ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 683/527/19Головуючий у 1-й інстанції Данькова
Провадження № 11-кп/817/97/20 Доповідач - ОСОБА_1
Категорія - повернення обвинувального акту
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_1

Суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

заставодавця - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/789/97/20 за апеляційними скаргами прокурора Старокостянтинівської місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та заставодавця ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хмельницький, мешканця АДРЕСА_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.190, ч.5 ст.191, ч.1 ст.205, ч.1 ст.209, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України ,-

В С Т А Н О В И Л А .

Вказаною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.190, ч.5 ст.191, ч.1 ст.205, ч.1 ст.209, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України повернуто прокурору у звязку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що органами досудового розслідування в обвинувальному акті всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України при викладенні формулювання обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України зазначено про застосування що ОСОБА_6 обману, проте, не обгрунтовано в чому він виразився, оскільки даних про те, які неправдиві відомості з метою заволодіння грошовими коштами вказаних потерпілих ОСОБА_6 повідомив їм, чи замовчав відомості що мали бути їм повідомлені; в усній чи письмовій формі повідомив про такий обман; у який спосіб діяв ОСОБА_6 (обману чи зловживання довірою) немає.

Також суд побачив неконкрене формулювання обвинувачення і в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.366 КК України - службового підороблення, що спричинило тяжкі наслідки, у звязку з незазначенням які тяжкі наслідки були спричинені вказаним кримінальним правопорушенням.

Цією ж ухвалою суд відмовив у клопотанні заставодавця ОСОБА_8 про зменшення розміру застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з огляду на те що застава у меншому розмірі не здатна буде забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків.

Крім того, суд задовольнив клопотання прокурора про покладення на ОСОБА_6 обовязків визначених ч.5 ст.194 КПК України до 21 лютого 2020 року , зокрема, зобовязав обвинуваченого не відлучатись з населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора, суду, повідомляти прокурора чи суду про зміну свого місця проживання, роботи, утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням судом першої інстанції вимог КПК України. В обгрунтування наведених у скарзі доводів посилається на те, що не досліджуючи матеріали кримінального провадження суд не мав права стверджувати про неконкретність обвинувального акту в частині формулювання обвинувачення.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає про те що 26.11.2019 року судом вже винесено ухвалу про призначення вказаного провадження до судового розгляду на 24.12.2019 року, а тому вважає що будь-яких підстав для повернення обвинувального акту 24.12.2019 року не було, оскільки попередня ухвала набрала законної сили та оскарженню не підлягала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду в частині відмови у задоволенні поданого ним клопотання про зміну запобіжного заходу на особисту поруку чотирьох поручителів скасувати.

Посилається на те, що суд належним чином не обгрунтував прийняте рішення про відмову у зміні застосуванні до нього запобіжного заходу на більш мякий посилаючись на те, що у випадку невиконання чотирма поручителями взятих на себе обовязків щодо його явки до суду на них буде накладно штрафні санкції у виді 105100 грн. на кожного, що є вищою за максимально визначений законом розмір застави, а тому вважає що застосування особистої поруки в розрізі грошового забезпеченя як стимулюючого фактору щодо нього є цілком адекватним, пропорційним та рівноцінним. Вказує на те, що прокурором не надано у судовому засіданні доказів на підвердження продовження існування ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, а саме по собі їх формальне перерахування судом суперечить практиці Європейського суду з прав людини, посилається на неврахування судом зменшення щодо нього обсягу обвинувачення, його високий авторитет у суспільстві як правозахисника та голови громадської організації Асоціація підприємців міста Старокостянтинова, міцні соціальні звязки, наявність на утриманні дружини та двох дітей. Зазначає про те, що визначений судом розмір застави обмежує право заставодавця на вільне розпорядження належними йому коштами та ставить його сімю у скрутне матеріальне становище, оскільки кошти ним були позичені.

Заставодавець ОСОБА_8 у поданій апеляції просить ухвалу суду в частині відмови у задоволенні поданого ним клопотання про повернення застави, відмови у зменшенні її розміру та зміні запобіжного заходу на більш мякий скасувати та задовольнити подане ним клопотання про повернення застави.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те що суд не дотримався вимог ст. ст.177,178 КПК України при розгляді поданих ним клопотань про повернення застави та зменшення її розміру. Вважає що суд не врахував практуку ЄСПЛ , зокрема, рішення у справі Вендітеллі проти Італії зокрема, не вжив швидких заходів для того щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань, а також рішення у справі Фрізен проти Російської Федерації, у якому Європейський суд наголошує що для того щоб втручання у право власності вважалось допустимим воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо їх мети, а також рішення ЄСПЛ у справі Гафа проти Мальти у якій відзначено про те, що відповідно до прецедентного права, гарантія, передбачена ст. 5 параграфу 3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судове засідання, тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами з огляду на впевненість у тому що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того щоб утриматись від втечі.

В доповненнях до апеляційної скарги заставодавець ОСОБА_8 просить ухвалу суду в частині відмови у задоволенні поданого ним клопотання про повернення застави, зменшення її розміру та відмови у зміні запобіжного заходу на особисту поруку чотирьох поручителів скасувати та задовольнити клопотання про повернення застави у розмірі 1638043,65 грн.

Зазначає про те що для внесення застави використав частину власних коштів, які тримав для початку будівництва обєкту господарської діяльності в м.Старокостянтинові навесні 2019 року в розмірі 650000 грн., однак більшу частину коштів в сумі 988000 грн. йому позичили інші особи - члени громадської організації Асоціації підприємців міста Старокостянтинова, його друзі, знайомі, родичі, які їх заощаджували на власне лікування, лікування батьків, непередбачені фінансові випадки в майбутньому. Вказує на те, що розраховував на розгляд справи судом у розумні строки та повернення вказаних коштів, проте, тільки підготовче судове засідання було проведено через 10 місяців після надходження провадження до суду. Вважає що посилення карантинних заходів є безумовною підставою для прегляду запобіжного заходу в строну помякшення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, його захисника, заставодавця, які підтримали подані скарги з викладених у них мотивів та заперечили проти задоволення апеляційних скарг апонентів, дослідивши матеріали, додані до клопотання та доводи апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України підставою для повернення обвинувального акту прокурору є його невідповідність вимогам КПК України.

Частиною 4 статті 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Виходячи з змісту вищенаведених норм кримінально-процесуального закону обвинувальний акт підлягає поверненню з підготовчого судового засідання прокурору у випадках:

1. відсутності хоча б однієї з відомостей, передбачених у ч.1 ст.291 КПК України;

2. відсутності двох підписів однієї і тієї ж службової особи - на першому і на останньому аркушах ( ч.2 ст.291 КПК України);

3. не долучення до нього документів, передбачених у абз.1 ч.4 ст.291 КПК України, а також письмового розяснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості та правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних (абз.2 ч.1 ст.384 КПК України).

Згідно з п.3 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті(частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд на стадії підготовчого судового засідання зробив висновки щодо неконкретності формулювання обвинувачення, що не передбачено нормами КПК України. Тому апеляційна скарга в цій частині є обгрунтованою.

Перевіряючи твердження прокурора про наявність ухвали суду про призначення вказаного провадження до судового розгляду від 26.11.2019 року колегія суддів виходить з того що в матеріалах кримінального провадження таке рішення відсутнє, не представив його належним чином завірненої копії і прокурор, а тому і підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині немає.

Ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21.09.2018 року стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 листопада 2018 року з визначенням застави у розмірі 1638043,65 грн. з покладенням обовязків визначених ст.194 КПК України.

Заставодавець ОСОБА_8 03.10.2018 року вніс заставу визначену судом заставу.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України з моменту звільнення з-під варти в звязку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У відповідності до вимог ст.ст.182, 183, 203, 204 та параграфу 1 глави 18 КПК України строк дії застави як запобіжного заходу триває до набрання законної сили остаточним рішенням по суті кримінального провадження, зміни запобіжного заходу на більш мякий, припинення його дії .

Оскільки на стадії підготовчого судового провадження вказаний запобіжний захід не застосовувався підстав для перевірки обгрунтованості рішення від 21.09.2018 року в апеляційному порядку у колегії суддів немає.

Правильність висновку суду щодо відмови у задоволенні клопотань обвинуваченого та заставодавця з приводу неповернення застави, зменшення її розміру, застосування до обвинуваченого більш мякого запобіжного заходу колегія суддів не перевіряє оскільки у відповідності до вимог ст.ст.314,315 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, аналогічно як і рішення суду про продовження ОСОБА_6 строку дії обовязків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

В звязку з наведеним ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту слід скасувати, задовольнивши апеляцію прокурора та призначивши новий судовий розгляд провадження стосовно ОСОБА_6 в суді першоїі інстанції, в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та заставодавця слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

В задоволені апеляційних скарг обвинуваченого та заставодавця відмовити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині повернення обвинувального акту скасувати.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст.190, ч.5 ст.191, ч.1 ст.205, ч.1 ст.209, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України у суді першої інстанції.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальну справу за апеляційною скаргою

Головуючий

Судді