Номер провадження: 11-кп/813/1441/20
Номер справи місцевого суду: 947/750/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 р. у кримінальному провадженні №0002309 від 22.11.2019 рокувідносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. БілгородДністровський Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відрахований з часу фактичного затримання, а саме з 25.11.2019 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахований строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 25.11.2019 р. по 26.03.2020 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 21.11.2019 року приблизно о 12 год., він знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , коли в нього виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , внаслідок підозри останнього у нібито крадіжки належного ОСОБА_7 мобільного телефону.

Бажаючи здійснити свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 викликав на безлюдне місце потерпілого ОСОБА_9 , яке розташоване біля складського приміщення за вказаною адресою, після чого перебуваючи на безлюдному місці, біля складського приміщення за зазначеною адресою, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс множині удари кулаками рук в область обличчя потерпілого. Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_9 впав на землю.

Потім обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, почав наносити удари ногами по обличчю та голові потерпілого ОСОБА_9 .. Згодом ОСОБА_7 взяв з землі дерев`яну палицю та продовжив насити удари в область голови ОСОБА_9 , доки останній не втратив свідомість, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми в формі забою головного мозку, що супроводжувалася масивним крововиливом під тверду мозкову оболонку (200 см.3), дислокацію серединних структур головного мозку та його здавленням, синці голови. Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 залишив місце скоєння злочину.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи, вважає призначене покарання, надто суворим, з таких підстав:

- судом 1-ої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння у розкритті злочину, тому суд фактично призначив майже максимальне покарання в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого;

- суд не прийняв до уваги те, що обвинувачений вважається таким, що раніше не судимий, має постійне місце проживання у м. Білгород-Дністровському, де мешкає разом із батьками, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває;

- судом не враховано те, що обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені, а злочин ним вчинений у зв`язку з крадіжкою потерпілим його телефону.

На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду 1-ої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила залишити вирок суду 1-ої інстанції без змін, натомість, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту вироку суду 1-ої інстанції видно що, він відповідає приписам ст. 370 КПК України.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд 1-ої інстанції послався на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд 1-ої інстанції, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.
Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував обставини які пом`якшують і обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не вчиться, не судимий в силу ст. 89 КК України, та відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №537 від 10.12.2019 року є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, наявність обставин які пом`якшують покарання, та відсутність обставин обтяжуючих покарання, а також те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття, визнання вини у вчиненні злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, призначення йому покарання у межах мінімальної санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі. Окрім того, судом 1-ої інстанції враховані фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, тому суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду 1-ої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, апеляційний суд зважає на те, що він вважається таким, що не має судимості, однак притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що судом 1-ої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, а також не врахування обставин провадження та матеріалів, які характеризують особу, поведінку потерпілого, оскільки всі дані обставини перевірені під час розгляду справи в суді 1-ої інстанції та враховані судом при призначенні покарання, про що докладно зазначено у вироку.

Окрім того, апеляційний суд вважає голослівними доводи апеляційної скарги про те, що фактично суд 1-ої інстанції призначив занадто суворе покарання, що не відповідає обставинам провадження та особі засудженого, оскільки на підтвердження позиції сторони захисту про помилковість висновків суду, щодо неможливості призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, ним не надано жодних доказів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3