Справа № 212/5397/19
У Х В А Л А

02 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, питання доцільності тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001078 від 07 травня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановив:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід - тримання під вартою, останній день тримання під вартою 16.07.2020 року.

Судом поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого , оскільки наступна дата судового засідання визначена за межами дії ухвали діючого запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на ризики вчинення іншого кримінального правопорушення, а також здійснення тиску на потерпілу.

Обвинувачений та захисник заперечували проти клопотання , просили змінити на домашній арешт, посилаючись на наявність міцних соціальних зв`язків, неофіційного працевлаштування та недоведеність вчинення ним злочину. Крім того вказував, що обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, тому доказів на підтвердження ризиків передбачених ст.. 177 КПК України прокурором не доведено.

Як убачається з обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу тримання під вартою та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не працює, дохід відсутній, тобто не має належних та постійних засобів для існування; тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки інкримінований злочин вчинено у період відбуття покарання з випробувальним терміном за вироком суду, також наявність інших кримінальних проваджень у судах та вплив та потерпілу , а тому наявні ризики, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо наявності міцних соціальних зв`язків суд відхиляє, оскільки існування у останнього таких соціальних зв`язків ( батьки та інші близькі родичі) , на думку суду, не є виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам визначеним ст. 177 КПК України.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі. Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На підставі викладеного та з метою забезпечення участі обвинуваченого в розгляді кримінального провадження, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому термін дії заходу забезпечення кримінального провадження (запобіжного заходу) у вигляді тримання під вартою терміном на 35 днів.

Підстави для застосування іншого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту судом не встановлені, такий запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам, у зв`язку з чим клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 181, 331 КПК України, суд
постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою до 05 серпня 2020 року включно.

Клопотання сторони захисту залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1