Ухвала
іменем України
28 січня 2020 року

м. Київ
справа № 545/1937/18

провадження № 51-392 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року щодо нього,
встановив:
За вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі частини 4 статті70 КК остаточне покарання ОСОБА_4 призначено шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_4 залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 12 грудня 2018 року.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та засудженого, суд апеляційної інстанції 23 грудня 2019 року постановив свій вирок, яким вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2019 року скасував в частині перекваліфікації дій ОСОБА_4 з частини 2 статті 186 КК на частину 2 статті 190 КК та призначення покарання за вказаною статтею та за сукупністю злочинів на підставі частини 4 статті 70 КК. ОСОБА_4 визнав винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК, та призначив показання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі частини 4 статті 70 КК остаточне покарання ОСОБА_4 призначено шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В решті вирок районного суду залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаним вироком апеляційного суду щодо нього. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судом апеляційної інстанції, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги вказує на неправильну кваліфікацію його дій, при цьому не наводить достатніх мотивів такої позиції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону та змісту судових рішень.
Також, засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначає їх зміст та вплив на незаконність судового рішення, з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Тобто у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущено судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3