Дата документу Справа № 334/5483/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/460/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/5483/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
14.09.2018 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2018 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 25 червня 2019 року, в обідній час, ОСОБА_7 , 1987 р.н., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, крізь незамкнуту калитку, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке огороджене парканом, та є приватною територією, яка належить потерпілій ОСОБА_9 , де підійшовши до приватного будинку, шляхом демонтажу за допомогою дерев`яної палки, викрав вхідні металеві двері під назвою «Анаконда» з вказаного будинку, розміром 1,20X2,10 (ДВ1401С-2СТ) вартістю 1500 гривень, чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму потерпілій ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, оскаржує вирок в частині призначеного покарання, яке захисник вважає необґрунтовано суворим. Апелянт посилається на відсутність обставин, які обтяжують покарання, і наявність тих які його пом`якшують, тому з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати до обвинуваченого ст.69 КК України і призначити покарання у виді штрафу, на підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2018 виконувати окремо.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

Так, відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, скоїв злочин під час іспитового терміну, має постійне місце проживання, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2009 р.н., офіційно не працевлаштований, на диспансерному обліку в психіатричному диспансері не перебуває, однак з 10.10.2012 року перебуває на обліку в наркологічному диспансері, свою вину в вчиненні кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, в скоєному щиросердно розкаявся, матеріальну шкоду відшкодовано шляхом повернення майна.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Таким чином врахуванням всі обставини справи та особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції його від суспільства. Обрана міра покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував та належним чином оцінив всі обставини, на які посилається захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі.

Застосований на підставі ст.71 КК України при призначенні покарання судом за сукупністю вироків принцип шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання на переконання колегії судів також є правильним.

Встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав ані для застосування положень ст.69 КК України, ані для призначення більш м`якого покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 1й листопада 2019 року, стосовно ОСОБА_10 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4