Провадження № 1-кс/161/9913/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 08 грудня 2019 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000838 від 07 грудня 2019 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що водій ОСОБА_5 , 06 грудня 2019 року, близько 23 години 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «BMW 528І», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Карпенка-Карого міста Луцьк зі сторони вулиці Конякіна в напрямку до вулиці Дубнівська, що в місті Луцьку, поблизу будинку № 1, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, перевищив дозволену в населених пунктах швидкість руху транспортних засобів, в момент виникнення небезпеки для руху, а саме пішохода-жінку, яка перетинала проїзну частину дороги зліва на право по напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода-жінку, особа якої встановлюється.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід жінка, особа якої встановлюється від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 2.3 б), п. 12.3, п. 12.4, п.12.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

п. 2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;

п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п.12.9 б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 цих Правил.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в тому, що він своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в тому, що він своїми необережними діями, які виразилися в грубому порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцьк, Волинської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

ОСОБА_5 вчинив дії, які заборонені Правилами дорожнього руху України, хоча міг і зобов`язаний був діяти відповідно до вимог правил безпеки руху. Останній притягувався до адміністративної відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами огляду місця події, медичною довідкою, в якій зафіксовано стан сп`яніння ОСОБА_5 , протоколами допитів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Враховуючи вищевикладене, в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування 07 грудня 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та допитано в якості підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, досудовим розслідуванням здобуто вагомі та беззаперечні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Зважаючи на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, та задля запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином зокрема: невчасно прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду, змінювати без дозволу слідчого місце проживання; тимчасово або постійно відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом схиляння свідків та третіх осіб до дачі неправдивих показів в ході досудового розслідування цього кримінального провадження; продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, а також враховуючи вагомість та беззаперечність наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 вказаного вище кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, до підозрюваного ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Вказаний запобіжний захід необхідно застосувати тому, що підозрюваний перебував за кермом автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння.

Також, підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, зник з місця дорожньо - транспортної пригоди, завідомо залишивши без допомоги особу, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, що спричинило її смерть.

Крім того, уникаючи кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , керуючи вищевказаним автомобілем, втікав від працівників поліції, незважаючи на їх законну вимогу зупинитись. Більш того, самостійно він не зупинив транспортний засіб, автомобіль зупинився після блокування його працівниками поліції на значній відстані від місця ДТП, а саме за межами м.Луцьк.

Вищевказане підтверджує наявність ризиків, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При застосуванні запобіжного заходу необхідно взято до уваги, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої підозрюваним в стані алкогольного сп`яніння, настали тяжкі та незворотні наслідки смерть жінки.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, а обов`язок держави його захищати.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт) відносно ОСОБА_5 не може запобігти вищевказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки він підозрюється у вчинені тяжкого злочину, зник з місця пригоди, втікав від працівників поліції та не виконав їх законні вимоги щодо зупинення транспортного засобу, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, ним виконані не будуть.

Враховуючи вище викладене, неможливо запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у вказаному вище кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Просить суд застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000838 від 07 грудня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання та пояснив, що наявний ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі без обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зможе вчинити дії, направлені на ухилення від кримінальної відповідальності. А саме переховуватись від органів досудового розслідування. А тому у зв`язку із чим необхідно застосувати у відношенні нього запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. Просив клопотання задовольнити з цих підстав.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання підлягає до задоволення, та пояснив, що повністю підтримує пояснення слідчого, в матеріалах клопотання є докази для тримання ОСОБА_5 під вартою. Просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт. Просив надати можливість надати допомогу на поховання людини та відшкодування шкоди.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання щодо обрання у відношенні підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та пояснив, що слідчим належним чином не доведено існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий та прокурор. Просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За загальними приписами вище зазначених правових норм КПК України, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ);

зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України );

мати на увазі, що до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених главою 18 КПК України (ч. 7 ст. 194 КПК);

ретельно перевіряти дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 213 КПК України у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Крім того, слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК.

Судом при розгляді клопотання встановлено, що у провадженні СУ ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000838 від 07.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як вбачається із копії витягу з ЄРДР та матеріалів клопотання, що 06 грудня 2019 року, близько 23 години 50 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «BMW 528І», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Карпенка-Карого міста Луцьк зі сторони вулиці Конякіна, в напрямку до вулиці Дубнівська, що в місті Луцьку, поблизу будинку № 1, скоїв наїзд на пішохода-жінку, особа якої встановлюється. Внаслідок ДТП невстановлена особа жіночої статі загинула на місці пригоди (а.с. 6).
Також встановлено, що орган досудового розслідування вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України обгрунтовують зібраними по кримінальному провадженню доказами, які зазначені у клопотанні.

Однак, суд приймає до уваги, що згідно презумпції невинуватості, як основоположного конституційного принципу судочинства, визначеного ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 12 КК України, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Суд звертає увагу на той факт, що старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 було допитано ОСОБА_5 як підозрюваного до вручення останньому повідомлення про підозру, а саме в період часу з 14.00 годин до 14.40 годин 07 грудня 2019 року (а.с. 11). При цьому, повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_5 о 20.21 годин 07 грудня 2019 року (а.с. 10). Однак, повідомлення про підозру підозрюваним та його захисником не оскаржувалось. А тому за таких обставин, судом при розгляді клопотання встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також судом встановлено і це вбачаться із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження у своєму клопотанні вказується про наявність такого ризику, як переховуватися від органів досудового розслідування.

При цьому, судом не приймаються до уваги відомості, викладені слідчим у шостому абзаці (а.с. 3), оскільки дані відомості слідчим визначені як «заходи запобігання спробам ОСОБА_5 ». Однак, посилання на ризики, зазначені у статті 177 КПК України із зазначенням конкретного ризику та його відповідності пункту статті відсутнє взагалі.

Так, в ході судового розгляду клопотання по суті, судом достовірно встановлено, а стороною кримінального провадження доведено наявними в матеріалах клопотання доказами, наявність єдиного ризику, а саме - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки, хоча ОСОБА_5 раніше не судимий, однак підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Крім того, після ДТП, до якої ОСОБА_5 був причетний, останній, разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишив місце ДТП та був затриманий працівниками УПП у Волинській області ДПП шляхом блокування транспортного засобу. А тому за таких обставин, приймаючи до уваги тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд знаходить такий ризик обґрунтованим. При цьому, у відповідності до положень п. 2 ч. 1 статті 194 КПК України, існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України є однією з підстав обрання запобіжного заходу.

Крім того, обставини таких ризиків повинні бути зафіксовані та підтверджуватись конкретними доказами. Сама по собі фізична можливість вчинення підозрюваним певних дій, як прояв відсутності перешкод для цього, не може свідчити про реальний намір їх вчинити та, відповідно, про їх існування.

Крім того, із змісту клопотання достовірно вбачається (абзац 7, а.с. 3), що орган досудового розслідування ставить обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у прямий причинно-наслідковий зв`язок із перебуванням за кермом автомобіля на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння (так у клопотанні). У зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Положеннями чинного КПК України взагалі не передбачено обрання або не обрання будь-якого запобіжного заходу (в тому числі тримання під вартою) відносно підозрюваного/обвинуваченого саме за ознакою вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Про що не могло не бути відомо слідчому та прокурору.

Також суд звертає особливу увагу, що зі змісту сформульованої у ст.286 КК України диспозиції слідує, що вона є бланкетною, а тому при кваліфікації слід керуватися законодавчими чи іншими нормативними актами щодо безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. У зв`язку з цим підлягають ретельному з`ясовуванню і зазначенню, у чому саме полягали названі у цій статті порушення; які норми правил безпеки дорожнього руху порушено або не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Однак, із змісту клопотання достовірно вбачається (абз. 3 а.с. 2), що серед порушень ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України, що перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП, вказаної в клопотанні, слідчим за погодженням з прокурором взагалі не зазначено керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки зазначено порушення ОСОБА_5 виключно:

п. 2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;

п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п.12.9 б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 цих Правил.

При цьому, заборона керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння встановлена п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Однак, щодо порушення ОСОБА_5 саме цієї норми правил безпеки дорожнього руху слідчим за погодженням з прокурором в клопотанні не зазначено взагалі.

Крім того, перебування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння орган досудового розслідування доводить суду на підставі довідки № 4895 (а.с. 21). Із змісту вказаної довідки вбачається, що на підставі самозвернення особи на ім`я ОСОБА_10 , останньому встановлено заключення «Забійне садно потиличної ділянки голови. Алкогольне сп`яніння». Жодних ідентифікуючих ознак особи, щодо якої встановлено заключення, зокрема, прізвища, дати народження вказана довідка не містить.

Огляд ОСОБА_5 на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку з незрозумілих причин не проводився. При цьому, судом не приймаються до уваги пояснення свідків, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які також на момент ДТП перебували в транспортному засобі марки «BMW 528І», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Оскільки їх пояснення суперечать одне одному та стосуються виключно обставин вчиненого правопорушення, однак, не обставин, які встановлюються судом при обранні запобіжного заходу.

Суд звертає увагу, що обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, перебування підозрюваного в стані алкогольного сп`яніння, залишення підозрюваним місця ДТП досліджуються та оцінюються судом під час судового провадження щодо розгляду обвинувального акту. Однак, не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Також суд звертає особливу увагу, і це достовірно вбачається із змісту прохальної частини клопотання, що старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 просить суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

Однак, у відповідності до положень ч. 1 статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під вартою обчислюється не в місяцях, а в днях та не може перевищувати шістдесяти днів. Про що не могло не бути відомо слідчому та прокурору.

Також в ході судового розгляду клопотання по суті судом встановлено, що стороною кримінального провадження в обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання єдиному ризику, зазначеному у клопотанні взагалі не подано жодних доводів та доказів. В самому клопотанні таке обґрунтування також відсутнє, оскільки лише зазначено щодо неможливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Однак, положення п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України прямо зобов`язують сторону кримінального провадження довести зазначені обставини та подати до суду докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі Єлоєв проти України) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного.

Також необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі Белевитський проти Росії, пункти 111 112 рішення від 01 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

Також суд звертає особливу увагу, що слідчим та прокурором, в ході судового розгляду клопотання по суті, після з`ясування всіх вищеперерахованих обставин, не було доповнено клопотання у відповідності до вимог ч. 2 ст. 185 КПК України, якою чітко передбачено, що якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.

При цьому, стороною захисту суду були подані докази на підтвердження наступних обставин:

1)Наявність на утриманні підозрюваного ОСОБА_5 трьох осіб, а саме малолітньої дитини, дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та матері, яка є особою з інвалідністю;

2)Наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_5 в місці його постійного проживання;

3)Наявність в підозрюваного ОСОБА_5 хоч і не офіційного, але постійного місця роботи, яке забезпечувало йому та членам його сім`ї засоби для існування.

Відповідно до положень статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що стороною кримінального провадження не виконано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, так як не доведено та не надано доказів на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому стороною кримінального провадження при зверненні до суду з цим клопотанням не враховано вимоги п. 4 ст. 5 Конвенції. Так як у клопотанні наведено стандартний набір підстав тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, без урахування критерію їх достовірності/недостовірності та конкретної ситуації, що склалася.

Загальне положення, яке викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі Харченко проти України, згідно з яким розумність щодо тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Все має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, переконливості аргументів викладених у клопотанні. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що стороною кримінального провадження при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою доведено обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Що не заперечується особисто підозрюваним та його захисником, оскільки таке повідомлення про підозру не оскаржувалось.

При цьому, наявні достатні підстави вважати, що існує ризик, передбачений статтею 177 КПК України, та який в дійсності знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду клопотання по-суті та доведені стороною кримінального провадження - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Однак, стороною кримінального провадження не виконано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, так як не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання єдиному ризику, який в ході судового розгляду клопотання по суті знайшов своє підтвердження і судом приймається до уваги та зазначений у клопотанні. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у застосуванні у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд приходить до висновку про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, запобіжного заходу у домашнього арешту в певний час доби з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При вирішенні питання про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обгрунтовано підозрюється, наявність в нього зареєстрованого місця проживання, міцність соціальних зв`язків, наявність осіб на його утриманні, наявність в останнього джерела засобів існування у вигляді неофіційної роботи, а також достовірність наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби, який полягає у забороні останньому залишати житло, що за адресою АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 годин вечора до 08.00 годин ранку наступного дня.

Оскільки, суд у відповідності до положень ч. 4 ст. 194 КПК України застосовує у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку покладення на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, які передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких судом встановлена самостійно, оскільки слідчим та прокурором вони не обґрунтовувалися взагалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Приймаючи до уваги обставини, достовірно встановлені судом при розгляді клопотання по суті, та ризики, безпосередньо передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до обґрунтованого висновку про зобов`язання підозрюваного ОСОБА_5 :

- прибувати до старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 за першою вимогою, а разі неможливості прибути у визначений час завчасно повідомити про це особу, яка здійснила виклик;

- повідомляти старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 про зміну місця свого проживання та роботи;

- не відлучатися з населеного пункту м. Луцьк Волинської області без дозволу старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 .

Згідно відомостей, що містяться в письмових матеріалах клопотання, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 є: АДРЕСА_1 .

Вказана адреса знаходиться на території міста Луцька, Волинської області. Орган Національної поліції України, який обслуговує даний район є Луцький ВП ГУНП у Волинській області. А тому дана ухвала підлягає до виконання цим органом Національної поліції України.

Керуючись ст. ст. 193, 194, 196 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити старшому слідчому слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, освіта вища, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді - домашнього арешту упродовж шістдесяти днів та заборонити йому залишати житло в період часу з 22.00 годин вечора до 08.00 годин ранку наступного дня.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , обов`язки, а саме:

- прибувати до старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 за першою вимогою, а разі неможливості прибути у визначений час завчасно повідомити про це особу, яка здійснила виклик;

- повідомляти старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 про зміну місця свого проживання та роботи;

- не відлучатися з населеного пункту м. Луцьк Волинської області без дозволу старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 .

Ухвалу для виконання передати Луцькому ВП ГУНП України у Волинській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали шістдесят днів з дня постановлення ухвали.

Строк домашнього арешту у підозрюваного ОСОБА_5 закінчується 05 лютого 2019 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала в повному об`ємі

складена 13 грудня 2019 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1