Справа № 462/2518/20
провадження 1-кс/462/1199/20
У Х В А Л А

09 липня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань: ОСОБА_2 , за участю: заявниці ОСОБА_3 , її захисника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 подала до суду заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_7 , у якій вказала, що слідчий суддя ОСОБА_7 раніше постановляв ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні № 0001630 від 19.12.2018 року, зокрема ухвали про надання дозволу на обшук, про застосування запобіжного заходу та про накладення арешту на майно.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_4 підтримали подану заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_7 , просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_8 просили відмовити у задоволенні поданої заяви за її безпідставністю.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали заяви про відвід, суд приходить до переконання, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 80 КПК України встановлено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід, за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивований.

Статтею ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Відтак суд, який розглядає справу має бути безстороннім і незалежним за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
В обґрунтування своєї заяви про відвід слідчого судді заявник не навела жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для відводу слідчого судді, що передбачені нормами КПК України, подана заява не містить належних обґрунтувань та мотивів відводу.

Будь-які обставини, які б свідчили про заінтересованість чи необ`єктивність слідчого судді ОСОБА_7 , його безсторонність, недопустимість його участі як слідчого судді у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , що відповідно до вимог ст. 75, 76 КПК України є підставами для відводу, - відсутні.

Відтак, оскільки судом не встановлено та заявником не наведено жодних підстав відводу, передбачених ст. 75, 76 КПК України, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 75, 76, 80, 81, 370, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_7 по розгляду справи № 462/2518/20 щодо клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Текст судового рішення складений 09 липня 2020 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1