Справа №493/3918/19
пр. №1-кп/505/217/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 р. Котовський міськрайсуд, Одеської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

у відсутності потерпілої ОСОБА_6 розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001312 від 04.10.2019 р., відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мардарівка, Котовського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, до арешту працюючого по найму, одруженого, військовозобов`язаного, до арешту проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.09.2019 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02.12.2019 року в провадження Котовського міськрайсуду, Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, внесеному до ЄДРДР за №0001312 від 04.10.2019 р.

02.12.2019 р. ухвалою судді вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайсуду Одеської області від 07.10.2019 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.12.2019 року .

03.12.2019 року ухвалою підготовчого судового засідання відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31.01.2020 року включно.

20.01.2020 року ухвалою Котовського міськрайсуду Одеської області міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено на 60 діб, тобто до 19.03.2020 року включно.

17.03.2020 року ухвалою Котовського міськрайсуду Одеської області міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено на 60 діб, тобто до 15.05.2020 року включно.

Ухвалою судді Котовського міськрайсуду Одеської області від 13.04.2020 року міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено на 60 діб, тобто до 11.06.2020 року включно.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 діб, враховуючи ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, які ще недопитані судом та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання або домашній арешт неможливе, оскільки вони не забезпечать в повній мірі запобіганню вищевказаних ризиків.

Від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява, яка зареєстрована в канцелярії Котовського міськрайсуду, Одеської області за №782 від 20.01.2020 року, в якій вона просить провести судове засідання без її участі у зв`язку з сімейними обставинами.

Захисник ОСОБА_4 звернув увагу суду, що вищевказане клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб подано до суду з порушенням десятиденного терміну та не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника ОСОБА_4 та просив змінити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Приймаючи таке рішення суд враховує, що тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні ЄСПЛ від 18 березня 2008 року у справі «Ладент проти Польщі»,заява № 11036/03, пункт 55, а тому тримання обвинуваченого під вартою є необхідним для забезпечення його присутності в суді, а інші, менш суворі заходи не є достатніми для досягнення цієї цілі.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до п. 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2020, № 19, ст.129) - тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив вищевказане клопотання відносно ОСОБА_5 яке було зареєстровано в канцелярії Котовського міськрайсуду, Одеської області 10.06.2020 року за вх.№7493. Таким чином клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою надійшло до суду 10.06.2020 року, під час судового засідання, а не за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Суддя констатує, що порушено десятиденний строк подачі до суду вищевказаного клопотання прокурором ОСОБА_8 відносно ОСОБА_5 на що слід звернути увагу керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області.
Оскільки судом встановлено, що не відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на певний строк, а тому існують ризики, що він може переховуватись від суду; впливати на потерпілу, свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, захисником та обвинуваченим не доведено, що відпали ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою.

Також, суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому та імовірну можливість продовження ним протиправної поведінки у подальшому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, санкція за вчинення якого передбачає покарання від семи до десяти років позбавлення волі. Згідно ст.178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків та його майновий стан, а також те, що він обвинувачується у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення в період невідбутого іспитового строку за попереднім вироком, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обвинувачується та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне продовжити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 392, 369, 372 КПК України, суд -

Ухвалив:

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мардарівка, Котовського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, до арешту працюючого по найму, одруженого, військовозобов`язаного, до арешту проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - продовжити на 60 діб, тобто до 08 серпня 2020 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілій, захиснику, обвинуваченому, начальнику ДУ «Одеська установа виконання покарань (№21)».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1