ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/5675/20
Справа № 11-сс/819/216/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала про обрання
запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000739 від 02.04.2020 року, за апеляційною скаргою прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.04.2020 року щодо ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою (зі слів) АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали до 29.05.2020 року.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання виключно у виді реального позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна, підозра обґрунтована вагомими доказами у кримінальному провадженні, останній не працевлаштований, вчинив злочин із користі, офіційно не одружений, утриманців не має, що вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків, а тому існують реальні ризики того, що ОСОБА_7 не буде дотримуватися цілодобового домашнього арешту та зможе переховуватись від органів досудового розслідування й суду, незаконно впливатиме на свідків, експертів, знищить, сховає речі та документи які пов`язані із виготовленням, зберіганням та збутом психотропних речовин, вчинить інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не є обґрунтованим та жодним чином не запобігає заявленим ризикам.

Крім того, зазначає, що суд необґрунтовано визначив строк домашнього арешту до 29.05.2020 року включно, при цьому як двомісячний термін у даному кримінальному провадженні завершується 02.06.2020 року.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, захисника ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя прийшов до висновку про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, проте доказів наявності інших ризиків прокурором не надано.

При вирішенні можливості застосування альтернативного заходу слідчий суддя виходив із наявності у підозрюваного зареєстрованого місця проживання у кімнаті гуртожитку власником частини якої він є, а також врахував, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто має добру репутацію, та прийшов до висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання встановленим слідчим суддею ризикам.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 02.04.2020 року ОСОБА_7 , в порядку ст. 208 КПК України, було затримано та 03.04.2020 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого законом порядку обігу психотропних речовин, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, незаконно придбав, та в подальшому, з метою збуту, зберігав при собі за адресою: АДРЕСА_3 , поліетиленовий пакетик, в якому знаходились десять згортків червоного кольору з порошкоподібною речовиною рожевого кольору кристалічного походження, в одному з яких, згідно висновку експерта № 672-НР від 03.04.2020, виданого Херсонським НДЕКЦ МВС України, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою діючої речовини 0,3483 г., до моменту виявлення та вилучення зазначеної речовини працівниками поліції під час затримання ОСОБА_7 02.04.2020 за адресою: м. Херсон, 2 Слобідський провулок, біля будинку № 119.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збут, який є тяжким злочином, і підозра у вчиненні зазначеного злочину підтверджується наведеними в клопотанні слідчого доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України від 02.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 02.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 02.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 03.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 03.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 02.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 02.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 03.04.2020;

протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 03.04.2020;

висновком експерта № 672 - НР від 03.04.2020.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із користі, згідно пояснень в судовому засіданні у виїздив на заробітки за кордон та документований паспортом для виїзду за кордон, його мати перебуває за кордоном і на даний час, не має своєї сім`ї, утриманців, що свідчить про недостатню міцність його соціальних зв`язків та про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України і є обґрунтованими.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що суду не надано жодних та допустимих доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 має намір незаконно впливати на свідків, експертів, знищити, сховати речі та документи які пов`язані із виготовленням, зберіганням та збутом психотропних речовин, вчинить інші кримінальні правопорушення.

Крім того, слідчий суддя встановив, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може допустити переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання іншим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дослідивши дані, що характеризують особу підозрюваного слідчий суддя дійшов висновку про можливість обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Однак, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного. Відповідно до положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини вказані в зазначеній статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

При оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більш того, якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетністьОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри. Отже, колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносноОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Як вбачається з клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, наявність доказів, які підтверджують вчинення ним злочину, слабкість його соціальних зв`язків.

Чинним КПК не передбачено, що при підозрі або обвинуваченні особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

При цьому суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу в виді цілодобового домашнього арешту прийняв до уваги, що ОСОБА_7 має зареєстроване місця проживання у кімнаті гуртожитку власником частини якої він є, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто має добру репутацію та обґрунтував своє рішення і з цим висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Даних про перешкоджання ОСОБА_7 встановленню істини у кримінальному провадженні та слідству за цей період, а саме намагання знищити, сховати речі та документи які пов`язані із виготовленням, зберіганням та збутом психотропних речовин, вчинення інших кримінальних правопорушень в матеріалах клопотання слідчого не надано.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд необґрунтовано визначив строк домашнього арешту до 29.05.2020 року включно, то судова колегія вважає їх безпідставними, оскільки строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу визначено слідчим суддею з урахуванням строку досудового розслідування та у відповідності до вимог КПК України.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 ч. 3 п. 1, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.04.2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .