Справа № 739/1483/19
Номер провадження 1-в/739/7/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2020 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участі:секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
представника УВП №31 - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області та в режимі відеоконференції за участі засудженого ОСОБА_5 з приміщення Новгород-Сіверського УВП №31, клопотання засудженого ОСОБА_5 про забезпечення конституційних та основоположних прав людини в частині права на свободу,-

В С Т А Н О В И В:
До Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про забезпечення конституційних та основоположних прав людини в частині права на свободу. В якому ОСОБА_5 просить звільнити його з місць позбавлення свободи на підставі та у зв`язку з фактичним відбуттям максимального строку покарання за санкцією ст.93 КК України ( в редакції 1960 року). Мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1997 його було засуджено до смертної кари-розтрілу, який ухвалою Верховного Суду України залишено без змін. З прийняттям Конституційним судом України рішення про визнання неконституційною смертної кари, як виду кримінального покарання, та внесенням відповідних змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, Черкаським обласним судом 01.06.2000 року було ухвалено постанову, якою визначено йому новий обсіг кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням по кримінальній спарві 2-41/97 та остаточно визначене кримінальне покарання за санкцією ст.93 КК України (в редакції 1960 року) у виді довічного позбавлення волі. Проте, на йому думку, дана постанова виходячи з назви судового рішення, процесуальної форми і змісту, взагалі не передбачена кримінально-процесуальним законодавством України. Зазначає, що тримання його в місцях позбавлення волі вже перевищило граничний строк - понад 22 роки, позбавлення волі. Крім того, зазначив, що вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року взагалі не звернений до виконання, та оскільки він відбув більше 15 років строку покарання, а термін давності виконання обвинувального вироку відносно нього становить 15 років, вважає, що строк давності виконання обвинувального вироку вже закінчився.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити, детально посилаючись на доводи, зазначені у клопотанні, вважає що він підлягає негайному звільненню в зв`язку з фактичним відбуттям максимального строку покарання за санкцією ст.93 КК України (в редакції 1960 року) та зазначає, що порушується його конституційне право на свободу. Вирок суду має відповідати Конституції України, оскільки ухвалюється «Іменем України» та іншим нормативно-правовим актам, у тому числі ратифікованими Україною. При винесенні Черкаським обласним судом 01.06.2000 року колегією суду в кримінальних справах, чомусь в порушення норм закону, було винесено постанову суддею одноособово, замість вироку суду, без зазначення «Іменем України». Також, звернув увагу суду на те, що в матеріалах особової справи відносно нього відсутнє розпорядження про виконання вироку, а наявне повідомлення від 18.09.2001 року Черкаського обласного суду та чомусь з абревіатурою УРСР. На його думку, вирок не було звернуто до виконання у передбачений законом спосіб, тому просив суд застосувати строки давності виконання обвинувального вироку Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року та звільнити його від відбування покарання. Захисник засудженого адвокат ОСОБА_4 клопотання свого підзахисного підтримав, просив суд його задовольнити та зазначив, що повідомлення не являється розпорядчим документом, ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі утримується протизаконно, оскільки матеріали особової справи не містять письмового розпорядження суду він вважає , що суду необхідно врахувати норми ст.80 КК України та застосувати строки давності та звільнити ОСОБА_5 з місць позбавлення волі. Прокурор заперечив проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , оскільки дане питання було врегульоване на законодавчому рівні. Покарання ОСОБА_5 було замінено більш м`яким з розстрілу на довічне позбавлення волі, чим поліпшено правове становище особи. Вирок суду та постанова від 01.06.2000 року відносно ОСОБА_5 виконується, останній утримується в УВП №31 на законних підставах. Представник Новгород-Сіверської УВП №31 ОСОБА_6 підтримав думку прокурора та зазначив, що вирок відносно ОСОБА_5 вже було пом`якшено постановою Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року, а повідомлення від 18.09.2001 року в матеріалах особової справи ОСОБА_5 і являється розпорядженням про звернення вироку до виконання. Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 , врахувавши думку захисника засудженого, прокурора та предстанвника УВП №31, дослідивши та оцінивши матеріали клопотання та особової справи, суд приходить до наступного. Вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1997 ОСОБА_5 визнаний винним за ст.ст.17, 81 ч.2, 17, 117 ч.2, 198-1 ч.2, 142 ч.2, ч.3, 208, 93 п.п. «а», «е», «з» КК України (в редакції 1960 року) та засуджений до смертної кари- розстрілу з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 03.03.1998 року вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 залишено без змін. Постановою Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року покарання у виді смертної кари, призначене ОСОБА_5 за вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1999 року, замінено на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 10.10.2000 року постанову Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року було залишено без змін. 18.09.2001 року Черкаським обласним судом було направлено до слідчого ізолятора м.Черкаси повідомлення №1 про те, що вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року відносно ОСОБА_5 набув законної сили 10.10.2000 року. Згідно ст. 49 КК України 1960 року, обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили, десять років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі замінюється позбавленням волі на певний строк. Разом з тим підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України 1960 року є лише такий сплив відповідного строку давності, який закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності продовжує спливати і в період досудового розслідування, і протягом судового розгляду кримінальної справи, і навіть після оголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх спливу. Отже, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, у якій стадії кримінального процесу знаходиться кримінальна справа щодо цієї особи. Відповідно до ст. 532 КПК України 2012 року, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, ВСУ набирають законної сили з моменту їх проголошення. Ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення. Якщо обвинувальний вирок суду набрав законної сили до закінчення або в день закінчення спливу відповідного строку давності, то особа вважається такою, що піддана законному засудженню за вчинений нею раніше злочин. Відповідно до ст. 80 КК України 2001 року, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не повязаних з ухиленням особи від його виконання. Згідно ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом. Всі перелічені підстави дають можливість виділити два основних види звільнення: а) у зв`язку із відбуттям строку покарання; б) дострокове. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 року, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України та за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 про офіційне тлумачення положень Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року № 1483ІІІ, щодо їх дії в часі у взаємозвязку із положеннями статті 8, частини першої статті 58, пункту 22 частини першої статті 92, частини другої статті 152, пункту 1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», частини другої статті 4, частин першої, третьої, четвертої статті 5, частини третьої статті 74 Кримінального кодексу України 2001 року (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі), Конституційний Суд України виходить з того, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом № 1483 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом № 1483 стосовно встановлення нового виду покарання та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України нормоконтролю за відповідністю Конституції України положень Кодексу 1960 року щодо смертної кари. Однак наявність зазначеного проміжку часу не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до пятнадцяти років. Це підтверджується, зокрема, тим, що Кодекс 1960 року встановлював безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до пятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання. За таких обставин Конституційний Суд України зазначає, що альтернативний характер санкцій статей Кодексу 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві. Також у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невідємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до пятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк. Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом 1960 року на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу 1960 року із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що помякшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на пятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, заяви № 9852/03, № 13413/04, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02). Оскільки статті 49 КК України та 80 КК України 2001 року застосовуються якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом зясовано, що вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 та постанова Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року відносно ОСОБА_5 , набули законної сили та почали виконуватись з моменту набрання ними чинності, суд приходить до висновку, що строк давності до обвинувального вироку Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року та постанови Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року, не застосовується, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 51, 63, 64, 82, 87 КК України, керуючись ст.ст.376, 537, 539 КПК України, суд,- У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про забезпечення конституційних та основоположних прав людини в частині права на свободу- відмовити. Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області, протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено о 09 год. 00 хв. 21 квітня 2020 року.