Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________24.02.2020
Справа № 490/9623/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представник заявника - ОСОБА_4 ,
заявники - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:
08.11.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 27,3 м?, загальною площею 49,5 м? (індексний номер обтяження № 3428042 від 06.07.2006р. та індексний номер обтяження № 3554497 від 03.08.2006р.), накладені на підставі постанови 06-130№ виданої 19.04.2002р. винесеної начальником слідчого відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 під час досудового слідства по кримінальній справі № 1-9-123/2003р.

В судовому засіданні представник та заявники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 клопотання підтримали та просили його задовольнити. ОСОБА_6 також пояснила суду, що вказана квартира, яку вона отримала в спадщину, на час розгляду відносно неї кримінальної справи та накладення арешту належала її матері.
Прокурор просив клопотання задовольнити, долучивши до матеріалів справи витяг від 21.01.2020 року, відповідно до якого обтяження щодо вказаного об`єкту нерухомості на момент винесення вироку суду були відсутні. Також прокурор додав, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 , згідно вироку від 15.10.2003 р., було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, арешт майна в даному випадку є на теперішній час не доречним.
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно додовіреності від 05.06.2019р., посвідченої приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9 зареєстрована в реєстрі за №625, заявником за клопотанням являється ОСОБА_5 , заява якої подана 08.11.2019 року та підписана її представником адвокатом ОСОБА_7 . До того ж, в судовому засіданні приймає участь адвокат ОСОБА_4 , на підставі договору №290120/1 від 29.01.2020р.
Так, відповідно до вироку Місцевого суду центрального району м. Миколаїв від 15 жовтня 2003 року, ОСОБА_6 визнана винною у вчинені злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч.4, 212 ч.2 КК України / в редакції 2001р./ і ст. 194 ч.1 КК України/ в редакції 1960 р. і призначено покарання по ст. 190 ч.4 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, по ст. 212 ч.3 КК України 2 роки обмеження волі, по ст. 194 ч.1 КК України / в редакції 1960 р./ - 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком 3 роки, якщо вона в період іспитового строку не вчинить новий злочин.
Разом із тим, згідно до архівної довідки Центрального районного суду м. Миколаєва, виданої архіваріусом ОСОБА_10 від 24.02.2020р. №3/20, кримінальна справа № 1-9-123/2003р., за обвинуваченням ОСОБА_6 , знищена за переліком строків зберігання справ, на підставі акту про вилучення для знищення документів, не віднесених до НАФ № 40, який схвалено протоколом засідання ЕК Центрального районного суду м. Миколаєва.

Таким чином, на теперішній суд позбавлений можливості встановити обставини, на які посилається заявник, оскільки суду не було надано жодного документа, окрім належним чином вироку суду, який би підтверджував відомості, викладені в клопотанні.

Відповідно ж до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, арешт на спірне квартиру, як вказує заявник, було накладено прокурором під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
У вказаній справі, як встановлено судом відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, арешт на спірне майно було накладено прокурором відповідно до постанови від 19.04.2002р. Однак відомості, що вказану постанову винесено прокурором по кримінальній справі відносно ОСОБА_6 , суд позбавлений можливості встановити, враховуючи архівну довідку Центрального районного суду м. Миколаєва, виданої архіваріусом ОСОБА_10 від 24.02.2020р. №3/20, а сторонами таких даних в обґрунтування своєї позиції надано не було.

Разом із тим, враховуючі пояснення ОСОБА_6 наданих в судовому засіданні, на час накладення арешту на нерухоме майно, його власник не був стороною кримінального провадження, а за такого, враховуючи правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року № N 14-105цс19, клопотання про скасування арешту заявника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 8, 9, 370- 372 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна відмовити.
Роз`яснити заявнику право звернутися до суду із позовом про скасування арешту майна в порядку цивільного процесуального судочинства, за місцезнаходженням цього майна.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1