Справа № 182/371/16-к
Провадження № 1-кп/0182/23/2019
У Х В А Л А
24.10.2019 м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2015 за № 0000637 по обвинуваченню
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області,
зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,
проживаючого у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 30.06.2015 за № 0000637 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України.
Стосовно обвинувачених було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 28.10.2019.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від суду, оскільки санкція статті, за якою обвинувачуються ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, що може стимулювати його до переховування від суду. Даний ризик підтверджується також і тим, що відразу після скоєння злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виїхали за межі Дніпропетровської області. Також він ніде не працював, тому відсутність законного джерела доходів може стати причиною для вчинення нових злочинів. Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчинили злочин із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї у денний час доби, що викликало значний суспільний резонанс і невправним наслідком цього злочину є смерть іншої людини. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти цим ризикам.
Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора.
Обвинувачений заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт із застосування електронного браслету за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, посилаючись на те, що немає доказів наявності зазначених прокурором ризиків, на момент вбивства він офіційно працював, мав достатній дохід; він має міцні соціальні зв`язки дружину та 2-х малолітніх дітей, є учасником АТО та захищав державу від агресії РФ. Крім того, його вина не доведена, він цей злочин не вчиняв.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання свого підзахисного та просив врахувати, що ніяких доказів існування ризиків, на які посилається прокурор, не надано.
Вислухавши думку сторін судового провадження, колегія суддів враховує наступне.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ „Летельє проти Франції.
Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких. ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад рішення від 8.10.1994 «Мюррей проти Сполученого Королівства», від 21.07.2011 «Нечипорук та Йонкало проти України» та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Крім того, у справі "Москаленко проти України", ЄСПЛ зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
На думку суду, продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_5 , будучи обвинуваченим у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років, а також довічного позбавлення волі, а, отже, з метою уникнення такої відповідальності дійсно може переховуватись від суду.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегії суддів надано не було.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. При цьому колегія суддів враховує положення ст. 178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за злочини, в яких ОСОБА_5 обвинувачується (вчинення особливо тяжкого злочину, можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі); він обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням вогнепальної зброї, наслідком якого є смерть особи, що викликало резонанс у мешканців м. Нікополя, що, у свою чергу, потребує продовження строків тримання під вартою обвинуваченого у вчиненні цього злочину.
Оскільки наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на більш м`який на даній стадії судового розгляду.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 закінчується 28.10.2019, тому колегія суддів вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, а в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Крім того, враховуючи практику ЄСПЛ, колегія суддів, продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе, як альтернативний запобіжний захід, визначити обвинуваченому розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК, оскільки у разі, коли суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у злочинах, перелік яких передбачено ч. 3 ст. 183 КПК України, питання про визначення або ж не визначення застави віднесено на розсуд суду.
Ч.5 ст. 182 КПК України встановлює, що особі, обвинуваченій у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи всі обставини справи, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , особу обвинуваченого, колегія суддів вважає доцільним обрати йому заставу у сумі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 003 500 грн.
Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на два місяці, тобто до 23 грудня 2019 року.
Одночасно визначити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави у сумі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 003 500 грн. для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави і зобов`язаний виконувати наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі нез`явлення його за викликом до суду без поважних причин або неповідомлення ним про причини своєї неявки або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.
Ухвала відповідно до Рішення Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3