Тальнівський районний суд Черкаської області
У Х В А Л А

Єдиний унікальний номер: 704/1368/19

Номер провадження: 1-кс/704/9/20

20.02.2020 року Слідчий суддя Тальнівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , з участю: прокурора - ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тальне скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови про закриття кримінальної справи, -

ВСТАНОВИВ:

До Тальнівського районного суду Черкаської області надійшла скарга ОСОБА_4 про оскарження постанови прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури від 05.12.2019 року про закриття кримінального провадження №0000010 внесеного до ЄРДР 12.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, 02.04.2014 перекваліфікованого з ч. 3 ст. 190 КК України.

Заявник мотивує скаргу тим, що 27.10.2004 року Тальнівським РВ УМВС України в Черкаській області за його заявою порушено кримінальну справу № за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом належного йому насіння соняшника вагою 20 тонн. З набранням чинності новим КПК України (2012 року) відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України 12.01.2013 року були внесені до ЄРДР за №0000010. Проте, 13 грудня 2019 року ним було отримано поштовим зв`язком постанову прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 від 05.12.2019 року про закриття даного кримінального провадження. Скаржник посилаючись на те, що вищевказана постанова є незаконною просить скасувати дану постанову.

Заявник, в судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд її задовольнити з підстав викладених в скарзі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Суддя, заслухавши скаржника, прокурора, перевіривши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що кримінальне провадження №0000010 внесено до ЄРДР 12.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, 02.04.2014 року перекваліфіковано з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 4 ст. 191 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні у великих розмірах.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 05.12.2019 року в ході досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000010 з метою доведення винуватості ОСОБА_5 були проведені необхідні слідчі дії, що вимагалися судами різних інстанцій та органами прокуратури. У зв`язку з тим, що з моменту вказаної події пройшов тривалий період часу, здобути інші докази, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_5 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не представляється можливим, прокурор дійшов висновку про наявність всіх підстав для винесення постанови про закриття вказаного кримінального провадження.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 91 КПК України, укримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим та прокурором по даному кримінальному провадженню не виконані слідчі та процесуальні дій на виконання ухвали слідчого судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.09.2019 року. В постанові про закриття кримінального провадження від 05.12.2019 року прокурором не зазначені посилання на вищевказану ухвалу слідчого судді, враховуючи, що дана ухвала містить посилання на ухвали слідчого судді та колегії суддів апеляційного суду Черкаської області, які на даний час залишаються не виконаними.

Також, прокурором ставиться під сумнів вказівка викладена в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2016 року в частині прийняття процесуального рішення щодо ОСОБА_6 .

Також, постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.03.2006 року встановлено, що в матеріалах справи відсутні документи на підставі яких слідство дійшло висновку про наявність цивільно-правових відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , тому посилання прокурора на ці підстави є необґрунтованими, адже будь-яких доказів на підтвердження даних обставин прокурором та слідчим не надано.

Крім того, посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 виконував технічні функції з транспортування насіння соняшнику та не відповідав за його збереження належним чином не мотивовано, оскільки висновок експерта від 21.04.2006 року не може мати, як і будь-який інший доказ, наперед встановленої сили.

З матеріалів справи вбачається, що покази свідка ОСОБА_8 в тій частині, щодо оренди ОСОБА_4 у 2004 році земель державного запасу потребують перевірки.

З постанови про закриття кримінального провадження від 05.12.2019 року вбачається, що покази свідка ОСОБА_9 прокурором не наведені. Разом з тим, прокурором наведено докази, щодо яких відсутні посилання на аркуші кримінального провадження на яких вони знаходяться, що унеможливлює перевірку їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що з метою охорони прав, свобод та законних інтересів всіх учасників кримінального провадження, забезпечення повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження №0000010, виявлення всіх обставин та надання їм правової оцінки, доцільно постанову від 05.12.2019 року про закриття кримінального провадження скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 303, 306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови про закриття кримінальної справи - задовольнити.

Скасувати постанову прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 12 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повну судову ухвалу складено 25.02.2020 року.

Суддя ОСОБА_1