Справа №295/4187/20
УХВАЛА
Іменем України

15.06.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «ЖУВП (№8)» ОСОБА_4 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання про заміну призначеного йому покарання в виді довічного позбавлення волі на більш м`яке в виді позбавлення волі на певний строк, зарахування відбутого строку до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)»,

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить замінити його покарання в виді довічного позбавлення волі на більш м`яке в виді позбавлення волі на певний строк, зарахувати відбутий строк до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Засуджений та захисник підтримали клопотання з підстав, викладених у ньому.

Представник ДУ «ЖУВП (№8)» вказав, що підстав для задоволення клопотання немає.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Дослідивши матеріали особової справи, суд прийшов до таких висновків.

Вироком Київського міського суду від 20.11.2000 ОСОБА_5 засуджено за ст.ст. 93 п.п. а, і, з, 86 ч. 2, 142 ч. 3, 42, 43 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, з відбуванням покарання у тюрмі суворого режиму.

Ухвалою Верховного Суду України від 12.04.2001 вирок Київського міського суду від 20.11.2000 залишено без змін.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2018 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.07.2000 по 12.04.2001 з розрахунку один день попереднього ув`знення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2018 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про його звільнення умовно-достроково або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, визначення термінів та критеріїв можливого перегляду його покарання.

Засуджений стверджує, що незважаючи на те, що Кримінальний кодекс України визначає такий вид покарання, як довічне позбавлення волі, його застосування суперечить нормам акту вищої юридичної сили, зокрема рішенню ЄСПЛ у справі «Петухов проти України» (№2), де вказано, що ув`язнені, яким виноситься довічний вирок, не знають з самого початку, що вони повинні зробити для того, щоб мати право розраховувати на звільнення, і за яких умов.

Так само, у справі «Ласло Маг`яр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даних рішень Європейського суду з прав людини слідує, що на їх виконання Держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, передбачивши в законі умови, за яких існувала би можливість звільнення від покарання у виді довічного ув`язнення чи заміну його більш м`яким.

Відповідні зміни до законодавства не внесені. Враховуючи відсутність передбачених законом конкретних умов, за яких суд у встановлений законом спосіб міг би визначити, що засудженим виконані необхідні умови для заміни йому довічного позбавлення волі на інший вид покарання, суд позбавлений можливості задовольнити дане клопотання.

Частина 3 статті 74 КК України, на яку посилається ОСОБА_5 , і відповідно до якої призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону у представленому випадку не застосовується, оскільки ОСОБА_5 засуджений за ст. 93 КК України 1960 року, що відповідає ст. 115 КК України 2001 року, санкція якої передбачає, в тому числі, і такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Питання заміни засудженим невідбутої частини покарання передбачена ст. 82 КК України, де вказано, що особам, які відбувають покарарння у виді обмеження або позбавлення волі невідбута частина покарарння може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після відбуття засудженим певної частини покарання.

Відповідно до характеристики від 02.06.2020 ОСОБА_5 характеризується посередньо, за час відбування покарання має 4 стягнення та 3 заохочення. На виробництві установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє. Участі в роботах з благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов відділення не приймає. Вину визнає частково.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого Житомирської міської медичної частини №8 від 02.06.2020 засудженому ОСОБА_5 протипоказана лише важка фізична праця.

З цього випливає, що засуджений не став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком (п. 4 постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002).

А тому, враховуючи, що засуджений не став на шлях виправлення, чинне законодавство не передбачає заміни засудженим довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, а тому відмовляє у його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

ухвалив:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну призначеного йому покарання в виді довічного позбавлення волі на більш м`яке в виді позбавлення волі на певний строк, зарахування відбутого строку до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, на протязі того ж строку з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1