Ухвала
Іменем України
28 січня 2020 року
м. Київ
справа № 686/25283/18
провадження № 51-354ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року,

встановив:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 3 ст. 149 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років

з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, окрім житла.
Як встановив суд, ОСОБА_5 10 серпня 2018 року о 08 год. 25 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, за грошову винагороду в розмірі 5 000 грн передала ОСОБА_6 двох своїх малолітніх синів - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з метою їх експлуатації (зайняття жебрацтвом),а решту обумовленої раніше суми - 10 000 грн мала отримати після повернення їй дітей.

Після отримання грошових коштів в сумі 5 000 грн та передачі малолітніх дітей, ОСОБА_5 була затримана працівниками поліції під час контролю за вчиненням злочину.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої та її захисника залишено без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2019 року без змін.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати та закрити кримінального провадження на підставі

п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працівники поліції підбурювали ОСОБА_5 до вчинення злочину. Крім цього, вказує, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР 06 серпня 2018 року, тобто за два дні до вчинення злочину ОСОБА_5 , що, на думку захисника, підтверджує факт провокації злочину.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи, та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 про недоведеність винуватості ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 149 КК є аналогічними доводам касаційних скарг були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визанні неспроможними.

Твердження захисника щодо необ`єктивної, на його думку, оцінки доказів, наявних у матеріалах провадження, та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки Касаційний кримінальний суд є судом права, а не факту. Встановлення фактичних обставин кримінального провадження відповідно до вимог ст. 411 КПК є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції перевіривши доводи сторони обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у передачі людини, вчиненої з метою експлуатації (зайняття жебрацтвом), з використанням матеріальної залежності потерпілого, його уразливого стану, щодо малолітнього.

Мотивуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 за ч. 3

ст. 149 КК, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано послався на показання самої засудженої, яка підтвердила факт передачі нею ОСОБА_6 за грошову винагороду двох своїх малолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з метою їх експлуатації для зайняття жебрацтвом; показання свідка ОСОБА_6 , який під час судового засідання показав, що засуджена ОСОБА_5 віддала йому дітей зі свідоцтвами про їх народження, після того як вона отримала за це гроші; показання свідка ОСОБА_9 , який під час судового розгляду підтвердив факт того, що у засудженої був намір віддати чи продати свої дітей.

Крім того, винуватість ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 149 КК також підтверджується даними, що містяться в протоколі обшуку житла, під час якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 5 000 грн, які використовувались під час оперативної закупки при передачі засудженою ОСОБА_6 своїх дітей для зайняття ними жебрацтвом. За результатами проведення негласної слідчої дії у виді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки були встановлені обставини зустрічей засудженої зі свідком ОСОБА_6 та фактів їх домовленостей про продаж і подальшу передачу дітей для жебрацтва за грошові кошти. Вказані слідчі дії, як було встановлено судом апеляційної інстанції, проводились у відповідності до вимог кримінально процесуального закону.

З огляду на зазначене, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку про те, що сукупність наведених у рішеннях судів належних та допустимих доказів, переконливо свідчать про те, що вина засудженої ОСОБА_5 за ч. 3

ст. 149 КК доведена поза розумним сумнівом.

Доводи захисника про підбурювання ОСОБА_5 до вчинення злочину працівниками поліції аналогічні доводам апеляційних скарг і були предметом перевірки апеляційного суду та свого підтвердження не знайшли.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ, викладені у рішенні «Худобін проти Росії», саме заявникові належить першому заявити про провокацію злочину; тоді тягар доведення перекладається на сторону обвинувачення для спростування цієї заяви (рішення ЄСПЛ «Раманаускас проти Литви»).

Зі змісту ухвали апеляційної інстанції вбачається, що під час апеляційного розгляду було дотримано вищезазначених вимог, апеляційний суд, належно перевіривши доводи апеляційних скарг, встановив, що органи досудового розслідування діяли у пасивний спосіб, фактів, які б свідчили про підбурювання засудженої до вчинення інкримінованого їй злочину не виявлено, таким чином, за обставин встановлених судами першої і апеляційної інстанції, доводи про підбурювання до вчинення злочину з боку правоохоронних органів не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону, належним чином перевірив доводи викладені в апеляційних скаргах та дав на них змістовні відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3