ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1109/20 Справа № 206/5498/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000806 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого водієм навантажувача в ТОВ «АКАМА», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обраховувати з 13 серпня 2019 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що приблизно у серпні 2019 року, більш точний час не встановлений, у невстановленому місці, на ґрунті триваючих сімейних конфліктів та непорозумінь щодо спільного сімейного життя зі своєю дружиною - ОСОБА_8 , яка проживала окремо, та у зв`язку з виниклими з вказаних причин неприязних стосунків з останньою, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 . З цією метою ОСОБА_9 , будучи достовірно обізнаним про графік роботи та маршрут руху його дружини ОСОБА_8 , 13 серпня 2019 року, поклавши до сумки, яку взяв з собою, кухонний ніж господарсько-побутового призначення, прибув приблизно о 06:30 год. до будівлі під № 3 по вул. Океанській у м. Дніпро.
Побачивши приблизно о 07:00 год. 13 серпня 2019 року свою дружину ОСОБА_8 , знаходячись у вищевказаному місці, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись злочинним умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , заздалегідь підготувавши та взявши з собою кухонний ніж господарсько-побутового призначення, зупинив останню під приводом з`ясування їх особистих стосунків. Під час розмови, яка переросла в сварку, ОСОБА_9 на ґрунті існуючих неприязних стосунків з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті, а саме умисне вбивство останньої, дістав з-за поясу одягнених на нього брюк вищезазначений кухонний ніж господарсько-побутового призначення, який взяв до своєї правої руки прямим хватом, та, перебуваючи біля ОСОБА_8 з правого боку, своєю лівою рукою охопив її за плечі, після чого діючи умисно, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя, наніс останній два удари вістрям леза ножа в область правої сторони грудної клітини з-переду, та два удари в область правого передпліччя.
Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті потерпілої, долаючи опір та пригнічуючи волю ОСОБА_8 , яка в той час стала кликати на допомогу, та намагаючись уникнути ударів ножем, повернулась до нього спиною, ОСОБА_9 з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_11 , до кінця, наніс їй один удар ножем в область правої сторони грудної клітини ззаду.
Внаслідок нанесених ножем ударів ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною по лопатковій лінії праворуч в проекції 6-го міжребір`я (на відстані 119 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 7 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде ззаду наперед, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та на глибині 8 см проникає в праву плевральну порожнину, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), у вигляді:
- двох непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини праворуч, які розпочинаються ранами на правій молочній залозі (у нижніх квадрантах) на 1 см вниз від ореоли, далі переходять в раньові канали, які йдуть спереду назад, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та на глибині 6-7 см сліпо закінчуються в м`яких тканинах правої молочної залози;
- двох колото-різаних поранень правого передпліччя у нижній третині (на задній та передньо-зовнішній поверхні).
В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 впала на землю на спину, обличчям до гори, після чого ОСОБА_9 , будучи впевненим про доведення свого злочинного умислу до кінця, припинив свої протиправні дії.
Однак ОСОБА_9 в результаті скоєння умисних протиправних дій, спрямованих на заподіяння смерті ОСОБА_8 ,. довести свій злочинний намір до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілій ОСОБА_8 в результаті спричинених вищезазначених тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, крім проникаючого поранення плевральної порожнини не було пошкоджено внутрішні органи та останній було вчасно надано медичну допомогу, що забезпечило збереження її життя.
Таким чином, ОСОБА_9 намагався заподіяти умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 та вчинив усі дії, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не оспорюючи кваліфікацію скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення, вид призначеного йому покарання, вважає вищевказаний вирок суду у відношенні ОСОБА_9 незаконним з підстав невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що суд, визнавши ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, призначив йому занадто м`яке покарання, за мінімальною межею санкції вказаної статті, при цьому достатньо не вмотивувавши, чому саме такий строк покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, зважаючи на фактичне невизнання ОСОБА_9 своєї вини у інкримінованому йому злочинному діянні, відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , обставини, що обтяжують вину: «вчинення злочину щодо подружжя та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд водночас не дав належної оцінки вказаним обставинам.
Вважає, що окрім віднесення вказаного злочину до категорії тяжких, суд мав врахувати в даному випадку виняткові обставини, за яких його було вчинено, а саме те, що обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_8 серію ударів ножем, тяжкі наслідки його діяння не настали з об`єктивних причин - у зв`язку з тим, що крім плевральної порожнини, не було пошкоджено її інші внутрішні органи та вчасно надано медичну допомогу.

- потерпіла ОСОБА_8 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України змінити, перекваліфікувавши його дії на ч. 1. ст. 121 КК України та призначити йому покарання в межах санкцій цієї статті, застосувавши ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не вважає, що дії її чоловіка були направлені на заподіяння їй смерті, бо всі його дії, з її точки зору, були спрямовані на покарання їй за неналежну поведінку під час подружнього життя і повернення її до цього подружнього життя.
Вказує на те, що сама спровокувала чоловіка на агресію, але не вважає, що він бажав її вбити, а тому його дії слід кваліфікувати по фактично наявним наслідкам, а саме як ненавмисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року за його обвинуваченням за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України змінити, перекваліфікувавши його дії на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання в межах санкцій цієї статті із застосуванням ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його дії не були направлені на заподіяння смерті ОСОБА_8 , але визнає, що спричинив потерпілій тілесні ушкодження через неналежну поведінку потерпілої під час подружнього життя. Вважає, що потерпіла сама спровокувала його на агресію, а його дії слід кваліфікувати по фактично заподіяним наслідкам, а саме за ч.1 ст. 121 КК України.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України змінити, перекваліфікувавши його дії на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання в межах санкцій цієї статті із застосуванням ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, на його думку, правова кваліфікація кримінального правопорушення є невірною, у зв`язку з чим покарання, призначене ОСОБА_9 , є надмірно тяжким.
Зазначає, що факт, час і місце спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 доведені сукупністю наведених у мотивувальній частині вироку доказів. Натомість висновки суду про те, що ОСОБА_9 спрямував свої дії на заподіяння смерті потерпілої, а її життя було збережено у зв`язку із вчасно наданою медичною допомогою не відповідають матеріалам справи, оскільки допитана під час судового засідання 20.11.2019 року експерт ОСОБА_12 окрім вказаних в мотивувальній частині вироку показів пояснила, що настання смерті потерпілої є припущенням.
Вказує захисник і на те, що базування умислу дій засудженого на противоправне заподіяння смерті потерпілої на показах свідка ОСОБА_13 є недопустимим, оскільки суд в мотивувальній частині вироку навів пояснення свідка під час досудового слідства, які остання під час судового слідства не підтвердила.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення інших апеляційних скарг.
Обвинувачений, його захисник та потерпіла, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги сторони захисту та потерпілої, вимоги яких є ідентичними, заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження в межах поданих апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та поданих апеляцій, обвинувачений, його захисник та потерпіла не погоджуються з кваліфікацією органами досудового розслідування та судом дій ОСОБА_9 ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Сам факт того, що між діями ОСОБА_9 і спричиненням потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень наявний причинний зв`язок, сторонами не оскаржується.
Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та провівши апеляційний розгляд, вважає, що висновок суду про наявність прямого умислу в обвинуваченого ОСОБА_9 саме на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 є цілком законним та обгрунтованим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та потерпілої є такими, що не підлягають задоволенню.
Як свідчать наявні в кримінальному провадженні докази, у показаннях, даних під час судового розгляду справи, ОСОБА_9 вину в скоєнні інкримінованого злочину визнав частково, але, незважаючи на це, суд цілком законно дійшов висновку, з яким повністю погоджується й колегія суддів, що вина ОСОБА_9 в повному обсязі знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства доказів, а заперечення сторони захисту проти інкримінованого обвинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і були обгрунтовано та вмотивовано спростовані наведеними у вироку доказами.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 з урахуванням зміни прокурором обвинувального акта в порядку ст.338 КПК України, злочину та дав їм правильну юридичну оцінку.
Так, вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_8 .
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч.2 ст.15, 1 ст. 115 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях самого обвинуваченого, свідків, експерта, та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих поясненнях перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Визнаючи ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованого злочину, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, колегія суддів обґрунтовано поклала в основу вироку свідчення самого обвинуваченого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 є його дружиною. До початку серпня 2019 року відносини між ними були нормальні, але на початку серпня дружина перевезла його речі до його матері додому та сказала, що вони розлучаються. Після цього він неодноразово намагався примиритися з потерпілою, але її позиція була неоднозначною: вона то казала, що в неї нікого немає, то що з`явився залицяльник. Ввечері 12 серпня 2019 року він переписувався з ОСОБА_14 по «Вайберу» і спочатку у них було нормальне спілкування, а потім потерпіла категорично заборонила йому приходити до неї 13 серпня 2019 року. У вказаний день він вранці приїхав до неї на роботу за адресою: вул. Океанська, 3, для того щоб зустріти і про все переговорити. Приїхав на місце він приблизно о 06 годині 45 хвилин, та став чекати, доки люди почнуть йти із зміни. Коли він побачив, що вийшла ОСОБА_14 , підійшов до неї та почав ставити питання, на що та відповіла, що вже все йому сказала. Прохала, щоб він відчепився від неї, оскільки вона поспішає. Після чого він дістав ніж. Він не хотів завдати ОСОБА_14 смертельних глибоких поранень, лише спричинити фізичний біль, тому взяв ніж за лезо так, щоб виглядав лише кінчик, і наніс три удари цим ножем ОСОБА_14 в область грудної клітини та один удар ззаду, коли та намагалася ухилися від нього. Після цього ОСОБА_14 зробила п`ять кроків вперед, перечепилась та впала. Він підійшов до неї, а вона запитала його, навіщо він це зробив. На це він відповів, що остання сама винна. Він зрозумів, що завдав ОСОБА_14 більшої тілесної шкоди, чим планував, і що вона після цього його не вибачить, тому хотів вкоротити собі віку і завдав собі декілька ударів ножем в груди. Від другого удару ніж зігнувся, він його вирівняв та продовжив завдавати собі поранення. Наносячи собі удари ножем в груди він розраховував, що цим спричинить собі смерть. Потім присів поряд з ОСОБА_14 і намагався запалити цигарку. Ніж, яким він спричинив тілесні ушкодження собі та ОСОБА_14 , є звичайним кухонним ножем, який він взяв з дому, оскільки напередодні порався по господарству, та поклав ніж до сумки та забув про нього. Ніж в сумці він знайшов, коли чекав дружину біля її роботи, та поклав його собі за пояс, хотів цим ножем налякати дружину під час розмови. Мотивом своїх дій вважає ревнощі. На час описаних подій він перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки звечора випив 200 гр. горілки, а вранці пляшку пива. У вчиненому щиро розкаюється, жалкує про те, що не зміг втримати себе в руках.
Зазначені покази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в суді пояснила, що працює разом з потерпілою ОСОБА_8 13 серпня 2019 року у останньої був День народження, тому її відпустили додому раніше, а самі залишилися прибирати біля машин. Коли після зміни вона вийшла на вулицю, то побачила подружжя ОСОБА_16 ОСОБА_14 і ОСОБА_17 . Обвинувачений обнімав при цьому ОСОБА_14 . Вона підійшла ближче і сказала потерпілій, що та забула квіти на роботі, на що отримала відповідь від обвинуваченого: «Так, забула», після чого вона пішла далі. Метрів через 20 зустріла співробітницю і зупинилася побалакати та в цей час раптом почула крик: «Допоможіть!». Розвернулася і побачила, що ОСОБА_14 лежить на землі, а ОСОБА_18 стоїть над нею. Вона вирішила, що останні б`ються і, побачивши, як до них біжить охорона, вирішила на підходити, а попрощалася зі співрозмовницею і пішла далі. Ані ножа, ані слідів крові вона не бачила. Після цих подій ОСОБА_8 лежала у лікарні, на роботу вийшла приблизно через місяць.
Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_19 , який у суді повідомив, що проживає поряд з місцем події на АДРЕСА_3 . Вранці 13 серпня 2019 року він вийшов на подвір`я і почув пронизливий жіночий крик. Він вийшов приблизно через 10-15 хвилин після крику, оскільки витратив час на те, щоб одягнутися, і побачив, що на дорозі, метрів за 30 від його будинку, паралельно дорозі, ногами до будинку АДРЕСА_4 , на спині, з підібганими колінами лежала жінка, котра трималася за бік, а між пальців сочилася кров. Самих тілесних ушкоджень на жінці не бачив, лише кров. Приблизно за півтора метри від жінки на узбіччі сидів чоловік без сорочки, у якого були тілесні ушкодження в центрі грудної клітини. Цей чоловік, в якому він впізнає обвинуваченого ОСОБА_9 , щось незв`язно «мичав», а коли він підійшов, той різко відкинувся на спину впав. Приблизно в метрі від чоловіка у піску лежав ніж. Це був звичайний столовий ніж з ручкою червоного кольору та лезом довжиною не більше 8 см. В його присутності чоловік не намагався допомогти жінці.
Узгоджуються з іншими показами й свідчення ОСОБА_13 , яка в якості свідка показала суду, що 13 серпня 2019 року близько 7 години ранку вона йшла на роботу і побачила, що біля будинку АДРЕСА_4 стоять троє людей: дві жінки та чоловік, в якому вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_9 . Спочатку останні просто розмовляли, а потім одна жінка відбігла, а обвинувачений схопив другу жінку ззаду і наніс удар ножем під руку, а потім у спину близько одного разу. Жінка спочатку кричала, а потім вже хрипіла. Після того, як жінка впала на землю, обвинувачений присів та наніс їй ще кілька ударів, а потім розірвав на собі сорочку і наніс поранення собі. Удари наносив мовчки, а коли жінка впала, крикнув людям, що стояли навколо (мовою оригіналу): «Всё, она сдохла, чего вы переживаете?». Самого ножа, яким обвинувачений наносив удари, не бачила. На місце події прибігли охоронці з роботи потерпілої та обвинуваченого, а також люди з її роботи якраз закінчилася нічна зміна. Обвинувачений агресивним не був, на оточуючих не кричав. Вона викликала «швидку допомогу», після чого їй стало погано від побаченого і вона пішла далі на роботу.
Не суперечать вищенаведеному і пояснення свідка ОСОБА_20 про те, що 13 серпня 2019 року зранку після роботи перебував в автобусі, який стояв біля будинку № 4 по вул. Океанській, навпроти будинку № 3, та дрімав. Раптом почув жіночий крик: «Допоможіть!», виглянув та побачив, як біжать люди, й разом з водієм також побіг у бік криків. Що там відбувалося, одразу не побачив, оскільки огляду заважала фура. Коли прибігли на місце, побачили, що на землі лежить жінка, а над нею з ножем стоїть чоловік, в якому свідок впізнає обвинуваченого ОСОБА_9 . Ніж обвинувачений тримав лезом від великого пальця. На вигляд це був звичайний кухонний ніж. Він крикнув, щоб обвинувачений кинув ніж, та викликав поліцію. «Швидку» викликала якась жінка, котра сказала оператору, що тут ножові поранення. Потерпіла на той час ще була притомна, по мобільному телефону комусь дзвонила. Поранень на потерпілій він не бачив, лише кров. У цей момент підбігли охоронці з підприємства на вул. Океанській, 3. Він крикнув останнім, щоб не підходили, і після цього до обвинуваченого ніхто не намагався підійти. Обвинувачений спочатку ходив, потім розстібнув сорочку і наніс собі удари ножем в області серця, після цього щось казав на адресу потерпілої, але що саме, він не чув. Потім обвинувачений витяг цигарку, запалив, і ще раз вдаривши себе ножем, присів чи ліг назад. Приблизно через 20 хвилин приїхала «швидка» і він сів в автобус та поїхав додому.
Також свідок ОСОБА_21 , допитаний під час судового розгляду, надав пояснення, які повністю узгоджуються і з вищевикладеними свідченнями, згідно яких 13 серпня 2019 приблизно о 07:00 годині він приїхав на роботу і паркував та закривав машину. Подружжя ОСОБА_16 стояли метрів за 15-18 від нього, розмовляли. Коли він зачиняв багажник, почув жіночий крик: «Допоможіть!». Він одразу попрямував у той бік і побачив, як обвинувачений ОСОБА_9 звичайним побутовим ножем у правій руці штрикає потерпілу: наніс їй близько трьох ударів у грудну клітку, від чого вона зігнулася, а після чого він наніс їй ще один удар у спину. Він сказав обвинуваченому: «Кинь ніж, що ти робиш?». В цей момент жінка впала, а обвинувачений почав колоти себе цим же ножем: спочатку в нижню частину грудної клітки, але ніж не проходив, мабуть потрапив у ребро, потім вище і цього разу проштрикнув. Після чого обвинувачений викинув ніж на землю, трохи згодом підняв ніж, обтер його об траву та знов почав пхати у ту саму рану. Потім запалив й сказав потерпілій: «Ти сама винувата».
Допитаний судом у якості свідка лікар-хірург ОСОБА_22 показав, що 13 серпня 2019 року працював в 4-й міській лікарні. В цей день на прийомний покій зателефонували та повідомили що везуть двох людей із ножовими пораненнями. Спочатку була доставлена жінка із трьома пораненнями: одне поранення ззаду, друге поранення молочної залози, і третє десь на грудній клітині. Ним була зроблена рентгенографія, зроблена перев`язка. Під час обробки було виявлено, що одне поранення проникаюче. Жінці допомогло те, що раніше, років 20 тому, їй робили операцію з видалення правої частини грудної клітини, тому в неї розвинувся спайочний процес і легеня була зафіксована до грудної стінки, тому не було місця куди б могла стікати кров та накопичуватись. Це допомогло їй вижити. Під час цього проникаючого поранення було кровохаркання. Крововтрата була середньою. Потерпілій була зашита вказана рана і на цьому для неї все благополучно скінчилося в межах двох тижнів вона виписалася. Вважає, що кровохаркання свідчило про поранення легені. У чоловіка також були проникаючі поранення, але він останньому поставив дренаж, який через добу було знято, легеня розправилась і на цьому втручання скінчилось. В лікарні чоловік перебував ще 2-3 дня під охороною, потім його забрали до поліції.
Також судом була допитана судово-медичний експерт ОСОБА_12 , яка підтвердила висновки експертних досліджень стосовно ОСОБА_8 , які були нею складені, та показала суду, що даних щодо пошкодженні внутрішній органів, в тому числі і легень, медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_8 не містила. Судово-медичних експертних даних щодо пошкодження легень встановлено не було і такий діагноз лікарем ОСОБА_22 встановлений не був.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Також вищезазначений висновок суду підтверджується і даними досліджених в судовому засіданні документів, у тому числі:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 серпня 2019 року, ОСОБА_8 зазначає, що 13 серпня 2019 року біля 07:00 год. її чоловік ОСОБА_9 знаходячись неподалік від адреси: вул. Океанська, 3, у м. Дніпро, завдав заявниці тілесних ушкоджень ножем та намагався вбити (т. 2 а.с. 27);
- протоколом огляду місця події з додатками (т. 2 а.с. 13-17), 13 серпня 2019 року в період часу з 07:49 год. до 09:00 год. слідчим поліції оглянуте місце події, яким є ділянка місцевості неподалік від підприємства, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Океанська, 3. За результатами огляду було зафіксовано наявність слідів речовини бурого кольору, з яких здійснені та вилучені змиви. Також був виявлений та вилучений ніж зі слідами речовини бурого кольору;
- протоколом огляду від 13 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 43-44), згідно з яким 13 серпня 2019 року в період часу з 14:20 год. до 14:40 год. слідчим поліції на підставі письмової згоди ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 42) оглянуто та вилучено речі останнього: штани з ременем з наявними слідами речовини бурого кольору, а також зрізи нігтьових пластин та змиви з обох рук;
- висновком судово-імунологічної експертизи № 1156 від 09 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 103-104), відповідно до якого кров ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0;
- висновком судово-імунологічної експертизи № 1155 від 10 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 110-111), за яким при дослідженні зразка крові ОСОБА_8 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0;
- висновками судово-імунологічних експертиз № 1188 від 20 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 118-121), № 1189 від 20 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 127-130), № 1190 від 20 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 136-138), відповідно до яких на марлевих тампонах зі змивами з місця події, на джинсових штанах з ременем, на двох марлевих серветках зі змивами з рук ОСОБА_9 встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні слідів крові встановлена група крові А з ізогемаглютиніном анти-В, з супутнім антигеном Н. Також, не виключена можливість домішку крові у зазначеному об`єкті від особи (осіб) групи крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Враховуючи результати серологічного дослідження слідів крові та групову властивість крові ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не виключена можливість походження крові у зазначеному об`єкті від самої ОСОБА_8 та/або ОСОБА_9 , оскільки виявлені антигени А і Н, властиві груповій характеристиці крові кожного з них. Також, не виключена можливість домішку крові у об`єктах від особи (осіб) групи крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Такої особи немає по даній справі;
- висновком судово-цитологічної експертизи № 826 від 25 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 192-195), з якого убачається, що в піднігтьовому вмісті правої руки підозрюваного ОСОБА_9 (об`єкт №1) наявність крові не встановлено, знайдені клітини середнього шару епідермісу та визначений білок людини. В піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваного ОСОБА_9 (об`єкт №2) встановлена кров людини, знайдені клітини поверхневого шару епідермісу, які непридатні для цитологічного дослідження. Статева належність крові (об`єкт №2) та клітин (об`єкт №1) не встановлена через недостатню кількість формених елементів крові та через недостатню кількість придатних для дослідження клітин з ядрами. При серологічному дослідженні крові (об`єкт №2) та клітин (об`єкт №1) виявлені антигени А та Н ізосерологічної системи АВ0. Враховуючи вище вказані результати дослідження можна припустити, що кров в піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваного ОСОБА_23 .Бєлих та клітини в піднігтьовому вмісті його правої руки могли походити від особи (осіб), груповій властивості крові якої (яких) характерні виявлені антигени А та Н ізосерологічної системи АВ0. Беручи до уваги вище вказані результати досліджень та групову властивість крові потерпілої ОСОБА_24 .Бєлих не виключається можливість походження крові в піднігтьовому вмісті лівої руки та клітин в піднігтьовому вмісті правої руки підозрюваного ОСОБА_9 від громадянки ОСОБА_8 . Також, враховуючи вище вказані результати дослідження можна припустити, що кров в піднігтьовому вмісті лівої руки та клітини в піднігтьовому вмісті правої руки підозрюваного ОСОБА_23 .Бєлих могли походити від нього самого, беручи до уваги його групу крові;
- висновком судово-цитологічної експертизи № 825 від 25 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 201-205), про те, що на клинку ножа, що був наданий до лабораторії, встановлена наявність крові та визначений білок людини. На рукоятці ножа наявність крові не встановлено. На ножі клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені. При цитологічному дослідженні крові У-хроматин не визначений, що не виключає можливості походження її від особи жіночої генетичної статі. Однак, категорично це стверджувати не представляється можливим, оскільки статево-специфічні вирості типу А та типу В, які властиві крові жінки не знайдені. При серологічному дослідженні цих слідів крові встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В та вмістом супутнього антигену Н ізосерологічної системи АВ0. Враховуючи вище вказані результати цитологічних та серологічних досліджень слідів крові на клинку ножа можна припустити, що кров на клинку ножа могла походити від особи (осіб) жіночої генетичної статі з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та вмістом супутнього антигену Н ізосерологічної системи АВ0, а саме від потерпілої ОСОБА_8 , враховуючи її групову властивість крові. Також, враховуючи результати особливо цитологічного дослідження та групову властивість крові громадянина ОСОБА_9 , можна висловитися, що кров на клинку ножа не могла походити від підозрюваного ОСОБА_9 ;
- висновком судової експертизи зброї № 7/3.3/651 від 26 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 145-147), ніж, вилучений 13 серпня 2019 року під час огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Океанська, 3, не є холодною зброєю. Даний ніж є різновидом ножів господарсько-побутового призначення ножем кухонним, виготовленим промисловим способом;
- протоколом проведення слідчого експерименту (т. 2 а.с. 36-41), 13 серпня 2019 року в період часу з 18:20 до 18:45 год. потерпіла ОСОБА_8 показала як саме її чоловік ОСОБА_9 спричинив їй тілесні ушкодження, а саме: лівою рукою обхопив її плечі з передньої частини тулуба, а правою рукою дістав з-за поясу кухонний ніж з рукояткою коричневого кольору та почав наносити їй бокові удари вістрям леза ножа, приблизно 3-5 ударів, які вона відбила своїми руками, один з ударів прийшовся в праву руку. Після цього ОСОБА_9 вістрям ножа, який він тримав прямим хватом в правій руці, наніс два послідовні бокові удари в праву молочну залозу. Після цього вона почала пручатися та різко повернулася в лівий бік на пів оберту, і ОСОБА_9 в цей момент наніс їй один удар вістрям ножа в спину в район правої лопатки, після чого вона впала на лівий бік та більше не підводилася, перебуваючи в свідомості;
- протоколом огляду від 14 серпня 2019 року диску для лазерних систем зчитування формату DVD-R з відеозаписом, скопійованим з каналу новин м. Дніпра у месенджері «Телеграм» (т. 2 а.с. 75), який постановою слідчого від 14 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 76) у якості речового доказу долучено до матеріалів кримінального провадження, (т. 2 а.с. 74), з якого видно, що диск містить файл відеозапису, на якому зафільмовано, що в центрі ракурсу запису знаходиться чоловік, одягнений у сині джинси та синю сорочку. Біля ніг вказаного чоловіка лежить жінка. Чоловік з землі піднімає предмет, схожий на ніж, та робить з ним маніпуляції, які саме - не видно, оскільки чоловік стоїть спиною до оператора. Під час перегляду відеозапису в судовому засіданні встановлена відповідність зафільмованих на ньому фактичних обставин тим, які були відображені у протоколі;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (т. 2 а.с. 70-72), згідно з яким свідок ОСОБА_25 впізнала ОСОБА_9 як чоловіка, який 13 серпня 2019 року наносив жінці удари ножем;
- довідками, виданими лікарем ОСОБА_22 (т. 2 а.с. 11, 12), про те, що 13 серпня 2019 року в торакальне відділення 4 МКЛ надійшли на лікування ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з проникаючими ранами грудної клітини;
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів (т. 2 а.с. 95-97), відповідно до якого 04 вересня 2019 року слідчий поліції в КЗ «МКЛ № 4» ДМР» вилучив оригінали медичних карт стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які постановою слідчого від 27 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 212-213) визнані речовими доказами;
- висновком судово-медичної експертизи № 2798е від 09 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 154-159), згідно з яким за даними наданої медичної документації та при огляді у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною по лопатковій лінії праворуч в проекції 6-го міжребір`я (на відстані 119 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 7 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде ззаду наперед, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та на глибині 8 см проникає в праву плевральну порожнину;
- двох непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини праворуч, які розпочинаються ранами на правій молочній залозі (у нижніх квадрантах) на 1 см вниз від ореоли, далі переходять в раньові канали, які йдуть спереду назад, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та на глибині 6-7 см сліпо закінчуються в м`яких тканинах правої молочної залози;
- двох колото-різаних поранень правого передпліччя у нижній третині (на задній та передньо-зовнішній поверхні).
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 4МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежена та слідчий в клопотанні.
За своїм характером виявлено у неї тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч по лопатковій лінії - відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-й «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини праворуч в області правої молочної залози та колото-різаних поранень правого передпліччя (як кожне окремо) відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі пункту 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.
Зазвичай колото-різані поранення супроводжуються зовнішньою кровотечею, у зв`язку з ушкодженням капілярів шкіри та підшкірно-жирової клітковини.
Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини праворуч та колото-різаних поранень правого передпліччя, спричинені від не менш як 4-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) у вищевказані анатомічні ділянки, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером ран (краї рівні, кінці гострі) та наявністю раньових каналів.
По наслідкам загоєння колото-різаних поранень у вигляді рубців, конкретно встановити індивідуальні властивості травмуючого предмету (його розміри, форму, гостроту, наявність чи відсутність обуху, тощо) не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних.
Спричинення колото-різаних поранень є не характерним для падіння з висоти власного зросту, з послідуючим ударом об тупу тверду поверхню.
Встановити положення потерпілої в момент спричинення їй тілесних ушкоджень не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних, можливо лише вказати, що вона була звернута правою поверхнею грудної клітини (передньою та задньою поверхнею) і правим передпліччям до травмуючого предмету (предметів), яким могло бути і вістря ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.
Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує потерпіла ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту за її участі.
- висновком судово-медичної експертизи № 2799е від 09 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 171-175), з якого убачається, що за даними наданої медичної документації та при огляді у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції 5-го міжребір`я (на відстані 135 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 6 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та проникає в плевральну порожнину, з явищами лівостороннього пневмотораксу;
- непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції 4-го міжребір`я (на відстані 139см вгору від підошовної поверхні стоп та на 8см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах грудної клітини ліворуч.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 4МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий в клопотанні.
За своїм характером виявлене у ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, з явищами лівостороннього пневмотораксу - відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-й, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.
Виявлене тілесне ушкодження у вигляді: непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч - відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі пункту 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.
Зазвичай колото-різані поранення супроводжуються зовнішньою кровотечею, у зв`язку з ушкодженням капілярів шкіри та підшкірно-жирової клітковини.
Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч та непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, спричинені від не менш як 2-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область грудної клітини ліворуч, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером ран (краї рівні, кінці гострі) та наявністю раньових каналів.
По наслідкам загоєння колото-різаних поранень у вигляді рубців, конкретно встановити індивідуальні властивості травмуючого предмету (його розміри, форму, гостроту, наявність чи відсутність обуху, тощо) не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних.
Спричинення колото-різаних поранень є не характерним для падіння з висоти власного зросту, з послідуючим ударом об тупу тверду поверхню.
Встановити положення обстеженого в момент спричинення йому тілесних ушкоджень не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних, можливо лише вказати, що він був звернутий передньою лівою поверхнею грудної клітини до травмуючого предмету (предметів), яким могло бути і вістря ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.
- висновком судово-психіатричної експертизи № 203 від 06 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 184-186), про те, що ОСОБА_9 у період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. У період інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльності) і керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час іспитований також може усвідомлювати свої дії (бездіяльності) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Що ж стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Із матеріалів кримінального провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочинів, у вищевикладених показаннях не вбачається, а деякі розбіжності в зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду.
До того ж судом першої інстанції під час судового розгляду був врахований той факт, що покази свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_21 мають певні суперечності в частині встановлення механізму спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усуваючи які суд цілком вірно та обґрунтовано зазначив, що хоча потерпіла ОСОБА_8 і відмовилася від надання показань в судовому засіданні, однак не спростувала встановлені під час слідчого експерименту обставини, а тому надав перевагу результатам слідчого експерименту, під час якого 13 серпня 2019 року потерпіла ОСОБА_8 показала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим.
Суд дійшов висновку, з яким повністю погоджується й колегія суддів, що саме повідомлений потерпілою механізм спричинення їй тілесних ушкоджень узгоджується і з показами самого обвинуваченого ОСОБА_9 , і з показами свідка ОСОБА_21 . До того ж, слідчий експеримент проводився в день спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, тобто тоді, коли вона найбільш повно пам`ятала обставини вчиненого щодо неї злочину, і з висновку судово-медичної експертизи № 2798е від 09 вересня 2019 року також убачається, що локалізація та характер виявлених у потерпілої ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує потерпіла ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту за її участі. Тому не є слушними й посилання в апеляційній скарзі захисника на базування судом умислу обвинуваченого на протиправне заподіяння смерті потерпілій саме на показах свідка ОСОБА_13 .
Разом з цим суд першої інстанції прийняв вірне рішення про відсутність підстав для відхилення показів свідка ОСОБА_13 саме в повному обсязі, хоча дійсно під час допитів останньої в судовому засіданні 12.11.2019 року як стороною захисту і стороною обвинувачення, так і судом не видалося можливим усунути суперечності в показах даного свідка в частині встановлення механізму нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, з урахуванням того, що остання повідомила про обставини вчинення злочину, які в цілому були підтверджені іншими свідками, обвинуваченим і узгоджуються з рештою досліджених судом доказів. До того ж, захиснику з метою з`ясування причини розбіжностей в показах свідка ОСОБА_13 на досудовому розслідуванні та під час судового провадження було судом надано можливість повторно допитати останню, і в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції виклав покази цього свідка, надані нею безпосередньо під час допиту у вищезазначеному судовому засіданні, а тому доводи захисника стосовно того, що суд у вироку навів пояснення свідка ОСОБА_13 під час досудового слідства, які вона під час судового слідства не підтвердила, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку та натомість спростовуються матеріалами даного кримінального провадження.
Крім того, місцевий суд належним чином усунув і розбіжності з приводу тяжкого тілесного ушкодження, спричиненого потерпілій, зазначивши, що посилання лікаря-хірурга ОСОБА_22 на пошкодження легені через кровохаркання потерпілої ОСОБА_8 є припущенням, яке на знайшло свого об`єктивного підтвердження при дослідженні інших доказів та не було встановлене висновком відповідної судово-медичної експертизи, а допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_12 послалася як на відсутність судово-медичних експертних даних щодо поранення легені ОСОБА_8 , так і на те, що лікарем ОСОБА_22 відповідний діагноз потерпілій встановлений не був, що підтверджується й відповідною медичною картою стаціонарного хворого. Отже, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав піддавати сумніву висновок судово-медичної експертизи № 2798е від 09 вересня 2019 року, який є належним та допустимим доказом у даному провадженні.
Разом з цим, відповідно до відтворення аудіозапису судового засідання від 20.11.2019 року, зафіксованого на технічному носії інформації, судово-медичний експерт ОСОБА_12 , будучи допитаною під час судового розгляду, підтвердила складений нею висновок експерта №2798е від 09.09.2019 року та пояснила, що дійсно виявлене у потерпілої ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч по лопатковій лінії відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року. Небезпечність для життя в момент заподіяння полягає у тому, що хоча внутрішні органи і не були пошкоджені, в результаті проникаючого поранення наявний відкритий доступ до внутрішніх органів зовнішньої середи, що створює високий ризик зараження організму інфекційними та іншими захворюваннями, наприклад такими як правець, який є майже невиліковною хворобою. А на запитання з приводу можливого часу настання смерті потерпілої з такими пораненнями у разі ненадання вчасної медичної допомоги експерт відповіла, що такого роду питання є припущеннями, оскільки в даному випадку потерпілій була надана швидка невідкладна медична допомога і наразі вона жива, і відповісти на такі запитання з огляду на це експерт не може, а отже посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що допитана в суді експерт ОСОБА_12 пояснила, що настання смерті потерпілої є лише припущенням, чому судом не було надано правової оцінки, є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання учасників кримінального провадження та письмові докази у справі, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих апеляціях.
Що стосується вимог апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілої, які є аналогічними по суті, в частині незгоди з кваліфікацією органами досудового розслідування та судом дій ОСОБА_9 ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з відсутністю в обвинуваченого умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілій та необхідності перекваліфікації дії ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження та призначення покарання саме за санкцією цієї статті, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 368 та п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи містить діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.
У мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням… форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Як убачається з роз`яснень Верховного суду України щодо правильного та однакового застосування норм матеріального та процесуального законодавства, які містяться в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироків» зі змінами та доповненнями, суд вказав, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.
Відповідно до положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, - умисел є прямим, а якщо не бажає, але свідомо припускає їх настання, - умисел є непрямим. Вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причини припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину.
Відповідно до ст.15 КК України та п.п.4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 7 лютого 2003 року, закінчений замах на умисне вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Апеляційний суд вважає, що в даному випадку характер, послідовність та динамічність дій ОСОБА_9 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілої, механізм їх спричинення, знаряддя злочину свідчать про те, що ОСОБА_9 мав умисел саме на позбавлення життя потерпілої, з урахуванням мотиву скоєння злочину у вигляді ревнощів, що було визнано самим обвинуваченим під час судового розгляду, і вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілої, однак смерть ОСОБА_8 не настала з причин, які не залежали від його волі. За своїми ознаками це діяння становить склад злочину, передбачений ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК, що виключає кваліфікацію його дій за ч. 1 ст.121 КК.
Аналізуючи позицію захисту з приводу відсутності умислу у ОСОБА_9 саме на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 , а тільки на спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, співставляючи її з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_9 , а також зі свідченнями учасників кримінального провадження та з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_9 є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України. До того ж, колегія суддів критично оцінює таку позицію обвинуваченого, розглядаючи це як спосіб захисту останнього, а його поведінку в судовому засіданні розцінює як захисно-установчу в суб`єктивно складній несприятливій для нього судово-слідчій ситуації з метою уникнути або пом`якшити покарання за скоєні ним злочини.
Таким чином, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України. За таких обставин вважати, що обвинуваченого необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у зазначеному злочині відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку, проявів упередження щодо обвинуваченого як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.
Під час досудового слідства та при розгляді провадження в суді першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для провадження, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг про відсутність доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні скоєного злочину за обставин та кваліфікації, встановлених судом, є безпідставними.
Колегія суддів також цілком погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що сам той факт, що ОСОБА_9 . ОСОБА_9 обрав знаряддям вчинення злочину предмет з підвищеними травмуючими властивостями ніж, який підготував заздалегідь та яким в короткий проміжок часу інтенсивно і несподівано для потерпілої, яка через різницю в антропометричних даних не могла чинити адекватний опір, наніс останній декілька ударів саме в місце розташування життєво важливих органів грудну клітину, при цьому, нанесення потерпілій тілесних ушкоджень ОСОБА_9 припинив лише тоді, коли потерпіла впала на землю і він усвідомив, що вже нанесені тілесні ушкодження спричинять смерть ОСОБА_8 , а також наявність між обвинуваченим та потерпілою неприязних відносин, а саме триваючі сімейні конфлікти та непорозуміння щодо спільного сімейного життя доводять, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті ОСОБА_8 і бажав їх настання.
Питання про умисел судам необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, враховувати події, що передували злочину, дані про поведінку винного і потерпілого як до так і після вчинення злочину, причини його припинення. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Враховуючи всі обставини вчинення злочину, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, обравши знаряддям вчинення злочину ніж, та наносячи удари у грудну клітину потерпілої, тобто в місце зосередження життєво-важливих органів, передбачав, що внаслідок таких його дій буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої та бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті особи. Тобто, в даному випадку ОСОБА_9 діяв саме з прямим умислом, за якого особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, оскільки умисне поранення життєво важливих органів необхідно розцінювати як свідчення умислу винного на позбавлення життя та кваліфікувати такі дії як умисне вбивство.
Наведені вище обставини підтверджуються й показами свідка ОСОБА_13 , наданими під час судового розгляду, з яких убачається, що після того, як потерпіла впала, обвинувачений крикнув людям, які стояли навколо (мовою оригіналу): «Всё, она сдохла, чего вы переживаете?», а також тим, що після нанесення потерпілій ударів ножем обвинувачений жодних заходів з припинення кровотечі у останньої, надання їй медичної допомоги чи здійснення заходів для виклику швидкої допомоги не вжив.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні органами досудового розслідування здобуті беззаперечні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_9 вчинив закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що вірно кваліфіковано судом першої інстанції за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.
При визнанні ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначенні виду та розміру покарання суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), дані про особу обвинуваченого, який силу ст. 89 КК України не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, зі місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, на військовому обліку не перебуває, має батька, який потребує стороннього догляду, та матір пенсійного віку, яка також страждає на низку хронічних захворювань. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 , суд визнав вчинення злочину щодо подружжя та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що окрім визнання самим обвинуваченим, підтверджується й висновком судово-медичної експертизи № 2799е від 09 вересня 2019 року, пом`якшуючих покарання обставин судом не було встановлено.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_9 та попередження скоєння нових злочинів обвинуваченим є покарання з реальним його відбуттям, з ізоляцією від суспільства, виключно у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_9 та призначив саме таке покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а отже наявності підстав для призначення більш суворого покарання задоволенню не підлягають.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає вирок суду законним, обґрунтованим та таким, що скасуванню з викладених в апеляціях мотивів не підлягає.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_9 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4