-Франківської області від 19.11.2019 року був засуджений за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців,

визнано винуватим та засуджено за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначених за цим та попереднім вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 року, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 7 (сім) місяців.

Також ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 8 (вісім) місяців; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11. 2019 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України шляхом застосування судом апеляційної інстанції вимог ч. 1 ст. 408 КК України та зменшити покарання до 1 року 7 місяців. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 відшкодовано завдану шкоду потерпілим, свою вину у вчиненому останній визнав у повному обсязі та розкаявся у вчиненому, вибачився перед потеплілими, а тому вважає, що є всі підстави для зменшення розміру покарання із застосуванням приписів ч. 1 ст. 408 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно. Злочини вчинені за таких обставин.

08.11.2019 близько 13.00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи на території ринку в м. Долина по вул. Б. Хмельницького, побачив на вітрині електричну дрель марки «Bosch» моделі «GSB 13RE PROFESSIONAL», яку вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки ОСОБА_7 , 08.11.2019 о 13.00 год. перебуваючи на ринку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав електричну дрель марки «Bosch» моделі «GSB 13RE PROFESSIONAL», вартість якої становить 1017 гривень, після чого, утримуючи викрадене майно в руках, покинув територію ринку, не розрахувавшись за викрадений товар.

Маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, обвинувачений довів свій злочинний умисел до кінця, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1017 гривень.

Продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачений 12.11.2019 близько 14.30 год, будучи у магазині «Добрий господар», тимчасова споруда №34-35, який відповідно до Договору найму місця для розміщення тимчасової споруди перебуває у користуванні приватного підприємця ОСОБА_10 та знаходиться в АДРЕСА_2 , побачив на вітрині бухту шнура, яку вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки ОСОБА_7 , 12.11.2019 о 14.30 год, перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав одну бухту шнура товщиною 0,8 см., довжиною 50 метрів, вартістю 5 гривень за метр погонний, після чого, утримуючи викрадене майно в руках, покинув приміщення магазину, не розрахувавшись за викрадений товар.

Маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_7 , довів свій злочинний умисел до кінця, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 250 гривень.

Крім цього, ОСОБА_7 , 02.12.2019 близько 14.00 год, перебуваючи на території ринку в м. Долина по вул. Б. Хмельницького, побачив на вітрині акумуляторний перфоратор марки «Makita» моделі «DHR241Z» в комплекті з акумулятором марки «Makita» моделі «BL1815N», який вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки ОСОБА_7 , 02.12.2019 о 14.00 год, перебуваючи на ринку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав акумуляторний перфоратор марки «Makita» моделі «DHR241Z» в комплекті з акумулятором марки «Makita» моделі «BL1815N», вартість якого становить 2991 гривень, після чого, утримуючи викрадене майно в руках, покинув територію ринку, не розрахувавшись за викрадений товар.

Маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_7 , довів свій злочинний умисел до кінця, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2991 гривню.

Під час апеляційного розгляду:

-обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити;

-прокурор заперечував з приводу доводів апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок суду залишити без змін, за таких підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідуванням кримінальних правопорушень, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор та потерпілі не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин та в частині необхідності дослідження доказів у повному обсязі, тобто поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, що дало прав суду визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та провести судовий розгляд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідження даних, що характеризують його особу.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого.
Оскільки фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація злочинних дій ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ніким не оспорюються, то вказані обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 07.11,2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, встановив обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяних збитки, шляхом повернення викраденого, та відсутність обтяжують покарання обставин

Суд першої інстанції також дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який вину визнав в повному обсязі, раніше був судимим, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті, на час вчинення злочинів був здатний усвідомлювати свої дії та керуватися ними, в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше був судимий за вчинення умисних корисливих злочинів середньої тяжкості, зокрема й злочину проти власності, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

До таких висновків колегія суддів дійшла виходячи з наявної в матеріалах кримінального провадження копії вироку Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 року (а.п. 98-99) згідно якого, ОСОБА_7 був засуджений за вчинення 11.08.2019 року злочину проти власності, а саме за ч. 2 ст. 185 КК України, та через 3 місяці від вчинення вказаного злочину, зокрема 08.11.2019 року, 12.11.2019 року та 02.12.2019 року, останній вчинив аналогічні корисливі злочини середньої тяжкості, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 185 КК України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його собу, а також відповідає критерію справедливого покарання, узгоджується з вимогами ст. 65 КК України, відповідає меті покарання, відповідно до приписів ст. 50 КК України.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в максимальних межах санкції статті, а призначаючи остаточне покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість, та наявність підстав для зміни вироку суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у ст. 17 Закону від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, відомості, що його характеризують, ставлення до вчиненого ним діяння, обставини, за яких злочин було вчинено, обставини, що пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Доводи на які посилається апелянт як на підставу зменшення обраного судом розміру покарання, були враховані судом під час прийняття рішення та не спростовують висновків суду щодо обрання саме такого розміру покарання

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінальногопроцесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали оголосити 11.06.2020 року о 10-00 годині.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_11