Справа № 214/2293/20
1-кп/214/749/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 08 березня 2020 року щодо:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 07.10.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців із покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України;
-06.05.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Згідно зі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2013 року і кінцево визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць. Звільнений 08.07.2016 року з Дніпропетровської ВК №89 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний корисливий злочин.
Так, ОСОБА_3 , діючи повторно, 05.03.2020 року приблизно о 12-00 год., будучи пасажиром тролейбусу з маршрутом пересування № 23, рухаючись по проїзній частині вулиці Волгоградській в Саксаганському районі міста Кривого Рогу, побачив в салоні тролейбусу раніше невідому йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої знаходився в жіночій сумці, що була при ній, ноутбук. У цей момент у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення вищевказаного ноутбуку та обернення його на свою користь. Після цього ОСОБА_3 , приблизно о 12-10 год., перебуваючи в салоні тролейбусу з маршрутом пересування №23, під час його зупинки на зупинці громадського транспорту «площа Горького» по пр-ту Миру в Саксаганському районі міста Кривого Рогу, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю належної уваги зі сторони ОСОБА_6 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, шляхом вільного доступу, з жіночої сумки, що була при ній, здійснив крадіжку належного потерпілій ОСОБА_6 ноутбуку фірми «Acer» моделі Aspire one D270-26Cws, серійний номер NUSGEEU004225096FB7614, білого кольору, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 717 від 13.03.2020 року складає 2566 грн. 33 коп. Після чого ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на власну користь. Внаслідок умисних дій ОСОБА_3 ОСОБА_6 було спричинено матеріальний збиток на суму 2566 грн. 33 коп.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Під час досудового розслідування 30 березня 2020 року між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості.
При цьому потерпіла ОСОБА_6 30 березня 2020 року надала письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 (а.с.18).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті та підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Також пояснив, що він цілком розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, яке відноситься до злочину середньої тяжкості. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України, згодний з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні даної угоди.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності. Крім того, заява останньої не містить заперечень з приводу затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечували щодо затвердження угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди з наступних підстав.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, за умови надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Відповідно до угоди про визнання винуватості від 30 березня 2020 року, прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч.2 ст.185КК України, щодо узгодженого покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст.75 КК України строком на 1 рік.
Крім того, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч.2 ст.473, 476 КПК України.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам ст.472 КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесене до злочинів середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана інтересам потерпілої ОСОБА_6 , якою надано письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, враховуючи, що міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.2 ст.185 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України.
При призначенні покарання, визначеного угодою від 30 березня 2020 року суд, у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, визначається щире каяття.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с.59-60).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, при цьому покласти на останнього обов`язки передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Підстав для застосування ст.69 КК України судом не встановлено.
Потерпілою цивільного позову не заявлено, однак за нею зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням шкоди в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування не обирався.
Питання про речові докази вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст.110, 314, 369, 371-374, 475 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
Угоду від 30 березня 2020 року про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 08 березня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України затвердити.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Призначити ОСОБА_3 ,узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 березня 2020 року, покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ: ноутбук фірми «Acer» моделі Aspire one D270-26Cws, серійний номер NUSGEEU004225096FB7614, білого кольору, переданий потерпілій ОСОБА_6 під зберігальну розписку залишити останній, дозволивши використовувати та розпоряджатися на власний розсуд.
Матеріали кримінального провадження №0000430 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №214/2293/20, провадження №1-кп/214/749/20.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1