Справа № 572/323/20
Провадження № 1-кп/572/215/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року

Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сарни кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000009 за обвинувальним актом Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Орв`яниця Дубровицького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта вища, одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 02.01.2020 року приблизно о 18 год. 13 хв., у темну пору доби, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, що затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гагаріна, поблизу буд. №13 в м. Сарни, Рівненської області, зі сторони вул. Бєлгородська, м. Сарни, Рівненської області в напрямку вул. Шарпака, м. Сарни, Рівненської області, з увімкнутим ближнім світлом фар, зі швидкістю приблизно 50,0 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалась, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_7 , якого він міг об`єктивно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб надати дорогу пішоходу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху вказаного автомобіля марки «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по нерегульованому пішохідному переходу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування при своєчасному прийнятті заходів до реагування.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, ствердивши факт вчиненого ним кримінального правопорушення, в час, спосіб та при зазначених в обвинувальному акті обставинах, докази, здобуті на досудовому слідстві, визнає повністю, не оспорюючи їх, у вчиненому щиро розкаюється, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду, щодо недоцільності дослідження інших обставин справи, їх скоєння не надходило, і вони ніким не оспорюються, при цьому, суд з`ясував чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а також, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дослідження доказів є недоцільним у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, враховуючи викладене вище, суд, допитавши потерпілу, обвинуваченого, які дали послідовні та узгоджені з обвинувальним актом показання, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з вищенаведеного, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, показання потерпілої, обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу ОСОБА_3 .

Згідно ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення віднесено до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання та реєстрації характеризується виключно позитивно, скарг на останнього не надходило, у лікарів нарколога чи психіатра на обліках не перебуває, раніше не судимий. В судовому засіданні просив зменшити строк відбуття покарання, вину визнав повністю, запевнив суд у недопущенні подібних випадків в майбутньому, здійснив заходи з відшкодування потерпілій завданих збитків.

Потерпіла жодних претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має, підтвердила у судовому засіданні факт відшкодування обвинуваченим збитків у грошовій формі, просила призначити мінімальне покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Як обставину, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Також судом враховується поведінка обвинуваченого після вчинення наїзду, а саме надання першої медичної допомоги в межах власних можливостей і негайний виклик швидкої медичної допомоги на місце події, а також власну ініціативу обвинуваченого щодо відшкодування збитків.

При призначенні виду та міри покарання суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, ближче до середньої межі санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого злочину в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд прийшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки.

На стадії досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, відповідних клопотань в судовому засіданні не заявлено,

Цивільний позов у провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати покласти на ОСОБА_3 .

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік з випробуванням та покласти відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Речові докази:

- скасувати арешт накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2020 року на автомобіль ВАЗ 21101 д.н.з. НОМЕР_1 та повернути останній фактичному власнику ОСОБА_3 ;

- пару капців сірого та зеленого кольорів, які передані на збереження до Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області в м.Сарни, по вул.Технічна, 1 знищити;

- оптичний диск в конверті «Національна поліція України Головне слідче управління» залишити на зберіганні в матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз у розмірі 3140 (тридцять одна тисяча сорок) грн. 40 коп.

На вирок може бути подана апеляція до Рівнен¬ського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівнен¬ської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя