Справа № 487/5989/17
Провадження № 1-кп/487/82/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , перекладачів ОСОБА_14 , ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3, 4, 5 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3, 4, 5 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, посилаючись на вчинення обвинуваченими злочину середньої тяжкості (ч.3 ст. 185 КК), тяжкого злочину (ч.4 ст. 185 КК) та особливо тяжкого злочину (ч.5 ст. 185 КК), особу обвинувачених, які раніше не судимі ( ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України), не мають постійного місця роботі і офіційного стабільного джерела доходу, відсутністю стійких соціальних зв`язків та факторів, які б могли їх стримувати за місцем тимчасового проживання, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 є громадянами Грузії, ОСОБА_7 громадянкою України, але за місцем своєї реєстрації не проживала, відсутність соціальних зв`язків та факторів, які б стримували обвинувачених за місцем їх тимчасового проживання, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів та можливості покинути території України, незаконно впливати на потерпілих, свідків, місце проживання яких відомо обвинуваченим, вчинити інші кримінальні правопорушення, враховуючи стійку антисоціальну поведінки та кількість вчинених ними кримінальних правопорушень, а також із застосуванням практики Європейського суду з прав людини, як джерела права щодо наявності публічного інтересу, який переважає презумпцію невинуватості над повагою до особистої свободи, у зв`язку з чим інші з альтернативні запобіжні заходи, більш м`які ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 ОСОБА_13 проти задоволенні клопотання прокурора заперечувала, посилаючись на те, що клопотання є незаконним, не відповідає вимогам закону, прокурором не доведено, що обвинувачена не буде виконувати покладені на неї обов`язки, при цьому обвинувачена 2,5 років перебуває під вартою, має батьків, друзів, родичів, які з нею підтримують соціальні зв`язки, має не задовільний стан здоров`я, на даній стадії кримінального провадження вважала за доцільне змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання прокурора, підтримала думку свого захисника.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 - ОСОБА_12 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити посилаючись на те, що клопотання прокурора ідентичні, на теперішній час ризики зменшились, тому просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника ОСОБА_12 , заперечував проти клопотання прокурора.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 - ОСОБА_10 заперечувала проти клопотання прокурора посилаючись на те, що клопотання ідентичні, зазначені прокурором ризики не доведені, вважала за доцільне змінити запобіжний захід на більш м`який, оскільки на теперішній час допитані потерпілі, свідки, досліджені письмові матеріали, тому подальше тримання ОСОБА_8 під вартою є недоцільним.

В судовому засіданні ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора, підтримав свого захисника.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 - ОСОБА_11 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись за необґрунтованість та недоведеність існування ризиків, крім того, відносно ОСОБА_9 не заявлено цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди.
В судовому засіданні ОСОБА_9 заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому ухвалами слідчого судді та суду продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судовий розгляд по справі триває, але у обвинувачених закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся до суду із клопотаннями про продовження у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу.
Так, судом враховується, що ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину середньої тяжкості (ч.3 ст. 185 КК), тяжкого злочину (ч.4 ст. 185 КК) та особливо тяжкого злочину (ч.5 ст. 185 КК), раніше не судими, не мають постійного офіційного місця роботи і офіційного стабільного постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків та факторів, які б могли їх стримувати за місцем тимчасового проживання на території України, враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 є громадянами Грузії та не мають постійного місця реєстрації на території України, зокрема доказів місця реєстрації ОСОБА_9 в України. Що стосується обвинуваченої ОСОБА_7 , суд приймає до уваги той факт, що місцем її постійної реєстрації є м. Конотоп Сумської області, де вона не проживає та відсутності постійного зареєстрованого місця проживання в м. Миколаєві.
Крім того, ОСОБА_8 також підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, тобто є особою схильною до вчинення злочинів.
Крім того, суд приходить до висновку про доведеність прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 5 ст.177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених ними злочинів, а також вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити злочинну діяльність, при цьому судом враховується правова позиція Європейського Суд з прав людини у рішенні «В. проти Швейцарії», що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків із державою, у якій його переслідують, зокрема беручи до уваги особу обвинувачених, їхню стійку антисоціальну поведінки, кількості вчинених ними кримінальних правопорушень, відсутність офіційних джерел доходу, постійного місця реєстрації та проживання на території України.

З наведеного, суд приходить до висновку, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, у виді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, застосований запобіжний захід відносно обвинувачених кореспондується з характером суспільного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, шляхом ухилення обвинувачених від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Крім того, судом враховується практика ЄСПЛ у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
За таких обставни, суд приходить до висновку, що інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, виходячи із обставин викладених вище.

Доводи захисників та обвинувачених про можливість застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
На підставі викладеного суд приходить до переконання про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строкзапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів до 10.05.2020 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів до 10.05.2020 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів до 10.05.2020 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченої ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів до 10.05.2020 року до 17-00 годин.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали оголошено 13.03.2020 року о 08:00 годин.