ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/48/20 Справа № 188/1409/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000444 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року та ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року і потерпілої ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, працюючого начальником зміни виробничої служби № 1 ШУ "Першотравенське" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 : 4223 гривень матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 12.08.2018 року приблизно о 09.99 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою : АДРЕСА_1 , де на грунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 умисно з силою наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м"яких тканин лівої половини волосяної частини голови, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров"я тривалістю більше ніж 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день).
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року прийнято додаткове рішення по вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України , а саме стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 4 000 гривень, що є її витратами на оплату правничої допомоги. В іншій частині вищезазначений вирок залишено без змін.

В апеляційних скаргах:

-прокурор просить вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України скасувати.
Ухвалити новий вирок, у якому викласти обвинувачення з наступним змістом: « ОСОБА_8 12.08.2018 року приблизно о 09.00 год. перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 умисно з силою наніс ОСОБА_7 не менше одного удару рукою в область голови чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин лівої половини волосяної частини голови, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день).»
За вказаним вироком ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 н.м.д.г., тобто у сумі 1700 грн.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у мотивувальній частині вироку пропущено суттєво важливу обставину, а саме не зазначено механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , що у свою чергу призвело до того, що у вироку суду обвинувачення сформульовано не чітко та не конкретно, що може у подальшому бути розцінено як порушення права на захист.
Зазначає, що суд не врахував всіх доводів прокурора щодо суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, всіх даних про особу обвинуваченого, який є хоча і не судимою особою, проте скоїв злочин по відношенню до жінки, за місцем проживання характеризується посередньо, вину у вчиненому злочині не визнав у повному обсязі, не розкаявся, вів себе зухвало, про що свідчить його поведінка в залі судового засідання.
Також прокурор просить скасувати й ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2019 року про прийняття додаткового рішення по вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 витрат на оплату правничої допомоги в сумі 4000 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час винесення ухвали суд, керуючись ч.5 ст.128 КПК України, вказав, що діючим КПК України не передбачено можливість ухвалення додаткового рішення (вироку, ухвали). Також зазначив вимоги ст.270 ЦПК України, відповідно до яких суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення та зробив помилковий висновок про можливість застосування норм ст.270 ЦПК України, оскільки вказана норма, на думку суду, не суперечить вимогам кримінального судочинства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою подано цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу ще до початку судового розгляду. Проте суд під час розгляду цивільного позов не дотримався вимог кримінального процесуального закону України, оскільки при вирішенні питання про задоволення пред`явленого цивільного позову взагалі не вирішив його в частині стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим постановлена судом ухвала не є виправленням описки, а ухвалено її з метою виправлення власної помилки, під час якої суд прийшов до хибного висновку про можливість застосування вимог ст.270 ЦПК України та виніс незаконну ухвалу після завершення судового розгляду та оголошення вироку.

-потерпіла ОСОБА_7 просить вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13березня 2019 року змінити. Стягнути з ОСОБА_8 на її користь грошові кошти у сумі 30 000 гривень у відшкодування моральної шкоди та стягнути грошові витрати, понесені нею на правову допомогу.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, викладених у вироку суду, вона не згодна з прийнятим рішенням в частині вирішення її витрат, вважає його незаконним, прийнятим з порушенням вимог чинного кримінального законодавства.
Зазначає, що судом не надано належної оцінки характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей та позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.
Вказує на те, що скористалася професійною правничою допомогою адвоката ОСОБА_11 і тому вважає, що має право на відшкодування витрат захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора, який підтримав апеляційні скарги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити, потерпілої, яка підтримала свою апеляцію та просила її задовольнити у повному обсязі, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 125 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Також обвинувальний вирок, ухвалений судом, повинен відповідати положенням ст.ст. 368, 374 КПК України.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Кузнецов та інші проти Росії» від 11.01.2007 року, та у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, де зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У відповідності до вимог п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України вирок суду повинен містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, висновки експертного дослідження, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.
Розглядаючи доводи прокурора про порушення судом вимог, передбачених ст.374 КПК України, суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Апеляційним переглядом встановлено, що в мотивувальній частині вироку суду зазначено, що « ОСОБА_8 , 12.08.2018 року приблизно о 09.99 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою : АДРЕСА_1 , де на грунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 умисно з силою наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м"яких тканин лівої половини волосяної частини голови, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров"я тривалістю більше ніж 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день).
Натомість у обвинувальному акті зазначено: «Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 12.08.2018 року приблизно о 09.00 год. (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 умисно з силою наніс ОСОБА_7 не менше одного удару рукою в область голови чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин лівої половини волосяної частини голови, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але не більше трьох тижнів (21день)».
До того ж, дана обставина знайшла своє підтвердження під час розгляду кримінального провадження в суді, а саме у показах потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також у доказах, досліджених судом, а саме: висновку судово-медичного експерта №162 від 06.09.2018 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 29.08.2018 року та висновку судово-медичного експерта №168 від 06.09.2018 року.
Таким чином, в порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального законодавства, суд при формулюванні обвинувачення, виклав його таким чином, що поза увагою суду залишились обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню під час судового розгляду, а саме не зазначив механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, що у свою чергу призвело до того, що у вироку суду обвинувачення сформульовано не чітко та не конкретно, що може бути розцінено як порушення права обвинуваченого на захист.
Такі висновки місцевого суду є неприпустимими та такими, які дають підстави для безумовного скасування судового рішення.
Отже, на переконання колегії суддів, допущені судом порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом з тим, порушення судом вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого ч. 1 ст. 415 КПК України переліку безумовних підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Що стосується оскаржуваної прокурором ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що апеляційні вимоги сторони обвинувачення в цій частині є цілком слушними, оскільки дійсно діючим КПК України не передбачено можливість ухвалення додаткового рішення (вироку, ухвали) на відміну від цивільного процесу і в даному конкретному випадку суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування норми ст.270 ЦПК України, оскільки, на думку суду, це не суперечить вимогам кримінального судочинства. Отже, дане судове рішення є незаконним та безпідставним, а тому підлягає скасуванню в апеляційному порядку.
Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора та апеляційної скарги потерпілої, що обумовлює часткове задоволення поданих апеляційних скарг, і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вказаному злочині, правильності кваліфікації його дій та призначення покарання тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду, в ході якого необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4