Провадження № 11-кп/4820/272/20
Справа № 683/35/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції із Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2018 року за № 0000707 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2020 року,-
в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешканця по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній цілодобовий домашній арешт, поклавши на ОСОБА_7 обов`язок цілодобово перебувати за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також прибувати за кожною вимогою до суду.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 840 грн. 45 коп. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди.

Речовий доказ - куртку синього кольору повернуто потерпілій ОСОБА_9 .
За вироком суду, ОСОБА_7 09 листопада 2018 року біля 21 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на дорозі загального користування поблизу домогосподарства ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих тривалих неприязних відносин із ОСОБА_9 з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область грудної клітини, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому мечоподібного відростку, які згідно висновку експерта № 110 від 06 грудня 2018 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Непогоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просили його скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Вирок вважають незаконним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Суд безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_11 про те, що ні він, ні ОСОБА_7 вказаного дня не застосовували до ОСОБА_12 фізичну силу та не наносили їй тілесних ушкоджень. Саме ОСОБА_9 першою почала ображати їх та кидатися на ОСОБА_7 з палкою, якою смикають солому зі стіжка.
Не враховано клопотання захисту про виклик та допит свідків, зокрема: працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які першими прибули на виклик, працівників відділення швидкої допомоги - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , травматолога - ОСОБА_17 , судово медичного експерта ОСОБА_18 .
На думку сторони захисту, покази потерпілої ОСОБА_9 є неправдивими та непослідовними, зокрема, спочатку вона стверджувала, що її побили ОСОБА_7 та ОСОБА_19 та просила притягнути двох до кримінальної відповідальності, далі давала не послідовні покази по обставинах нанесення їй тілесних ушкоджень та конкретних дій як зі сторони ОСОБА_7 , так і зі сторони ОСОБА_20 .
Покази свідка ОСОБА_12 , також непослідовні та неправдиві. Так, 24.11.2018 року він стверджував, що прибіг на крик дружини та бачив як вона лежала на землі спиною, ОСОБА_21 рвав її за рукав, і бив у груди. Однак, у судовому засіданні повідомив, що не бачив, як ОСОБА_21 її бив, разом з тим ствердив, що ОСОБА_7 наніс їй удар.
Непослідовними були дії потерпілої ОСОБА_9 щодо вчиненого на неї нападу ОСОБА_7 , оскільки остання відмовилась від госпіталізації, цього ж дня без нагальної потреби поїхала до міста Красилова, за медичною допомогою звернулася лише через три доби.
Не звернув суд увагу на те, що слідчі експерименти з подружжям ОСОБА_22 проводились у присутності обох і потерпілої, і свідка ОСОБА_12 .
Наведені докази є неналежними та недопустимими у справі.
Крім того, суд не в повній мірі врахував позитивні характеризуючи дані про ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , просила вирок суду скасувати, у зв`язку із м`якістю призначеного йому покарання та постановити новий вирок в цій частині, яким визнати його винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, в решті вирок залишити без змін.
При цьому, посилається на те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України за завдані тілесні ушкодження її чоловікові, однак на шлях виправлення не став, продовжує її ображати, вести антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Окрім того, вину не визнав, не розкаявся, завдану шкоду не відшкодував.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги, кожен свої зокрема, думку прокурора щодо законності та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Місцевий суд дотримався вищевказаних вимог закону.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, за які його засуджено, ґрунтуються на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного злочину не визнав, проте підтвердив, що 09 листопада 2018 року біля 21 год. він разом із ОСОБА_19 проходив по дорозі біля будинковолодіння ОСОБА_9 та бачив як вона стояла біля копиці із соломою. Крім того, підтвердив наявність між ним та ОСОБА_9 тривалих неприязних відносин та конфлікту, який сам розпочав, ображаючи її нецензурними словами. Тобто не заперечив його перебування у вказаний час та місці. Однак виклав свою версію подій.

Незалежно від цього, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується даними як суб`єктивних, так і об`єктивних доказів, які в деталях узгоджуються між собою, є належними та допустимими.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , підтверджується, що 09 листопада 2018 року біля 21 години вона знаходилась біля свого домогосподарства та набирала солому для худоби. Із за копни з соломою вибіг ОСОБА_7 та кинувся до неї, нанісши один удар правою рукою в груди. Від удару вона впала на спину на рядно із соломою. В цей час ОСОБА_21 з ОСОБА_23 почали її шарпати. На крик прибіг чоловік ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 з ОСОБА_24 втекли на територію домогосподарства ОСОБА_7 .

Із показаннь свідка ОСОБА_12 вбачається, що 09 листопада 2018 року біля 21 години він перебував на території свого домогосподарства, а його дружина ОСОБА_9 набирала сіно для худоби. Почувши крик дружини, прибіг до неї та побачив, що вона лежить на спині, а біля неї стоять ОСОБА_19 та ОСОБА_7 . ОСОБА_7 шарпав її за куртку. Коли ж вони його побачили, то втекли на територію домогосподарства ОСОБА_7 .

Показаннями свідка ОСОБА_19 , підтверджується, що 09 листопада 2018 року біля 21 години він та ОСОБА_7 перебували біля домоволодіння ОСОБА_9 та бачили останню біля копиці із соломою, а також, що у зазначений час між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 мав місце конфлікт.

Такі покази узгоджуються із об`єктивним доказами.

Зокрема, із даними:

- рапорту чергового інспектора РПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_25 від 09 листопада 2018 року про отримання 09 листопада 2018 року о 22 год. 52 хв. повідомлення від Старокостянтинівської ЦРЛ щодо нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_26 та ОСОБА_19 (Т.1 а.с.118),

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.11.2018 року, з яких вбачається, що 10.11.2018 року ОСОБА_9 звернулась до слідчого відділу Старокостянтинівського ВП ГУНП у Хмельницькій області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій зазначила, що біля 21 години 09.11.2018 року ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу території № 3/1, що по провулку 16 Польовому, м. Старокостянтинів, на грунті тривалих неприязних відносин, нанесли їй тілесні ушкодження (Т.1, а.с. 120);

- копії травмкарти ОСОБА_9 , згідно записів якої вона 09 листопада 2018 року о 22 год. 10 хв. зверталась до лікаря-травматолога Старокостянтинівської ЦРЛ зі скаргами на біль в грудній клітині; про обставини отримання травми ОСОБА_9 повідомила лікарю, розповівши, що її вдарив ОСОБА_7 . При пальпації виявлено біль в ділянці грудини, незначний набряк м`яких тканин, обмеження рухів. За результатами звернення і огляду ОСОБА_9 поставлено діагноз: «забій грудної клітки» (Т.1 а.с.158- зворот);

- копії медичної картки ОСОБА_9 , згідно записів якої 12 листопада 2018 року їй поставлено діагноз: закритий перелом мечевидного відростка без зміщення (Т.1 а.с.156-158);

- висновку судово-медичної експертизи №110 від 06 грудня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому мечоподібного відростку, який виник від, як мінімум, однієї дії удару тупого твердого предмету в ділянку перелому, яким міг бути кулак руки сторонньої особи, йому подібний предмет, і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (Т. 1 а.с. 165);

- протоколу слідчого експерименту від 28 грудня 2018 року та відеозапису цієї слідчої дії, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 на місці події показала механізм нанесення їй ОСОБА_7 одного удару кулаком правої руки в область грудної клітини, який відповідає локалізації отриманих нею тілесних ушкоджень (Т. 1 а.с. 153-155, а.с. 113);

- протоколу слідчого експерименту від 28 грудня 2018 року та відеозапису цієї слідчої дії, згідно якого свідок ОСОБА_12 на місці події показав де саме та в якому положенні він виявив дружину ОСОБА_9 09 листопада 2018 року біля 21 години, коли прибіг на місце події, а також місце, де знаходились ОСОБА_19 та ОСОБА_7 та напрямок, у якому вони втекли, що узгоджується як з показаннями потерпілої, так і з об`єктивними доказами (Т. 1 а.с. 169-171, а.с. 112).

- речового доказу куртки з синтетичного матеріалу синього кольору з наявними пошкодженнями у вигляді розриву лівого рукава та надриву зовнішньої правої кишені, що узгоджується із показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_12 про те, що обвинувачений, шарпаючи її, коли вона перебувала у синій куртці, порвав її таким чином (Т.1, а.с. 151).

Наведені докази є належними та допустимими, сумніви у їх достовірності у апеляційного суду відсутні, адже усі вони повністю узгоджуються між собою

Беручи до уваги усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому, його дії кваліфікував правильно за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Посилання сторони захисту на те, що суд, всупереч вимог закону, не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_7 не наносив ОСОБА_9 будь-яких ударів, а саме ОСОБА_9 першою почала виражатись нецензурними словами на адресу ОСОБА_7 , апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі його показання суперечать іншим дослідженим судом доказам, зокрема, показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , які є послідовними та узгоджуються між собою, даним протоколів слідчих експериментів із потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_12 , висновку судово-медичної експертизи №110 від 06 грудня 2018 року, а також суперечать показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 . Разом з тим, суд обгрунтовано врахував, що ОСОБА_19 перебуває у дружніх відносинах із обвинуваченим та у тривалих неприязних відносинах із потерпілою, про що він та потерпіла підтвердили у судовому засіданні.

Твердження захисника про безпідставне врахування показів потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі покази є достовірними, послідовними, узгоджуються з об`єктивними доказами у справі, тому суд обгрунтовано взяв їх до уваги при ухвалені вироку.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_9 звернулась за медичною допомогою лише через три доби після вказаної події, тобто 12.11.2019 року, що виключає можливість нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 09.11.2018 року, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Так, із пояснень потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що ще 09.11.2018 року (п`ятниця) ввечері, коли її вдарив ОСОБА_7 вона зверталась до лікаря, оскільки відчувала сильний біль у грудях. Лікар її оглянув та, невстановивши причин для госпіталізації, відпустив додому. При цьому наголосив, якщо вона надалі відчуватиме такий біль, то їй необхідно буде повторно звернутись до лікаря. Наступні дні вона продовжувала відчувати біль у грудях, який посилювався, однак до лікарні не зверталась через вихідні. У понеділок 12.11.2018 року знову звернулась до лікаря зі скаргами на біль у грудній клітці, який призначив їй ренгенобстеження. Пройшовши таке, було встановлено, що вона має перелом мочевидного відростка без зміщення. У зв`язку з цим, вона проходила курс лікування.

Такі покази потерпілої повністю узгоджуються із об`єктивними даними. Зокрема із даних медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 вбачається, що 09.11.2018 року о 22 год. 10 хв. потерпіла поскаржилась на біль у грудній клітці, біль в ділянці грудини, головний біль. Зі слів хворої, травму 09.11.2018 року о 21.00 год отримала від удару сусідом ОСОБА_27 . При пальпації встановлено біль в ділянці грудини, незначний набряк м`яких тканин, обмеження рухів. Діагноз: забій грудної клітки. 12.11.2018 року під час огляду у травматолога остання скаржилась на біль у грудній клітці, головний біль. Встановлено, що ОСОБА_9 отримала 09.11.2018 року травму, їй виставлено діагноз - закритий перелом мочевидного відростка без зміщення. Гострий больовий синдром.

Отже, потерпіла ОСОБА_9 звернулась до лікаря відразу після її побиття - 09.11.2018 року, а не на третій день, після такого, як зазначає безпідставно захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчі експерименти з подружжям ОСОБА_22 проводились у присутності обох - потерпілої і свідка ОСОБА_12 , тому такі є недопустимими доказами у справі, апеляційний суд не враховує, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Частиною 2 сказаної статті визначено, що до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Разом з тим, Кримінальний процесуальний кодекс України не забороняє проведення слідчих експериментів за участі декількох учасників події.

Оскільки ОСОБА_12 був очевидцем події, тому з метою кращого відтворення обставин події слідчий обгрунтовано залучив його до його участі у такому.

Отже, будь-яких порушень вимог ст. 240 КПК України при проведенні слідчого експерименту колегією суддів не встановлено, а тому визнавати відомості, які в ньому містяться, недопустимими доказами з підстави, зазначеної захисником, апеляційний суд не вбачає.

Також, на стадії досудового розслідування жодних скарг на неправомірні дії слідчого ОСОБА_7 не подавав.

Посилання захисника на те, що суд безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків: працівників відділення швидкої допомоги ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , працівників слідчо оперативної групи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, окрім того, що вказані свідки не були очевидцями події та вказані особи не могли оцінити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, такі докази не були відкриті стороні обвинувачення під час досудового розслідування в порядку, встановленому законом.
Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, зокрема у виді обмеження волі на строк 3 роки, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачене покарання за умисне заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. ст. 65, 69 КК України та роз`ясненням, що містяться у пунктах 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 із внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду від 12 червня 2009 року № 8 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки місцевий суд призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті, інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи обвинуваченого та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, обираючи покарання ОСОБА_7 суд правильно врахував, що він є таким, що не судимий, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст. 89 КК України його судимості погашені, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, своєї вини у вчинені злочину не визнав, не розкаявся, завдану потерпілій шкоду не відшкодував.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину, особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, а також з урахуванням досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , яка складена 22 березня 2019 року Старокостянтинівським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, згідно якої ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення є високою, його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити дуже високу небезпеку для суспільства або окремих осіб, а застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого слід застосувати покарання у виді 1 року обмеження волі.

Колегія суддів погоджується із видом та мірою призначеного покарання, вважає, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Усі обставини, на які посилається в поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , зокрема те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вину не визнав, не розкаявся, шкоду не відшкодував, були враховані судом першої інстанції при призначенні йому реальної міри покарання за ч. 1 ст. 122 КК України.

Що стосується вимог ОСОБА_9 про притягнення до кримінальної відповідальності також ОСОБА_19 , то потерпілій слід роз`яснити, що суд, відповідно до ст. 337 КПК України розглядає справу в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта лише щодо ОСОБА_7 та не має повноважень на притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_19 .

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вона не містить доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4