Провадження № 274/1132/19
УХВАЛА Провадження № 1-кп/0274/269/20

17.01.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання . . . . . . . . ОСОБА_2

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3

захисників . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_3 ,

за ч. 2 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в :
26.02.19 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 189 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.18 за № 0000320.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_8 - домашній арешт.

Прокурор клопоче про продовження строку дії обраних щодо обвинувачених запобіжних заходів, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання таких запобіжних заходів не зникли і існують на даний час, зокрема обвинувачений ОСОБА_7 , розуміючи, що він може бути засудженим до реальної міри покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі, буде намагатися вплинути на потерпілу та свідків, буде продовжувати вчиняти умисні кримінальні правопорушення, апеляційним судом перевірялася законність продовження утримання під вартою; обвинувачений же ОСОБА_10 також є раніше судимою особою, щодо якої відсутні відомості про відбування покарання, з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину, наявності підстав для обрання запобіжного заходу, які не зменшилися, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу.

Захисник, обвинувачені заперечили проти клопотання прокурора. Стороною захисту зазначено, що посилання прокурора, що обвинувачений вчинив злочини суперечить закону, оскільки лише вироком суду це може бути встановлено; обвинуваченому ОСОБА_7 не вручено вчасно клопотання прокурора про продовження строків утримання під вартою; питання продовження строків дії запобіжних заходів відбувається поза межами процесуальних строків, які визначені ст. 113 КПК України; прокурором не надано доказів про існування ризиків, дані про спроби обвинувачених будь-яким чином вплинути на потерпілу, свідків, спробувати переховуватися відсутні, обвинувачені і не мають таких намірів, цілком зможуть виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі з`являтися до суду, і при менш суворих запобіжних заходах, що, зокрема, і було ОСОБА_7 виконано і під час застосованого раніше запобіжного заходу у виді домашнього арешту; обвинувачений ОСОБА_8 за рік перебування під домашнім арештом жодних порушень умов запобіжного заходу не допускав, що також вказує на зменшення ризиків. У зв`язку з наведеним сторона захисту заперечує проти клопотання прокурора та просить змінити запобіжні заходи обвинуваченим на більш м`які: ОСОБА_7 на домашній арешт, ОСОБА_8 - на особисте зобов`язання.

Заслухавши думки прокурора, потерпілої, захисників та обвинувачених, суд і станом на 17.01.20 ще не вбачає підстав для зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_7 виду запобіжного заходу, водночас при наявності підстав для зміни такого заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу Суд відповідно до ч. 1 цієї статті зобов`язаний неухильно додержуватися вимог цього Кодексу (Як зазначалося раніше, при будь-якому застосуванні положень однієї Особливої частини кодексу, норми з іншої Особливої частини Кодексу підлягають застосуванню з врахуванням положень тієї Особливої частини, що регулює певну стадію, в тому числі і щодо розгляду клопотань на стадії судового розгляду). Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено (перш за все і в основному), чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Вирішуючи питання в порядку ст. 331 КПК України, суд дотримується процесуальних строків, поняття яких визначено у ст. 113 КПК України встановлених законом або відповідно до нього судом проміжків часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії: на підставі вимог закону (ст. 331 КПК України) судом встановлено проміжок часу, протягом якого має бути прийняте процесуальне рішення, яким вирішено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а обвинуваченого ОСОБА_8 під дією домашнього арешту два місяці, і у межах цих строків приймається процесуальне рішення. Розгляд цього питання у пізній час відбувається виключно у зв`язку з заявлення обвинуваченим ОСОБА_7 безпідставних клопотань.

Обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ухвалами слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.01.19 було обрано запобіжні заходи у виді домашнього арешту. Однак колегією суддів Житомирського апеляційного суду 23.01.19 скасовано ухвалу слідчого судді щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та останньому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (в подальшому строк дії запобіжних заходів щодо обвинувачених продовжено, востаннє - 19.11.19). Відповідно до ухвали колегія суддів суду апеляційної інстанції вважала помилковими висновки суду першої інстанції про те, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, а тому вважала, що слідчий суддя прийняв неправильне рішення про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого. При цьому, застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, суд не в повній мірі оцінив порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, дані, що характеризують особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення тяжкого насильницького злочину, однак на шлях виправлення не став, на даний час підозрюється у вчиненні низки злочинів, та дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах провадження підстав для втручання у права і свободи підозрюваного. Як наслідок, суд своїм рішенням не забезпечив впевненості в належній процесуальній поведінці ОСОБА_7 у зв`язку з чим, ухвала слідчого судді підлягала скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Колегією суддів перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України. Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважала, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Крім того, це випливає також з практики Європейського Суду з прав людини, де розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також, колегією суддів встановлено наявність в матеріалах кримінального провадження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тих, що ОСОБА_7 може здійснювати вплив на потерпілу та свідків в даному кримінальному провадженні особисто або через інших осіб. Обставин, які зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, колегією суддів не встановлено, крім того підозрюваний в минулому притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, підозрюється у вчинені низки нових злочинів. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважала необхідним застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважала, що саме такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчим суддею було встановлено, що для забезпечення належної поведінки обвинуваченого потрібно застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної їхньої процесуальної поведінки.

Ухвали суду, в тому числі і про подальше продовження строків дії запобіжних заходів, які були оскаржені до апеляційного суду, залишаються чинними.

Станом на 17.01.20 обвинувачені продовжують обвинувачуватись у вчиненні низки злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років. Їхній вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність їхніх соціальних зв`язків не змінились з часу застосування запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині характеризуючи даних обвинувачених. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про погіршення стану здоров`я судом оцінюються з врахуванням на даний час даних (відсутні захворювання, які перешкоджають утриманню під вартою), однак для перевірки цих доводів суд вбачає підстави для доручення проведення належного медичного обстеження обвинуваченого. Ризики ж, які слугували підставою для обрання тримання під вартою ОСОБА_7 , залишились незмінними, обвинуваченому так і інкримінується вчинення ряду організованих злочинів, в тому числі тяжких, з погрозою застосування небезпечного для життя потерпілої насильства. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 так і є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за умисне вбивство, тривалий час відбував покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії з максимальним рівнем безпеки і був звільнений лише по відбуттю строку покарання, тобто не мав спроб стати на шлях виправлення за час відбування покарання, відповідно до обвинувачення на шлях виправлення не став і в подальшому, та на даний час так і обвинувачується у вчиненні низки злочинів, в тому числі з застосуванням погрози насильства та насильства. Підставою для застосування запобіжного заходу не є позбавлення волі особи за вчинений злочин, а спроба запобігти ризикам з врахуванням певних обставин і наведені вище характеристики особи не можуть не бути враховані судом для оцінки існування ризиків. Здійснити судовий розгляд та продовжити дослідження доказів не вдається, в тому числі і з вини ОСОБА_7 , яким заявляються безпідставні відводи з метою уникнення судового розгляду та виконання судом вимог ст. 331 КПК України. Також дійсно тривале перебування особи під вартою зменшує ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, однак таке зменшення відбувається не лише тому, що особа перебуває під-вартою, але і у сукупності з іншими обставинами, які б мали супроводжувати таке перебування, а саме здійснення судового розгляду, під час якого досліджувалися докази, зменшувалася обґрунтованість підозри, можливість впливу на джерела доказування тощо. На даний момент цього всього не відбувається. Із досліджених же на даний момент доказів, які суд може використовувати - це лише фактично показання потерпілої, яка вказала, що перед побиттям повідомляла обвинуваченим, що звернулася з заявою на їхні неправомірні дії до поліції, але це не лише не зупинило їх, а навпаки призвело до суттєвішого побиття, обвинувачені ж відмовилися давати показання на цій стадії, тобто досліджені докази не лише не зменшують обґрунтованість підозри, але додатково вказують на існування додаткових ризиків. Посилання обвинуваченого, що судом, на думку обвинуваченого "автоматично" продовжується строк тримання під вартою, а ухвали суду лише переписуються суперечить дійсності, оскільки кожного окремого разу судом в межах предмету судового розгляду здійснюється перевірка наявності обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Звичайно, що у разі відсутності будь-якого руху у провадженні відсутні і вищевказані обставини, що відповідно і знаходить своє відображення у тексті ухвали.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який вважається достатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і з часу застосування такого запобіжного заходу такі ризики зменшилися з врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_8 під час дії застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту лише на нічний час, тобто маючи фактичну можливість вчиняти дії, ризики вчинення яких і були підставою для обрання запобіжного заходу, протягом тривалого проміжку часу таких дій не вчиняв, що свідчить про спрямованість процесуальної поведінки обвинуваченого і відповідно наявність підстав для зміну запобіжного заходу більш м`яким.

Висновки ж органу досудового розслідування для суду не є наперед встановленими, та згідно з принципом безпосередності дослідження доказів судом мають бути досліджені всі докази, що потребує продовження розгляду провадження, і суд на даний час не може робити висновки про обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення, як власне і про його правову кваліфікацію.

На підставі наведеного, керуючись статтями 331, 369, 372, 176-199 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 (двох) місяців з дня постановлення ухвали.

Змінити, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Продовжити до двох місяців зобов`язання прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування із свідками обвинувачення, потерпілою у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженим службовим особам ДУ "Житомирська УВП (№ 8)" та до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області для виконання.

Головуючий