УХВАЛА
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , уродженця міста Запоріжжя, який має вищу освіту, одруженого, адвоката Запорізької обласної колегії адвокатів, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.4 ст.369, ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України,
04.11.2015 із прокуратури міста Запоріжжя до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.4 ст.369, ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України.
Ухвалою судді від 04.11.2015р. по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.04.2017р. кримінальне провадження призначене до судового розгляду. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судових справі між суддями від 11.09.2017р., проведеного на підставі розпорядження заступника керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2017 № 90, дана справа була передана у провадження судді ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 12.09.2017 р. вказане кримінальне провадження прийняте до провадження судді ОСОБА_1 та призначене до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, з початком його розгляду спочатку зі стадії судового розгляду, оскільки підготовче судове засідання у справі вже проводилося 11.11.2015 року в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, в залі суду за вказаною адресою іншим складом суду (головуючий суддя ОСОБА_9 , при секретарі ОСОБА_12 , за участю прокурора ОСОБА_11 , потерпілих, представників потерпілих, обвинуваченого та його захисника). Зобов`язано викликати в судове засідання всіх учасників судового провадження.
В судовому засіданні під час розгляду справи обвинуваченим ОСОБА_7 подано до суду письмове клопотання, в якому він просить суд звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням (в обсязі вказаної інкримінованої кваліфікації та формулюванні обвинувачення) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
З`ясувавши доводи обвинуваченого, який винним себе в інкримінованому йому обсязі обвинувачення не визнав, підтримав заявлене клопотання, його захисника, який також підтримав клопотання, заслухавши думку прокурора, інших учасників кримінального провадження, які заперечували проти задоволення такого клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступних висновків.
Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.4 ст.369, ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості (ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України) та тяжкими злочинами (ч.4 ст.27 ч.4 ст.369, ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України); обвинуваченим заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за обвинуваченням (в частині) у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України.
Відповідно вимог ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Частинами першою, четвертою статті 286 КПК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Як вбачається з пред`явленого ОСОБА_7 остаточного обвинувачення, датами вчинення інкримінованого йому злочинів за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (подія злочину) є дати: 28.05.2013р., 30.05.2013р., 30.07.2013р., 26.06.2013р. та 12.12.2013р. Строки притягнення до кримінальної відповідальності за інкримінованим ОСОБА_7 остаточним обвинуваченням за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (за вказаними датами) сплинули 13 грудня 2018 року.
За загальним правилом, встановленим ст. 124 Конституції України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 8, 30 КПК України (у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом) констатувати вчинення злочину певною особою, та, відповідно визначати винуватість особи може виключно суд у порядку, встановленому законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч.1 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК та ч.1 ст.17 КПК України вважається невинуватою.
Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з пунктом 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
При цьому суд враховує, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 06.12.1988 року по справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» (заява А № 146) Суд зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Правовими висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 27.10.1999 р. по справі № 1-15/99 визначено, що сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину та вирок суду не набере законної сили.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із складових принципу верховенства права є практика ЄСПЛ. Так, ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності та принцип належного урядування.
Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають; держава зобов`язана застосовувати закони прогнозованим і послідовним чином; прогнозованість означає, що закон, за можливості, має бути оголошений заздалегідь та бути передбачуваним щодо його наслідків.
Тому з врахуванням викладеного, позиції сторін, які порушують засадничий принцип презумпції невинуватості (зокрема - висловлення позиції про винуватість особи після спливу строків давності, обґрунтування стороною обвинувачення своїх клопотань та інших процесуальних рішень) можуть трактуватися як передчасне висловлювання думки щодо винуватості особи у скоєному, після настання юридично значущої події спливу строків притягнення особи до кримінальної відповідальності.
За таких обставин справи суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за пред`явленим йому обвинуваченням за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження відносно нього у цій частині обвинувачення. В іншій частині заявленого обвинуваченим ОСОБА_7 клопотання, враховуючи обсяги існуючого та висунутого проти нього обвинувачення суд приходить до наступних висновків.
Згідно частин першої та другої статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
Згідно частини 2 та 4 статті 338 КПК України дійшовши до переконання, що обвинувачення необхідно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження. Суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням сторони захисту цей строк може бути скорочений або продовжений. Після закінчення цього строку судовий розгляд продовжується.
Отже, зміна прокурором обсягу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення під час судового розгляду не пов`язана з такою зміною, яка передбачає збільшення обсягу обвинувачення чи зміни кримінально-правової кваліфікації, від яких обвинувачений не захищався, а потерпілий не здійснював підтримування обвинувачення на досудовому розслідуванні, тобто не відбувається погіршення процесуального становища потерпілого та обвинуваченого (підозрюваного).
Водночас згідно з ч.3 ст. 338 КПК України якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зміну обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Так, однією з основних засад кримінального провадження є закріплений у п.14 ч.1 ст.7 та ст. 21 КПК України доступ до правосуддя, що передбачає право на справедливий судовий розгляд і доступ до правосуддя кожному, зокрема і потерпілому, у кримінальному провадженні незалежно від форми обвинувачення (приватного чи публічного).
Суд виходить з того, що на кожній стадії мають бути роз`яснені права кожному учаснику провадження і надано можливість для їх реалізації. Слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, слідчий суддя, суд, виходячи із завдань кримінального провадження, встановлених у ст. 2 КПК України, повинні забезпечити швидке, повне і неупереджене досудове розслідування і судовий розгляд кримінального провадження.
Відповідно, ці обставини не зумовлюють виникнення у сторони обвинувачення обов`язку висунення обвинуваченому додаткового обвинувачення, що згідно вимог, встановлених статтями 276-278, 290-293 КПК України не потребує проведення розгляду справи заново, з підготовчого засідання. Проте на думку суду відповідно до п.15 ч.2 ст.36, ч.2 ст. 337, ч.1 ст. 338 КПК України, пунктів 1-2 частини першої статті 131-1 Конституції України такі обставини зумовлюють надання судом стороні обвинувачення можливостей для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема щодо зміни обсягу обвинувачення, його підтримання у цій справі, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України та положень пунктів 1-2 частини першої статті 131-1 Конституції України, відповідно до яких прокуратура здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді, здійснює організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження. Суд враховує, що безпідставне ненадання або необґрунтоване обмеження часу для вирішення питання щодо зміни прокурором обвинувачення в суді кримінально-процесуальним законодавством України визначено як істотне порушення його вимог (правова позиція, викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.07.2015 року по справі № 5-1706км15).
Відповідно частини 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 285, 286, 288 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Судовий розгляд кримінального провадження відкласти не менше ніж на сім днів, та продовжити після виконання прокурором вимог пункту 15 частини 2 статті 36, статей 337-338 КПК України. реалізації потерпілими свого права підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, відповідно до ч.3 ст. 338 КПК України, надавши прокурору та потерпілим для цього час, необхідний та достатній для виконання вимог закону, до 15 серпня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1