20.12.2019
справа № 642/6188/19
провадження № 1кп/642/805/19
УХВАЛА
Іменем України
17 грудня 2019 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних прваопорушень передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадження Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.
На досудовому слідстві відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківській слідчий ізолятор». Термін дії продовженого строку вказаного запобіжного заходу спливає 15.01.2020 року.
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Враховуючи те, що головуючий по справі буде знаходитися у щорічній відпустці, що унеможливить розглянути вказане питання безпосередньо перед спливом строку запобіжного заходу, головуючим по справі поставлено на обговорення питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у даному судовому засіданні.
Вислухавши думку прокурора, який посилався на доцільність продовження обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, посилалися на те, що ризики на які посилається прокурор недоведені, що ОСОБА_8 не має наміру ухилятися від суду, має постійне місце проживання де проживає разом із матір"ю, та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, суд приходить до наступного.
Суд зазначає про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до шести років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, суд бере до уваги зокрема, що судовий розгляд не завершено, потерпілі та свідки не допитані, та обвинувачений, враховуючи його дані може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки інкриміновані злочини вчинені через короткий проміжок часу після звільнення ОСОБА_6 з місць позбавлення волі, він неодружений, утриманців не має, постійного доходу не має, що поряд із ризиком можливості переховуватися від суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , даних про його особу, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
За таких обставин, суд вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків судового розгляду.
У суду відсутні об`єктивні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, тому суд вважає доцільним продовжити строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п.2.2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України про судову практику застосування судами першої інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою «…в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає силу.», тому строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжити до 14 лютого 2020 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 369 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Міру запобіжного заходу, обрану відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», продовживши строк цього запобіжного заходу до 14 лютого 2020 року.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Суддя - ОСОБА_1