КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

1 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
сторони захисту адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №001174, внесеному до ЄРДР 09.02.2018 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Узбекистан, який народився в м. Ташкенті Республіки Узбекистан, неодружений, не працює, проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Також вироком ухвалені рішення про визначення долі речових доказів і стягнення з ОСОБА_6 на користь держави процесуальних витрат за проведення експертних досліджень в розмірі 1 144 грн. 00 коп.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, в особливо великих розмірах, без мети збуту.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, в особливо великих розмірах, а саме PVP, що став незаконно зберігати при собі без мети збуту.

08.02.2018 року, близько 20 год. 20 хв., в місті Києві на проспекті Голосіївському 42, ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції, які під час огляду вилучили у нього два поліетиленових пакети з кристалічною речовиною білого та білого кольору з помаранчевим відтінком, масою 18,522 г та 26,610 г, які містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 38,258 г, що є особливо великим розміром.

PVP(1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список №2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиці І», є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини, встановлені цим вироком, доведеність винуватості та кваліфікацію діяння ОСОБА_6 , проте зважаючи на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить: вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити шляхом пом`якшення покарання, призначивши йому мінімальний строк покарання з застосуванням іспитового строку;

- обвинувачений ОСОБА_6 , вважаючи вирок місцевого суду незаконним і необґрунтованим, його винуватість за ч. 3 ст. 309 КК України недоведеною, наполягаючи на тому, що досудове розслідування та судове слідство були проведені в однобічному порядку та упереджено, з явними порушеннями чинного КПК України: просить даний вирок суду першої інстанції від 16 березня 2020 року скасувати та ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 309 КК України.

Адвокат ОСОБА_5 в обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що судом в повному обсязі не враховано пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого при призначені покарання. Зазначає, що останній є особою молодого віку, працював, раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому злочині.

Обвинувачений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі вказує, що інкримінований злочин не вчиняв. Вважає, що вирок суду першої інстанції був ухвалений на підставі недостовірних даних з порушенням його права на захист.

Зазначає, що за національністю є узбеком та українською мовою не володіє. При цьому, всі документи в справі складені виключно українською мовою та під час судового розгляду він не розумів їх суті.

Звертає увагу на те, що адвокатом неодноразово було заявлено про його нерозуміння української мови. Зокрема, в судовому засіданні він не розумів пояснень судді. З огляду на це, з підстав порушення його права на захист, вирок підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, просив його залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, а згідно вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 здійснювався судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виходячи з аналізу норми ч. 3 ст. 349 КПК України, повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ст. 349 КПК України.

При цьому, колегія звертає увагу на те, що суд зобов`язаний провести обов`язково допит обвинуваченого, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

Відповідно до формулювання обвинувачення, за яким суд визнав ОСОБА_6 винуватим за ч. 3 ст. 309 КК України, суд вказав, що ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, в особливо великих розмірах, а саме PVP, що став незаконно зберігати при собі без мети збуту.

Згідно з даними журналу судового засідання від 31.01.2020 та 16.03.2020 та їх звукозапису, обвинувачений визнав свою вину та не заперечував як і інші учасники судового провадження щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Однак, під час допиту обвинувачений на запитання судді відповідав лише так або ні та вказав, що вирок не зрозумів. Зокрема, щодо обставин вчинення злочину на запитання суду обвинувачений не зміг чітко все пояснити.
Також, в процесі допиту обвинуваченого та роз`яснення йому правил застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України суддя інколи переходив на російську мову, яку обвинувачений розуміє та пояснював йому порядок застосування даної норми закону.

Отже, зі звукозапису судових засідань вбачається, що ОСОБА_6 не володіє українською мовою та не розуміє її, разом з цим вільно спілкується російською мовою.

Таким чином, суд першої інстанції не провів допиту обвинуваченого в порядку ст. 351 КПК України, не з`ясував, чи правильно він розуміє зміст обставин та належним чином не роз`яснив обвинуваченому відсутність права оскаржити обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів провадження 22.10.2019 року адвокатом ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 було подано клопотання про залучення перекладача, оскільки ОСОБА_6 є громадянином Узбекистану та українською мовою володіє недостатньо для того, щоб в повному обсязі реалізувати своє право на захист (а.с. 30).

Дане клопотання сторони захисту залишилось без розгляду. Крім того, всі процесуальні документи по суті обвинувачення, а саме обвинувальний акт та вирок суду щодо ОСОБА_6 не були перекладені на мову, яку обвинувачений розуміє і не вручені останньому.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК при розгляді справи в суді обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом. З частини 4 даної статті вбачається, що судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються особі, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Відповідно з вимогами підпункту (е) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Отже, місцевий суд не впевнившись в розумінні обвинуваченим суті обвинувачення та порядку дослідження доказів з огляду на незнання мови судочинства ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

За змістом ст. 87, ч. 1 ст. 412 КПК порушення права на захист є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судових рішень.

Із урахуванням зазначеного, суд першої інстанції належним чином не перевірив обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.

З огляду на скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд вважає необхідним розглянути питання доцільності продовження раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, що підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження доказами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, оскільки ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість останнього переховуватись від суду, не зменшився.

Ґрунтуючись на зазначеному, на думку колегії суддів, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти встановленому в ході розгляду ризику.

Також, апеляційний суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та відомості про його особу, в їх сукупності.

З урахуванням вказаного, колегії суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 404, 405, 407, 412 ч. 1, 415, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0001174, внесеному 09.02.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ухвалений щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 309 КК України, скасувати і призначити новий розгляд судом першої інстанції кримінального провадження №0001174, внесеного 09.02.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 309 КК України.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 29 серпня 2020 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 а й л о Т. М. Ю д е н к о