Справа № 462/4173/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/358/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 462/4173/17про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України з участю,
прокурора ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_10
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року,

встановила:
цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст.89 КК України,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 30 серпня 2017 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишено до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі по 400 000,00 гривень кожному в якості компенсації завданої моральної шкоди. У решті цивільного позову - відмовлено.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, 27.07.2017 року, близько 9.00 години, ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним у м.Львові по вул.Городоцькій у напрямку до центру міста Львова при проїзді ділянки регульованого перехрестя з вулицею Ярослава Мудрого, порушив вимоги Розділів: Р.1.5., п.1.10 в частині значення терміну «пішохідний перехід»; Р.2. п.2.3. підпунктів «б» та «д»; п.2.9 підпункт «а»; Р.8 п.8.7.3 підпункт «е»; Р. 16 п.16.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він своїми діями проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, створив небезпеку для руху пішоходів, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив аварійну обстановку та загрозу безпеки дорожнього руху, здійснив проїзд перехрестя та регульованого пішохідного переходу на заборонений «червоний» сигнал світлофора, не надавши переваги у русі пішоходу ОСОБА_14 , яка переходила проїзну частину на дозволений «зелений» сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив на неї наїзд. В результаті порушення водієм правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_14 , згідно висновку експерта судово-медичної експертизи № 77/17 від 28.08.2017 року, отримала поєднану травму у вигляді перелому лобної кістки з переходом на основу черепа, забою головного мозку важкого ступеня з внутрішньо-мозковим крововиливом лівої лобної та скроневої часток, переломів лобкової та сідничних кісток тазу, перелому правої великогомілкової кістки, забою легенів, яка ускладнилась гнійним запаленням легенів, абсцесом нижньої частки лівої легені, респіраторним дистрес-синдромом, набряком легенів, трофічними змінами нирок та печінки, набряком-набуханням головного мозку. Ушкодження тіла громадянки ОСОБА_14 є наслідком контактів з тупими твердими предметами незадовго до поступлення в лікарню 27.07.2017 року, отримані під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Ушкодження тіла громадянки ОСОБА_14 могли бути спричинені від первинного удару виступаючими частинами легкового автомобіля задньої-зовнішньої поверхні правого колінного суглобу та задньою поверхнею тазу справа з наступним падінням або падінням та ударом лобно-скроневої ділянки голови зліва, передньою поверхнею правої гомілки, лівою половиною тіла по дотичній до тупих предметів. Ушкодження тіла громадянки ОСОБА_14 були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, призвели до настання смерті, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. При поступленні в лікарню 27.07.2017 року в крові та сечі громадянки ОСОБА_14 етанолу не виявлено. Також з висновку експерта судово-медичної експертизи № 77/17 від 28.08.2017року встановлено, що при поступленні в лікарню 27.07.2017 року громадянка ОСОБА_14 перебувала у стані лактації (дитина 1 рік 7 місяців).
Таким чином, ОСОБА_7 , будучи особою, яка керує транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, вищенаведеними діями вчинив порушення Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_14 , тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.
На цей вирок обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначення покарання та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, в частині вирішення цивільного позову, зменшивши суму морального відшкодування яка підлягає до стягнення до розміру який буде встановлений висновком психологічної експертизи. Вирішити питання підсудності справи, призначити психологічну експертизу, на вирішення якої поставити питання, який можливий розмір становить грошова компенсація ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за завдані страждання, за обставин вчиненого кримінального правопорушення кожному з них.

Вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим з наступних підстав. Судовий розгляд кримінального провадження проведено з порушенням правил підсудності, оскільки відповідно до ч.1 ст.32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Тому, що місцем скоєння ДТП є перехрестя вулиць Городоцької та Ярослава Мудрого, що належить до території Галицького району м.Львова.

Також вважає, що покарання призначене судом першої інстанції не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як зазначено у вироку, суд виходив із тяжкості заподіяних наслідків у виді смерті потерпілої, відтак кваліфікував йог дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої особи. Однак вважає, що правильною кваліфікацією його дій за ч.2 ст.286 КК України повинно бути порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Щодо особи обвинуваченого, суд виходив лише з аналізу його негативної характеристики, такої як наявність попередніх судимостей та притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

З цим висновком він не погоджується, оскільки усі попередні судимості погашені та відповідно до ст.88 90 КК України не мають правового значення. Аналогічно відповідно до ст.39 КУпАП, він вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню.

Враховуючи негативні обставини, суд залишив поза увагою ряд пом`якшуючих вину обставин, а саме: визнання вини у скоєному; передача наявних коштів на лікування ОСОБА_14 ; позитивна процесуальна поведінка; глибоке співчуття родичам померлої; наявність на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 та догляд за матір`ю ОСОБА_17 , яка є інвалідом 1 групи; позитивна характеристика по місцю проживання та по місцю роботи; відсутність попередніх судимостей.

Крім цього, висновки суду про розмір заподіяної потерпілим моральної шкоди є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд прийшов до висновку, що кожному з потерпілих завдано моральної шкоди в однаковому розмірі по 400 000 грн. кожному. При цьому, суд не обґрунтував ні розміру відшкодування ні принципу рівності заподіяної шкоди кожному з потерпілих, адже зазначені особи по різному могли сприймати втрати немайнового характеру, а малолітня дитина ОСОБА_18 , через вік могла не усвідомлювати значення події злочину.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок, пом`якшивши покарання призначене ОСОБА_7 , яке за своєю суворістю не відповідає особистості обвинуваченого, застосувавши в межах санкції ч.2 ст.286 КК України ст.75 КК України, звільнивши його від покарання з випробувальним терміном.

Вважає вирок надто суворим і таким, що покарання за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого.

Суд у вироку, аналізуючи та оцінюючи здобуті в кримінальному провадженні докази, пов`язані з обставинами дорожньо-транспортної пригоди, в неповній мірі врахував пом`якшуючі обставини вчинення злочину ОСОБА_7 .
Зокрема, обираючи покарання обвинуваченому, суд безпідставно зіслався на обставини, які нібито негативно характеризують підзахисного до скоєння даного злочину, зокрема наявність у нього попередніх судимостей і притягнення до адміністративної відповідальності.
У спростування даного твердження вважає, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення і перевиховання, оскільки попередня судимість у нього погашена, що дає підстави стверджувати про відсутність в нього судимості, а за порушення правил дорожнього руху накладені стягнення ним сплачено.
При врахуванні характеристики особистості ОСОБА_7 суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Суд лише обмежився перерахуванням цих обставин, зокрема позитивну характеристику з місця проживання і останнього місця роботи, перебування в шлюбі і утримання малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ростислава, та обмежився тим, що посвідчив той факт, що його мати є інвалідом 1-ї групи загального захворювання ОСОБА_19 .
До взяття під варту, ОСОБА_7 проживав разом з матір`ю інвалідом, будучи співвласником однокімнатної квартири по АДРЕСА_1 . Мати - ОСОБА_19 є інвалідом 1-ї групи, як вбачається з довідки огляду медико-соціальної експертної комісії і потребує систематичного стороннього догляду. Фактично прикута до ліжка, що пов`язано з хворобою опорно-рухового апарата.
Фактично тягар та відповідальність по догляду за матір`ю була за її сином ОСОБА_7 . Догляд полягав у медикаментозному забезпеченні, годуванні, заміні постелі та білизни, де треба відзначити, що свій синівський обов`язок він виконував з належним чином, чим продовжував їй життя.
Після взяття його під варту, догляд за хворою матір`ю проводять періодично чужі люди, які належним чином не забезпечують потрібного догляду і тому її здоров`я на даний час погіршилось.
Вважає, що дана обставина суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що не було належним чином враховано при обранні йому покарання.
Згідно з ст. 66 КК України, пом`якшуючими обставинами покарання є щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.
ОСОБА_7 , заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні, визнав частково в розмірі 200 000 грн., мотивуючи тим, що дана сума є реальною для відшкодування ним, виходячи із свого матеріального становища.
Дану позицію відносно цивільного позову обвинуваченого підтримує в повному обсязі.
Суд при призначенні покарання, враховуючи пом`якшуючі обставини і беручи їх до уваги, в своєму вироку прийшов до висновку, що звільнення його від відбування такого не сприятиме його виправленню.
Сукупність пом`якшуючих обставин і в тому числі - забезпечення підзахисним догляду за матір`ю інвалідом 1-ї групи зменшують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і дають підстави просити суд про змінення вироку Залізничного районного суду від 19.04.2018 року з пом`якшенням призначеного покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційних скарг, виступ представника потерпілих, адвоката ОСОБА_9 , який заперечив доводи апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_8 про безпідставність апеляційної скарги та залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доведеність вини та кваліфікація діяння ОСОБА_7 в апеляційних скаргах не оспорюється.

Що ж до доводів апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність вироку у зв`язку з розглядом кримінального провадження з порушенням правил підсудності, то такі колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцем вчинення дорожньо-транспортної пригоди є перехрестя вулиць Городоцької Я.Мудрого, де проходить територіальний поділ між Залізничним та Галицьким районами м.Львова. Відповідно до даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до протоколу, такі складалися з прив`язкою до будинку №50 по вул.Городоцькій, що відноситься до Залізничного району м.Львова.

Таким чином Залізничний районний суд м.Львова розглянув це кримінальне провадження з дотриманням вимог ст.32 КПК України.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо незаконності вироку суду в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої в користь потерпілих.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, суд врахував обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що потерпілі втратили відповідно: мама дочку, чоловік дружину, дитина маму, тяжкість втрати є непоправною. Рішення про стягнення по 400 000 гривень в користь кожного з потерпілих, на думку колегії суддів, постановлене з врахуванням їх фізичних та душевних страждань, з врахуванням вимого щодо розумності і справедливості.

Покликання на необхідність призначення судової психологічної експертизи для визначення розміру грошової компенсації кожному з потерпілих за завдані моральні страждання є надуманими. Потерпілі скористалися своїм правом та самостійно визначилися з розміром моральної шкоди. Заперечення обвинуваченим розміру шкоди, яка стягнута судом в користь потерпілих, розцінюється лише як його особисте відношення до цього питання.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 про невідповідність призначеного покарання тяжкості та особі обвинуваченого, колегія суддів такі вважає надуманими та до уваги не бере.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, що передбачено санкцією ч.2 ст. 286 КК України.
Враховуючи особу обвинуваченого, його характеристики, вік, щире каяття обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Що ж до обставин, які характеризують особу ОСОБА_7 , в тому числі і ті, на які покликається захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що такі враховані судом при визначенні терміну позбавлення волі

Підстав для пом`якшення покарання, застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, про що порушується питання в апеляційних скаргах, не встановлено.

Також не встановлено і істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою зміну вироку.

Виходячи з наведеного, постановлений по справі вирок щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_20 є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 19 квітня 2019 року стосовно відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в цей же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4