Номер провадження: 11-сс/813/1098/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000369 від 30.03.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. до 06:00 год., наступної доби, строком до 11.08.2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, заміжньої, яка являється інвалідом III групи, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, працюючої спеціалістом з соціального захисту населення Усатівської сільської ради, Біляївського району, Одеської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної в кримінальному провадженні №0000369 від 30.03.2020 року у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.191, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000369 від 30.03.2020 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.191, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_8 03.01.2017 розпорядженням сільського голови Усатівської сільської ради Біляївської району Одеської області № 01/2017-ОС/к/, призначена на посаду спеціаліста з соціального захисту населення Усатівської сільської ради.
Розпорядженням сільського голови Усатівської сільської ради Біляївської району Одеської області № 40/СР-2014 від 08.09.2014 та розпорядженням сільського голови Усатівської сільської ради Біляївської району Одеської області № 09/СР-2017 від 06.01.2017, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001, пунктів 4, 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003, на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_8 призначена до складу осіб, які здійснюють обстеження та складають акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї для призначення державної соціальної допомоги.
Встановлено, що ОСОБА_8 обіймаючи посаду спеціаліста з соціального захисту населення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, тобто будучи службовою особою, умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, у січні 2017 року (більш точна дата невстановлена) вступила у попередню змову з організатором злочинного угруповання ОСОБА_9 (обвинувальний акт відносно якої за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.28, ч. 2 ст. 366 КК України направлено до суду), спеціалістом соціального захисту населення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_10 та секретарем Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_11 , направлену на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем та складання, внесення і видачу завідомо неправдивих офіційних документів за обставин викладених у клопотанні.
Так, спеціаліст з питань соціального захисту населення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 (обвинувальний акт відносно якої за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.28, ч. 2 ст. 366 КК України направлено до суду) та спеціалістом соціального захисту населення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_10 та секретарем Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_11 , у період з січня 2017 року по жовтень 2018 року, в порушення вимог Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000, Постанови КМУ від 24.02.2003 №250 «Про затвердження порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» сприяла привласненню членами злочинного угруповання коштами державного бюджету на загальну суму 2 150 859, 87 грн.
11.06.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.191, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.
16.06.2020 року прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. до 06:00 год., наступної доби, строком до 11.08.2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Обґрунтовуючи рішення про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної слідчий суддя послався на існування ризиків: можливих спроб переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду, спроб незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання в повному обсязі та обрати стосовно ОСОБА_8 цілодобовий домашній арешт, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. Прокурор посилається на невірну оцінку слідчим суддею існуючих ризиків, які на думку апелянта були встановлені під час судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та докази надані прокурором апеляційному суду; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_8 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, що зазначені у клопотанні прокурора, що на думку колегії суддів свідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протоколи огляду документів, висновки експерта, повідомлення про підозру, протоколи обшуків, а також інші матеріали кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, слугують підставами для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, який в даному провадженні не можна вважати непомірним.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останній підозри у вчиненні інкримінованих їй дій.

Доводи прокурора, що підозрювана може переховуватися від досудового слідства чи суду та чинити тиск на свідків та інших учасників кримінального провадження апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки прокурор не надав доказів того, що ОСОБА_8 , з дня обрання стосовно неї запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, порушувала покладені на неї обов`язки. Прокурор повідомив апеляційному суду, щор слідством та прокурором не було зафіксовано фактів недотримання підозрюваною покладених на неї обов`язків. Будь-яких інших та вагомих доводів щодо застосування до підозрюваної занадто м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, прокурором не наведено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваної і сама підозра у вчиненні нею кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують перебування підозрюваної під домашнім арештом в нічний час доби.

Будь-яких порушень норм КПК України під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року, щодо обрання підозрюваній ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000369 від 30.03.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4