ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7233/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/873/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Інші справи та матеріали
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
Головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_7 фактично оспорює дії державного виконавця стосовно накладення арешту на належне йому майно при виконанні вироку суду в частині конфіскації майна, тобто оспорює правовідносини, які не врегульовані вимогами КПК України.
За висновками суду у разі якщо арешт майна проводився державним виконавцем при виконанні вироку суду, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про скасування арешту з усього його майна.

Зазначає, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014 р. його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна та було звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі відповідно до ст.2 ЗУ «Про амністію в 2014 році».
Постановою державного виконавця Московського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.11.2017 року виконавчий лист №643/20192/13-к про конфіскацію майна, що є його власністю повернутий стягувачу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
Оскільки відкритих виконавчих проваджень, де він є боржником немає, відповідно до ст.174 КПК України, так як збереження арешту щодо його майна, а саме частки в кімнаті, при відсутності відкритого виконавчого провадження, в рамках якого був накладений арешт, порушує права власності, вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Крім того, ОСОБА_7 посилається на ті обставини, що судом першої інстанції не вірно зазначено, що ним фактично оскаржено дії державного виконавця, тобто правовідносини, які не врегульовані вимогами КПК України.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник головного управління ДПС у Харківській області зазначив, що приписами КПК України не передбачено порядок зняття судом арешту з майна, який був накладений постановою державного виконавця в процесі виконавчого провадження.
Така позиція узгоджується з постановою №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів провадження вбачається, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, та звільнено від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію в 2014 році».
На підставі вироку суду, який набрав законної сили, виданий виконавчий лист, та постановою державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ від 09.09.2014 року відкрито виконавче провадження №44690227.
Постановою від 06.10.2014 року державний виконавець наклав арешт на все майно ОСОБА_7 , в тому числі і на належну йому частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ від 20.11.2017 року виконавчий лист про конфіскацію майна повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», так як в ході здійснення виконавчого провадження торги після повторної оцінки не відбулися, а подальший порядок розпорядження нерухомим майном боржника, у разі його не реалізації не визначено.
В той же час, ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про скасування арешту, накладеного державним виконавцем на його майно яке підлягає конфіскації у відповідності до вироку суду.
Таким чином посилання ОСОБА_7 на приписи ст. 174 КПК України як на підставу для зняття арешту з його майна не ґрунтується на законі, оскільки зазначеною нормою передбачена можливість звернення до суду з клопотанням про скасування та скасування арешту, який накладено слідчим суддею, судом на стадії досудового розслідування та під час судового провадження.
Положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що питання про зняття арешту з майна, на яке накладено арешт державним виконавцем в порядку виконання вироку суду, не може бути вирішене за правилами КПК України.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 383/493/18, провадження № 14-237цс19, та згідно якої статтею 537 КПК України 2012 року урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків.
Згідно даної правової позиції вимоги про скасування арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 та скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді