Справа № 645/5454/19
Провадження № 1-кп/645/351/20

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001016 щодо :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Валки, Харківської області, громадянина України, фізичної особи-підприємця, неодруженого, не судимого, з вищою освітою, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 09 липня 2019, приблизно о 13:40, керував технічно справним автомобілем «Skoda Осtаvіа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався зі швидкістю близько 28 км/год. по вул. Рибалко у м. Харкові зі сторони провулку Миру в напрямку бульвару Богдана Хмельницького.
Так, рухаючись навпроти буд. 2/10 вул. Пожарського, водій ОСОБА_6 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому вже перебував пішохід ОСОБА_7 та переходила проїжджу частину зліва на право по ходу руху автомобіля, якого водій міг завчасно виявити, своєчасно не зменшив швидкість, не зупинив керований автомобіль та не дав дороги пішоходу, чим грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та на пішохідному переході скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , спричинивши останній тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді: закритого перелому лівої ключиці в середній третині із зсувом.
Порушення правил безпеки дорожнього руху, які встановлені у діях ОСОБА_6 перебувають у причинному зв`язку з виникненням події.
В судовому засіданні ОСОБА_6 , винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ст. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди не визнав, при цьому показав, що 09 липня 2019, приблизно о 13:40, він керував технічно справним автомобілем «Skoda Осtаvіа», рухався зі швидкістю близько 30 км/год. по вул. Пожарського, була недостатня видимість, йшов дощ. Він відволікся від дороги, дивився на узбіччя, а коли подивився на дорогу, то побачив потерпілу, яка йшла по пішохідному переходу під зонтом, та не дивилась у його сторону. На потерпілу він здійснив наїзд, зупинився від зіткнення. Він терміново відвіз потерпілу до лікарні, де їй надали першу медичну допомогу. В лікарні викликали поліцію. Потім на місці ДТП він дочекався співробітників поліції, була складена схема ДТП. Із потерпілою він був постійно на зв`язку, в лікарні його мати надала потерпілій 3000 гривень на лікування, відремонтував зламаний зонт потерпілої. Зазначив, що визнає, що від його дій була спричинена моральна шкода потерпілій, але не визнає зазначену у позові суму 50000 грн.. Вважав, що така сума в позові була зазначена потерпілою з метою особистого збагачення.У скоєному щиро каявся, просив не призначати йому покарання.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 09.07.2019 року, в обідній час вона вийшла придбати продукти, дійшла до середини пішохідного переходу, повернулась в сторону автомобіля та жестом руки показала, щоб почекали, вона буде переходити. Після наїзду на неї автомобіля обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинувачений її підняв, посадив до свого автомобіля та відвіз до лікарні. В лікарні їй зашили рану на голові, діагностували перелом ключиці. Потім її відвезли до лікарні швидкої допомоги № 4. Перелом у неї був із зміщенням, тому її руки стягнули зі сторони спини кільцем. Залишитись на декілька днів в лікарні була її ініціатива, так як було потрібно провести обстеження голови на МРТ. Після обстеження її виписали. В результаті ДТП у неї були розпухлі колінні суглоби, вона не могла ходити, не могла носити одяг через кільце на руках, також самостійно не могла обслуговувати себе на побутовому рівні: одягатись, митись, виконувати домашню роботу, вона була повністю залежна від оточуючих. 30.08.2019 року їй повинні були зняти кільця, але не було ознак зрощування кісток, зміщення не зникло. Зазначила, що вона перебувала 2 дні на стаціонарному лікуванні, а на амбулаторному лікуванні - до 12.09.2019 року. В результаті ДТП вона має негативні наслідки по стану здоров`я, після перенесеного стресу у неї стало випадати волосся, на даний час у неї обмежена функція лівої руки, вона не може спати на лівому боці, боїться переходити дорогу. Заявлений цивільний позов підтримала, просила задовольнити. На суворому покаранні обвинуваченого не наполягала.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні не оспорював вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням даних які характеризують особи обвинуваченого та досудової доповіді. Докази щодо обґрунтування цивільного позову дослідити в повному обсязі.

Аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 , своїми діями, які виразились у порушенні Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з подіями, які настали, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, і така кваліфікація його дій є вірною.

При визначенні ОСОБА_6 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину, яке відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не був засуджений, за місцем мешкання характеризується задовільно, є фізичною особою-підприємцем, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, частково відшкодував лікування потерпілій, а також пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин не виявлено.

Згідно досудової доповіді орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 без обмеження волі на певний строк не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб. Ризик вчинення повторного злочину та небезпеки для суспільства оцінені як низькі. Орган пробації вважає, що виправлення особи у громаді можливо за умови здійснення з боку органів пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідно для виправлення та запобігання повторних правопорушень.У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, покласти на нього обов`язки відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Ці данні про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, позиція потерпілої дають підстави для призначення обвинуваченому покарання, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст.286 КК України, у виді штрафу на користь держави без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами і саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для звільнення обвинуваченого від призначення покарання суд не вбачає.
На підставі викладеного, з урахуванням особи ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання без ізоляції його від суспільства або обмеження волі, із застосуванням покарання, у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді штрафу на користь держави, в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
Потерпілою ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 50000 гривень.
Не погодившись із заявленими позовними вимогами обвинувачений подав відзив на позов, в якому зазначив, що позов не визнає в повному обсязі, після ДТП потерпіла ним була невідкладено доставлена до лікарні для отримання першочергової допомоги, він заплатив за невідкладне лікування 3000 гривень. Потерпіла знаходилась в лікарні 2 дні через власне бажання. Він постійно був на зв`язку із потерпілою та неодноразово запитував чи потребує вона додаткові кошти, але з її слів їй вистачило на лікування. Потерпілою не було надано доказів в підтвердження втрати сережки, спотворення носильних речей, погіршення можливості отримання прибутків та необхідність залучення праці сторонніх осіб для догляду за свекром та свекрухою.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні підтверджується копією виписки № 16178, довідкою із лікарні із зазначенням діагнозу встановленого після ДТП: закритий перелом лівої ключиці в середній третині із зсувом, висновками проведених досліджень. Згідно копії довідки Міської поліклініки № 18 у потерпілої станом на 26.11.2019 року був встановлений діагноз: остаточні явища алопеції (випадіння волосся), як зазначала потерпіла через перенесений стрес в результаті ДТП.
В судовому засіданні було встановлено, що потерпілій було завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесеному стресі, спричиненні тілесних ушкоджень, фізичного болю, негативних наслідках та перенесених незручностях, які полягали в тому, що потерпіла самостійно не могла обслуговувати себе на побутовому рівні: одягатись, митись, виконувати домашню роботу, деякий час була повністю залежна від оточуючих, що порушило її звичний спосіб життя. Але потерпілою не була обгрунтована заявлена сума відшкодування в розмірі 50000 гривень, не підтверджено втрати сережки, спотворення носильних речей, погіршення можливості отримання прибутків та необхідність залучення праці сторонніх осіб для догляду за свекром та свекрухою, як було зазначено у позові. Тому суд визначаючи розмір вішкодування, враховує надані в підтвердження потерпілою докази, також часткове відшкодування обвинуваченим спричиненої шкоди добровільно, його поведінку після ДТП, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважає за необхідне стягнути із обвинуваченого на користь потерпілої 10000 грн..
Згідно ст. 129 КПК України - ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Питання речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_6 , на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта за проведення експертизи № 7/709/710/13/190 КПСЕ-19 від 08.08.2019 року у розмірі 2826,18 грн..

Запобіжний захід ОСОБА_6 , не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави за проведені експертні роботи витрати у сумі 2826,18 гривень.

Речові докази: автомобіль «Skoda Осtаvіа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути за належністю власнику ОСОБА_6 ..
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Фрунзенський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України суд роз`яснює обвинуваченому, потерпілому, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Фрунзенському районому суді м. Харкова копію цього вироку.

Суддя ОСОБА_1