ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/701/20 Справа № 183/4741/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року у кримінальному провадженні № 0003372 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем свого фактичного проживання в період часу з 22.00 години до 06.00 години строком до 25 червня 2020 року включно з покладенням на нього відповідних обов`язків.
В обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень та наявні достатні підстави вважати, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Однак прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні. Тому слідчий суддя вважає, що до ОСОБА_7 повинно бути застосовано інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Слідчий суддя також врахував обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , а також те, що підозрюваний хоч і є пенсіонером, однак працює директором приватного підприємства, тому, на його думку, достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри та жодних доказів, які давали б підстави для обрання запобіжного заходу, що залишилося поза увагою слідчого судді. В клопотанні слідчого є копії протоколів допиту свідків, які не містять жодних відомостей про спроби ОСОБА_7 переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а лише містять інформацію про факти, які були відомі їм ще в 2016 році і допитані ці свідки в основному були в 2016 році. Захисник звертає увагу, що відомості про злочин були внесені ще в 2016 році, а з клопотанням слідчий звертається у 2020 році. Сторона обвинувачення не наводить доказів, яким чином ОСОБА_7 може вплинути на хід досудового розслідування, а слідчий суддя необґрунтовано посилається на наявність ризику, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Навпаки, підозрюваний співпрацює зі слідством, з`являється до слідчого та суду без жодних зобов`язань. Вказує про міцні соціальні зв`язки підозрюваного, постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, є пенсіонером та має поважний 66 річний вік. Домашній арешт є обмеженням волі і є чимало ризиків щодо необхідності підозрюваному покинути своє місце проживання, оскільки в нього є декілька магазинів на території міста Новомосковська, про що суду достеменно відомо, що можливі певні обставини негайно до них виїхати і вночі, такі як крадіжка, пожежа та інші.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постанови нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. Судом підтверджено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, останнє з яких віднесено законом до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Слідчим суддею прийнято рішення про застосування домашнього арешту на підставі неперевіреної інформації, не з`ясовано чи дійсно підозрюваний мешкає за адресою у с. Піщанка, хто є власником цього будинку та його думку щодо перебування ОСОБА_7 на домашньому арешті в цьому будинку. Судом не взято всіх наявних доказів, які стали підставою для повідомлення про підозру і не враховано поведінку підозрюваного, який зухвало відмовився від отримання повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає заявлений ризик є реальним і запобігти йому може лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засідання прокурор підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив задовольнити її в повному обсязі з підстав наведених у ній, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Підозрюваний та захисник підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора та захисника, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування 14 серпня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальні правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
28 квітня 2020 року було повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для обрання запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема витягу з ЄРДР про внесення відомостей про кримінальне правопорушення, внесене до ЄРДР 14.08.2016 року за № 0003372; повідомлення Новомосковської міської ради про злочин від 12 серпня 2016 року; протоколу допиту ОСОБА_10 від 17 серпня 2016 року; відповіддю виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 3169 від 01 листопада 2016 року; постанови про визнання та залучення до кримінального провадження речових доказів від 12 грудня 2016 року; ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0136; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 09 лютого 2017 року; протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19 квітня 2019 року; постанови про визнання речових доказів від 19 квітня 2019 року; протоколів допиту свідків ОСОБА_12 від 08 жовтня 2019 року, ОСОБА_13 від 23 грудня 2019 року, ОСОБА_14 від 17 січня 2020 року, ОСОБА_15 від 17 квітня 2020 року; висновку експерта № 19/104-10/4/18 від 10 березня 2020 року; протоколу допиту представника потерпілого ОСОБА_16 від 23 квітня 2020 року.
Також, слідчий суддя встановив наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, останнє з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, за які законом передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, тому підозрюваний знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Отже, з урахуванням наведеного колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності вищезазначеного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Так, слідчий суддя, врахував вищезазначене, а також вимоги ст. 178 КПК України, у зв`язку з чим цілком обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 домашній арешт, який на переконання апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 181 КПК України і зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, є пенсіонером та має поважний 66 річний вік, хоча і мають місце, проте вказані обставини не можуть бути самостійною підставою для скасування ухвали суду та такими, що скасовують обґрунтованість підозри чи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Посилання апеляційної скарги захисника на те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, є необґрунтованою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Положеннями частини 1 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Доводи прокурора про те, що судом не взято до уваги всіх наявних доказів, які стали підставою для повідомлення про підозру і не враховано поведінку підозрюваного, який зухвало відмовився від отримання повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому єдиним необхідним та достатнім запобіжним заходом буде тримання під вартою є безпідставними, оскільки прокурором не надано доказів того, що підозрюваний може знехтувати покладеними на нього обов`язками, як і не доведено, що запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде недостатньо для запобігання встановленому судом ризику.
Колегія суддів вважає, що доводи прокурора про факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, самі по собі, тобто за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, не свідчать про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що слідчий та прокурор не довели суду, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, відповідно до положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.
При цьому, також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу та до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявного щодо ОСОБА_7 ризику.
Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 181 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційних скарг прокурора та захисника слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3