ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1737/20 Справа № 202/5269/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року, за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 ККРФ, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російського Федерації від 21 грудня 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_8 .
Вирок Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року із апеляційною ухвалою Костромського обласного суду від 10 квітня 2018 року, якою вказаний вирок залишено без змін, яким громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, Республіки Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджено за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді десяти років шести місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.
Визначено положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнано винним, а саме: ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 68, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.
Визначено засудженому ОСОБА_8 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року та апеляційною ухвалою Костромського обласного суду від 10 квітня 2018 року, якою вказаний вирок залишено без змін, за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, без конфіскації майна.
Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено без змін - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 21 грудня 2017 року. В строк відбування покарання зарахувати час перебування під вартою з 23 травня 2015 по 20 грудня 2017 року.
Як встановлено судом, 16 липня 2019 року наказом Міністерства юстиції України № 2167/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 20 грудня 2018 за № 06-166385/18.
ОСОБА_8 засуджено вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 року та апеляційною ухвалою Костромського обласного суду від 10 квітня 2018 року, якою вказаний вирок залишено без змін, до покарання у вигляді 10 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 210 (участь в злочинному угрупуванні (злочинній організації) та частиною 3 статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», організованою групою осіб, в особливо великому розмірі), ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_8 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №11 УФСВП Росії по Кіровській області»; кінець відбуття строку покарання 22 листопада 2025 року.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту на ім`я ОСОБА_8 , Серія НОМЕР_1 , виданого 07 жовтня 2011 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та довідкою з Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України. Місце реєстрації - м. Дніпро, пр. Миру, 12/30.
Відповідно до письмової заяви, ОСОБА_8 має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.
Відповідно до довідки з місця відбування покарання засуджений ОСОБА_8 станом на 29 жовтня 2018 року відбув строк кримінального покарання 3 роки 5 місяців 06 днів. Невідбута частина покарання складає 7 років 00 місяців 23 дні. Зазначене покарання ОСОБА_8 відбуває в ФКУ «Виправна колонія №11 УФСВП Росії по Кіровській області». Початок строку відбування покарання 21 грудня 2017 року, кінець строку відбуття покарання 22 листопада 2025 року.
Діяння ОСОБА_8 за вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року та апеляційною ухвалою Костромського обласного суду від 10 квітня 2018 року, якою вказаний вирок залишено без змін, кваліфікуються за ч. 2 ст. 210 Кримінального кодексу Російської Федерації (участь в злочинному угрупуванні (злочинній організації), ч.3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», організованою групою осіб, в особливо великому розмірі).
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, як незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою, в особливо великих розмірах. Санкція ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.
Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення засудженому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України покарання у вигляді позбавленні волі із дотриманням тривалості покарання призначеного вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року та апеляційною ухвалою Костромського обласного суду від 10 квітня 2018 року, якою вказаний вирок залишено без змін, а саме у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, без конфіскації майна.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме, не визначено статтю, частини статтей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КК України РФ, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнано винним за вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року, а також, не визначено виду та строку покарання, що підлягає відбуванню засудженим за цим вироком в України, а також, не застосовано положення ч. 1 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів.
Окрім цього, прокурор зазначає, що судом першої інстанції було також порушено вимоги кримінального процесуального законодавства України та розглянуто клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російського Федерації від 21 грудня 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_8 без участі захисника засудженого в судовому засіданні.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 4 ст. 409 КПК України, судове рішення може бути скасовано у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року визначено, що компетентні органи держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Відповідно до ст. 10 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою ухвалення вироку.
Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі ухвалення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.
Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Свердловським районним судом м. Костроми (Російська Федерація) від 21 грудня 2017 року та апеляційною ухвалою Костромського обласного суду від 10 квітня 2018 року, якою вказаний вирок залишено без змін за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 210 КК РФ до покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ до покарання у виді 8 років, на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.
Водночас, як вбачається зі змісту ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року, суд першої інстанції привів вирок Свердловського районного суду м. Костроми Російської Федерації від 21 грудня 2017 року у відповідність вимогам кримінального законодавства України лише в кваліфікації дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ та відповідно до діючого законодавства України кваліфікував дії засудженого за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України і визначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 210 КК РФ, то суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що за участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації) в Україні, також, встановлена кримінальна відповідальність і в цій частині вирок Свердловського районного суду м. Костроми Російської Федерації у відповідність вимогам кримінального законодавства України не привів, що призвело до порушень вимог ст. ст. 409, 413 КПК України та є підставою для скасування судового рішення.
Окрім цього, в порушення закону України про кримінальну відповідальність, судом першої інстанції не було приведено вирок суду іноземної держави у відповідність із законодавством України в частині застосування положень ч. 3 ст. 69 КК РФ та не застосовано положення ч. 1 ст. 70 КК України щодо призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю злочинів.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині необхідності визначення засудженому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України покарання із врахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України та призначення основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк не 9, як визначив суд першої інстанції, а 8 років, оскільки це відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, то такі доводи прокурора підлягають перевірці судом першої інстанції під час здійснення нового розгляду.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області - задовольнити.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року, за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 ККРФ скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4