ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
володільця майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні № 0000013 від 17.01.2017 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2020 року клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 задоволено частково та накладено арешт на рухоме майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, а саме на: причіп бортовий, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; транспортний засіб HYUNDAIPORTERH100, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; транспортний засіб HYUNDAIH100, 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; саморобний причіп, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ; транспортний засіб MERCEDES-BENZSPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , у вигляді заборони на користування, відчуження та розпорядження ними.

ЄУНСС:727/3744/20
НП:№11-сс/822/133/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст. 309 КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Також накладено арешт на рухоме майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, а саме на: будівлю магазину з житловими кімнатами загальною площею 151,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:1371 площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 житлового будинку площею 338,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , у вигляді заборони на їх відчуження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 , діючий в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали та скасувати її й постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого відділу СУ ГУ НП в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором , у кримінальному провадженні №0000013 від 17.01.2017р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 ч.2 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, про арешт майна ОСОБА_7 .

Свої апеляційні вимоги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна ані він ні ОСОБА_7 присутні не були, про прийняте рішення дізнались 14.05.2020 р, після чого 25.05.2020 року отримали копію ухвали слідчого судді, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Щодо інших апеляційних вимог зазначає, що слідчим суддею не було враховано того, що зібрані матеріали, в своїй сукупності, свідчать про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з недоведенням існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 .

Вважає, що слідчий суддя не перевірив наявність доказів, що рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_7 , та на яке накладено арешт, відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Також вказує і на те, що слідчим суддею фактично не забезпечено вимог зваженості та розсудливості при обранні виду та змісту процесуальних обмежень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_6 та його підзахисного - ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на обставини в ній зазначені, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, як законну і обґрунтовану, - без змін, вивчивши клопотання про накладення арешту та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна ОСОБА_7 та його захисника, дані про вручення вказаним особам ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.

Як зазначено у апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали захисник отримав 25.05.2020р., та 29 травня 2020р. подав апеляційну скаргу, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як вбачається з наданих в Чернівецький апеляційний суд матеріалів, СВ СУ ГУНП в Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 17.01.2017р. року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 191 КК України КК України.

30.04.2020р. ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

05 травня 2020 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, належного на праві приватної власності ОСОБА_7 , мотивуючи його тим, що санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим, з метою забезпечення можливості виконання рішення суду щодо можливої конфіскації майна на нього слід накласти арешт.

07 травня 2020року слідчим суддею частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на зазначене у клопотанні рухоме майно шляхом заборони на користування, відчуження та розпорядження ним та на нерухоме майно, шляхом заборони на його відчуження.

Своє рішення слідчий суддя місцевого суду обґрунтував тим, що слідчим доведено правову підставу для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а саме з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Разом з тим, перевіркою матеріалів судового провадження, наданих суду апеляційної інстанції, встановлено, що ухвала про арешт майна від 07 травня 2020 р. не підписана слідчим суддею ОСОБА_9 , а тому підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Апеляційний суд приходить до висновків про необхідність у накладенні арешту на рухоме та нерухоме майно, зазначене в клопотанні слідчого, у зв`язку з тим, що санкція ч. 4 ст. 190 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_7 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, всупереч доводам апеляційної скарги. Більш того, повідомлення про підозру не було оскаржено стороною захисту в передбаченому законом порядку.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Крім того, як встановила колегія суддів, майно, на яке слідчий просив накласти арешт, знаходиться у власності ОСОБА_7 , що свідчить про існування ризику його відчуження, а тому задля забезпечення можливої конфіскації в майбутньому, в разі доведеності висунутого обвинувачення, на таке майно слід накласти арешт.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне накласти арешт на визначене у клопотанні слідчого майно.

Визначаючи спосіб обтяження майна, апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з вимогами п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність і співрозмірність обмеження з метою забезпечення завдань кримінального провадження порівняно із тимчасовим обмеженням прав власника.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегією суддів встановлено, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно шляхом заборони на користування, відчуження та розпорядження, як в зазначено в клопотанні слідчого, в даному випадку, може зупинити або надмірно обтяжити здійснення ОСОБА_7 підприємницької діяльності, а також таке обмеження не буде співрозмірне з метою забезпечення завдань кримінального провадження порівняно із тимчасовим обмеженням прав власника, а тому слід накласти арешт на визначене у клопотанні слідчого рухоме майно лише шляхом заборони на його відчуження та розпорядження, а на нерухоме майно шляхом заборони його відчуження.

Апеляційний суд приходить до висновку, що застосування саме такого способу арешту на рухоме майно, а саме шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а на нерухоме майно шляхом заборони його відчуження, в даному випадку, буде найменш обтяжливим та є виправданим і не призведене до будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Арешт вказаного майна є тимчасовим заходом забезпечення у кримінальному провадженні, а тому його власник, в подальшому, в передбачених КПК України випадках, має право звертатися із клопотанням про скасування даного арешту.

Доводи сторони захисту про відсутність підстав для накладення арешту апеляційний суд розцінює як безпідставні, оскільки вони спростовуються встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 не користується та не розпоряджається транспортними засобами HYUNDAIPORTERH100, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , та транспортний засіб HYUNDAIH100, 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , то такі є безпідставні, оскільки право власності на вказане майно у ОСОБА_7 в передбаченому законом порядку не припинено.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, у зв`язку з чим відповідні доводи адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на рухоме майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, а саме на: причіп бортовий, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; транспортний засіб HYUNDAIPORTERH100, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; транспортний засіб HYUNDAIH100, 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; саморобний причіп, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ; транспортний засіб MERCEDES-BENZSPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , у вигляді заборони на відчуження та розпорядження ними.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, а саме на: будівлю магазину з житловими кімнатами загальною площею 151,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:1371 площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 житлового будинку площею 338,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , у вигляді заборони на їх відчуження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3