ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/43/20 Справа № 202/8243/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, студента 4-го курсу Навчально-наукового Інституту гуманітарних і соціальних наук Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні № 0000710,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
його захисника ОСОБА_9 ,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 37 днів до 23 січня 2020 року.
Строк тримання ОСОБА_6 під вартою ухвалено рахувати з моменту його затримання 18 грудня 2019 року.
Своє рішення слідчий суддя обґрунтував наступним.
Органом досудового розслідування 07 квітня 2017 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України за № 0000710.
14 листопада 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні 06 квітня 2017 року розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_10 , 2000 року народження, що завдало шкоду на суму 42 406 грн. 12 коп., тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризику, передбаченого пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, не працює, навчальний заклад не відвідує, потерпілий, який його викриває, є його знайомим, а тому з огляду на характер інкримінованого правопорушення підозрюваний може незаконно впливати на нього, враховуючи дані про його особу, який хоча й має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, є студентом вищого навчального закладу, але навчання не відвідує, перебував у розшуку в цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити частково, визначивши строк тримання ОСОБА_6 під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 23 січня 2020 року.
Захисник не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування посилається на те, що належних доказів доведеності причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину до суду стороною обвинувачення надано не було, підозрюваний пояснив, що в день вчинення злочину він разом зі своєю родиною та друзями перебував на дні народження своєї матері, отже підозра ОСОБА_6 є необґрунтованою, а наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України - не доведено.
Підозрюваний в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить ухвалу змінити, та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Стверджує, що злочин не вчиняв, факт його переховування від органу досудового розслідування не доведено та спростовується:
- наявністю заяви про відмову від надання показів від 10.10.2019 року за ст. 63 Конституції України, яка була надана ним до відділу Індустріального ВГІ ДПВ ГУНП в Дніпропетровській області одразу після отримання повістки про необхідність з`явитись до органів досудового розслідування на 10.10.2019 року;
- актом постійного проживання за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 , складеним у присутності двох свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та засвідченим начальником ЖЕО АТ ДЗПВ ОСОБА_13 ;
- відсутністю належного повідомлення про необхідність з`явитись до органів досудового розслідування після вручення йому повідомлення про підозру.
Також просить врахувати те, що він є студентом 4-го курсу НТУ «Дніпровська політтехніка», позитивно характеризується, раніше не судимий.
Крім того подав до суду клопотання про закриття кримінального провадження № 00000710, оскільки вісімнадцяти місячний строк досудового розслідування (визначений КПК України для тяжких або особливо тяжких злочинів) сплинув, та жодній особі у цей період часу не було повідомлено про підозру.
Під час апеляційного розгляду підозрюваний та захисник підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зазначили, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а ризики, на які вказують слідчий та прокурор, не доведені та безпідставні.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту з мотивів, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою, а в органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що саме ОСОБА_6 вчинив зазначене кримінальне правопорушення. Крім того, існують певні ризики його переховування, з огляду на те, що у даному кримінальному провадженні останнього було оголошено у розшук.
В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження від 07 квітня 2017 року № 0000710 по факту вчинення діяння, що за своїми ознаками підпадає під правову кваліфікацію злочину, визначеного ч. 1 ст. 187 КК України.

14 листопада 2019 року повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, вручено його матері ОСОБА_14 .
У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає, близькі родичі про місце знаходження останнього відомості не надають, таким чином останній переховується від органів досудового розслідування. Також встановлено, що останрній є студентом 4-го курсу Навчально-наукового Інституту гуманітарних і соціальних наук Національного технічного університету Дніпровська політехніка, але заняття у період з 16 вересня 2019 року по 04 грудня 2019 року не відвідує, причини неявки на заняття не повідомляє, медичних документів до навчального закладу не надавав.
09 грудня 2019 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 10 грудня 2019 року було надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу до суду для участі у розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
18 грудня 2019 року ОСОБА_6 затримано на підставі зазначеної ухвали слідчого судді.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді вказане клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено.
Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані у повному обсязі.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обґрунтованими є й висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, не працює, навчальний заклад не відвідує. Судом враховано, що потерпілий, який викриває ОСОБА_6 , є його знайомим, а тому існує ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що зазначені ризики є суттєвими, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, на якому наполягали підозрюваний та його захисник, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.
Посилання в апеляційній скарзі підозрюваного про те, що він не вчиняв даного злочину, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки перевірка доказів доведеності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є завданням наступних етапів кримінального провадження.
Не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не переховувався від правоохоронних органів, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, останній за місцем реєстрації не проживав, не з`являвся на виклик до слідчого, навчальний заклад не відвідував, що послужило підставою для постановлення ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу в судове засідання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування ОСОБА_6 та впливати на потерпілого, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Всі інші доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. На переконання колегії судів ухвалюючи рішення слідчий суддя з достатньою повнотою врахував всі обставини, які відповідно до ст. ст. 177, 178, 184 КПК України могли вплинути на його висновки.
Порушень вимог чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді або її зміни, не встановлено.
Отже, ухвала слідчого судді є законною, тому її слід залишити без змін, а апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника залишити без задоволення.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що клопотання підозрюваного ОСОБА_6 про необхідність закриття кримінального провадження № 00000710 щодо нього в зв`язку зі спливом часу досудового розслідування, не може бути предметом розгляду при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу і більш того, не передбачено вимогами ст. 219 КПК в редакції, коли мали місце відповідні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 303, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4