ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2020 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з неповною середньою освітою,не одруженого,до затримання офіційно не працював, мешкав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

21.07.2019 р. приблизно о 20.25 год. ОСОБА_4 ,маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном,поєднаний з насильством,небезпечним для життя чи здоров`я особи,яка зазнала нападу,діючи з корисливих мотивів,знаходячись біля будинку № 81 по вул.Деповській в м. Запоріжжі, із застосуванням ножа,який у нього був при собі,напав на ОСОБА_6 , підніс лезо ножа до поверхні шкіри правої лопаткової ділянки останньої та утримував за руку в області правого ліктьового суглоба ,чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта КУ`Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи`Запорізької обласної ради № 624 від 25.07.2019 р.садна в ділянках правого ліктьового суглоба,садна в правій лопатковій ділянці,які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження,після чого вихопив з руки ОСОБА_6 належний останній мобільний телефон «Samsung Galaxy A8» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 вартістю 7341 гр.37 коп.та з сумки потерпілої вихопив грошові кошти в розмірі 118 гр.,після чого з майном потерпілої втік з місця злочину,чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7459 гр.37 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у злочині,який ставиться йому за провину,визнав частково,не заперечував вчинення відносно потерпілої ОСОБА_6 протиправних дій щодо відкритого заволодіння її майном,проте не погодився з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами щодо нападу із застосуванням ножа та кваліфікацією його дій за ч.2 ст.187 КК України.

Пояснив,що 21.07.2019 р.приблизно о 20.30 год.він проходив по вул.Деповській в м. Запоріжжі,де побачив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_6 ,яка розмовляла по телефону,вихопив у неї з руки мобільний телефон та втік з місця події,проте через нетривалий проміжок часу його затримав патруль Національної Гвардії. Під час заволодіння мобільним телефоном потерпілої він погроз на її адресу не висловлював,гроші у потерпілої не відбирав,ножа при собі не мав та до ОСОБА_6 його не застосовував,тілесних ушкоджень потерпілій не заподіював. Після затримання на патрульному автомобілі у супроводі працівників поліції він був доставлений до Шевченківського ВП,де його обшукали та виявили ніж,який ОСОБА_4 не належить.На його думку,під час поїздки з місця затримання до райвідділу ніж йому підклали у кишеню ті співробітники поліції,які знаходились поряд у патрульному автомобілі,а мотивом цього вважає їх бажання поставити крапку у вчиненні ним в останній час численних порушень закону,через що він наразі є фігурантом інших кримінальних проваджень.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку,суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаного вище злочину,виходячи з такого.

З матеріалів справи встановлено,що 21.07.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про розпочате досудове розслідування кримінального провадження № 0001877 за ч.1 ст.187 КК України за заявою ОСОБА_6 про те,що невстановлена особа під погрозою ножа відкрито заволодів її майном(а.с.5 п.2 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування,а.с.126).

В заяві про залучення до провадження як потерпілого від 21.07.2019 р.потерпіла ОСОБА_6 просила притягнути до кримінальної відповідальності невідомого,який 21.07.2019 р. приблизно о 20.30 год.відкрито під погрозою застосування ножа заволодів її майном та заподіяв матеріальну шкоду(а.с.127).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала,що 21.07.2019 р.приблизно о 20.30 год.вона йшла з виборчої дільниці по вул.Деповській , проходила між будівлями школи № 65 та дитсадку,повз неї пройшов раніше незнайомий хлопець,після чого вона раптово відчула тиск ззаду у спину в області правої лопатки та вимогу не кричати. Коли нападник її розвернув обличчям до себе ,вона побачила у нього розкладний ніж,яким той погрожував порізати обличчя,перемістивши у ділянку шиї,іншою рукою він схопив її за правий лікоть та утримував на місці. Реально сприймаючи погрози застосування ножа,вона була змушена віддати всі гроші з гаманця та телефон,який тримала у руці,після чого нападник її відштовхнув,від чого вона впала,та втік з місця події. Потерпіла одразу звернулась за допомогою до патруля Нацгравдії,що проходив поруч,описала прикмети нападника,його одяг,через нетривалий час нападника затримали та вона одразу його впізнала і переконана,що ним є обвинувачений ОСОБА_4 . Після затримання нападника ,її доставили у Шевченківський ВП,де,як їй стало відомо пізніше,у ОСОБА_4 під час особисто обшуку знайшли її мобільний телефон та ніж,які він не встиг викинути. Впевнена,що під час нападу обвинувачений застосовував ніж,оскільки спочатку вона почула звук,характерний для відкриття леза розкладного ножа,далі відчула тиск у спину гострим предметом,внаслідок чого їй було заподіяно тілесні ушкодження в області правої лопатки,а потім побачила і сам ніж,який запам`ятала та описала слідчому.

Згідно протоколу від 21.07.2019 р.слідчим був проведений огляд місця події та встановлено,що ним є пішохідна асфальтована доріжка на ділянці місцевості між парканом загальноосвітньої школи № 65 та дитсадком,що зафіксовано на фото таблиці(а.с.129-131).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками(з додатком) від 22.07.2019 р.,потерпіла ОСОБА_6 вказала на фотознімок № 2 із зображенням обвинуваченого ОСОБА_4 та пояснила,що саме цей чоловік 21.07.2019 р.біля будинку 81 по вул.Деповській в м.Запоріжжі з погрозою застосування ножа відкрито заволодів її майном(а.с.132-136).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав,що він проходить службу у в/ч № НОМЕР_3 Нацгвардії ,21.07.2019 р.був призначений начальником пішого патруля у складі 3-х військовослужбовців.Під час несення служби,наближаючись до паркану дитсадка по вул.Деповській ,вони почули голосний крик та по радіо отримали інформацію про вчинення злочину чоловіком у червоній футболці та синіх штанях.У цей момент через паркан дитсадка перестрибнув обвинувачений ОСОБА_4 ,який за прикметами відповідав особі злодія,він був затриманий до приїзду оперативної групи,яку викликали з Шевченківського ВП.На місце затримання ОСОБА_4 інший патруль привів потерпілу,яка розповіла,що затриманий з використанням ножа відібрав у неї мобільний телефон,а після прибуття працівників поліції, ОСОБА_4 був доставлений у Шевченківський ВП.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав,що він є військовослужбовцем в/ч № НОМЕР_3 Нацгвардії ,21.07.2019 р.знаходився на службі у складі пішого патруля ,який відпрацьовував маршрут по вул.Моторобудівників.Приблизно о 21.00 год.в районі дитячого садка вони почули шум,побачили,як обвинувачений ОСОБА_4 перестрибнув через паркан дитсадка,в цей час по радіо отримали орієнтування на затримання чоловіка у червоній футболці як підозрюваного у злочині,після чого ОСОБА_10 затримали та повідомили про це у райвідділ поліції. Від працівників поліції свідок чув,що ОСОБА_4 вчинив злочин із застосування ножа,проте патруль його не обшукував,що у обвинуваченого вилучали в подальшому,свідку невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав,що він є командиром резервної роти в/ч № 3033,21.07.2019 р.був призначений начальником військового наряду,що патрулював територію Шевченківського району м.Запоріжжя.Під час несення служби,у вечірній час вони почули крик та побігли на звук,до них звернулась жінка та повідомила ,що невідомий притулив їй до шиї ножа та вимагав віддати усе цінне,забрав у неї мобільний телефон та гроші, описала прикмети злочинця,якого через кілька хвилин затримав інший патруль.В подальшому працівники поліції вилучили у затриманого розкладний ніж,мобільний телефон,готівкові кошти дрібними купюрами,про що затриманий пояснював,що ці речі йому не належать.

Як встановлено з протоколу затримання ОСОБА_4 на підставі ст.208 КПК України від 21.07.2019 р.(час фактичного затримання 20 година 35 хвилин),під час обшуку останнього в присутності понятих з лівого кармана шортів були вилучені:

-грошові кошти на загальну суму 118 гривень різними купюрами,

-предмет,ззовні схожий на ніж шарнірного рамочного типу з маркувальними позначками на клинку «Strider Knives» та номер 313,на руків`ї предмета мається вдавлена в метал гумова накладка з малюнком меча на щиту,

-фіскальний чек магазину «Єва» з порядком номером 34 адреса магазину м.Запоріжжя,пр.Моторобудівників 20,де предметом купівлі є лак гель ефект та зубна паста,

з правого кармана шортів були вилучені:

-мобільний телефон в полімерному чохлі золотистого кольору з наліпкою «Міська молодіжна рада м.Запоріжжя»,телефон в корпусі сірого кольору «Samsung Galaxy A8» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 ,в якому знаходиться сім-карта № НОМЕР_4 ,вилучені предмети були зафіксовані на фотознімках.
При цьому ОСОБА_4 ,ознайомившись з підставами затримання,письмово зазначив,що з ними не згоден,інших зауважень не викладав(а.с.137-142).
Свідок ОСОБА_12 показав в судовому засіданні,що 21.07.2019 р.він у власних справах знаходився в районі Шевченківського ВП,працівники поліції запросили його бути понятим під час обшуку затриманої особи,на що він дав згоду.В його присутності у приміщенні райвідділу обшукували обвинуваченого ОСОБА_4 ,у якого вилучили сенсорний мобільний телефон,ніж,дрібні гроші,якісь папірці.При обшуку був присутній адвокат затриманого,чи давав пояснення про вилучені під час його обшуку речі затриманий,свідок пригадати не зміг через давність подій.

Свідок ОСОБА_13 показав суду,що 21.07.2019 р.у вечірній час до нього звернулись працівники поліції та попросили бути присутнім під час обшуку особи,якого затримали за підозрою у вчиненні злочину,на що свідок погодився.В присутності свідка обшукували обвинуваченого ОСОБА_4 ,вилучили у нього мобільний телефон,розкладний ніж,цигарки,дрібні гроші.Про ніж обвинувачений пояснив,що той йому не належить,про телефон пояснив,що це його власний,проте не зміг його розблокувати.

Як встановлено з протоколу огляду від 25.07.2019 р. з фототаблицею,слідчим в присутності потерпілої ОСОБА_6 був проведений огляд мобільного телефону в полімерному чохлі з наліпкою «Міська молодіжна рада м.Запоріжжя», в корпусі світло-фіолетового кольору «Samsung Galaxy A8» ,який,за поясненнями потерпілої, належить їй(а.с.149-151).
Постановою слідчого від 22.07.2019 р.,вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_4 грошові кошти, предмет,ззовні схожий на ніж шарнірного рамочного типу з маркувальними позначками на клинку «Strider Knives» та номер 313,на руків`ї предмета мається вдавлена в метал гумова накладка з малюнком меча на щиту,фіскальний чек магазину «Єва» з порядком номером 34 адреса магазину м.Запоріжжя,пр.Моторобудівників 20,мобільний телефон в полімерному чохлі золотистого кольору з наліпкою «Міська молодіжна рада м.Запоріжжя» в корпусі сірого кольору «Samsung Galaxy A8» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 ,в якому знаходиться сім-карта № НОМЕР_4 ,були визнані речовими доказами та долучені до кримінального провадження(а.с.147-148).
При дослідженні протоколу пред`явлення речей для впізнання від 25.07.2019 р.з фототаблицею встановлено,що потерпіла ОСОБА_6 попередньо повідомила,що 21.07.2019 р. ОСОБА_4 погрожував їй ножем темного кольору,металевим розкладним,який вона може впізнати,та серед інших пред`явлених їй речей вказала на ніж під номером 4,яким є металевий складний ніж з написом на лезі «Strider Knives»,та пояснила,що саме цим ножем у руках ОСОБА_4 21.07.2019 р.погрожував їй,впізнає ніж за зовнішніми ознаками,розміром та кольором(а.с.143-146).

Висновком експерта № 624 від 26.07.2019 р.встановлено,що садна в ділянках правого ліктьового суглоба,правого плечового суглоба,правої лопаткової ділянки,правого колінного суглоба у ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження ,які утворились не менше ніж від 9-ти травматичних впливів тупого предмета(предметів)індивідуальні характеристики предмета,що травмував,в ушкодженнях не було відображено. Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну,зазначеному в обставинах справи та зі слів потерпілої ОСОБА_6 .Найбільш вірогідне взаєморозташування підозрюваного та потерпілої в момент спричинення останній тілесних ушкоджень могло бути будь-яким,за умов доступності травмованих ділянок для їх ушкодження(а.с.162-163).

Висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 2463 від 19.08.2019 р.встановлено,що ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy A8» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 станом на 21.07.2019 р.становить 7341 гр.37 коп.(а.с.155-159).
Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих не оспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні,які відповідно до ст.95 КПК України є доказом у кримінальному проваджені,отримані після роз`яснення обвинуваченому положень ст.18,42 КПК України та ст.63 Конституції України,суд оцінює як неправдиві,що пояснюється обраною позицією ним захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне

Обвинувачений,не заперечуючи самого факту вчинення протиправних дій відносно потерпілої, посилався на те,що він під час відкритого заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_6 ,не мав при собі ножа,не погрожував ним потерпілій,не заподіював тілесних ушкоджень,грошових коштів у останньої не відбирав.

Однак показання обвинуваченого спростовані сукупністю наведених вище інших доказів,належність,допустимість,достовірність та достатність яких сумнівів не викликає.

Так,потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала на те,що під час нападу на неї ОСОБА_4 використав розкладний ніж,який притулив їй до спини,де пошкодив шкіру в області правої лопатки,через що вона реально сприймала погрозу застосування ножа та не чинила супротиву.

Висновком судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_6 в області правої лопатки виявлено легке тілесне ушкодження,давність та обставини заподіяння якого поясненням потерпілої не протирічать.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 показали,що одразу після вчинення відносно потерпілої протиправних дій остання повідомила про обставини вчинення нападу невідомим чоловіком з погрозою застосування ножа ,після чого був затриманий обвинувачений ОСОБА_4 як особа,за прикметами схожий на нападника,а свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 підтвердили факт вилучення у затриманого ОСОБА_4 ,серед іншого,ножа,який потерпіла надалі впізнала за зовнішніми ознаками.

Крім того,під час обшуку у ОСОБА_4 був вилучений фіскальний чек магазину «Єва» з порядком номером 34 адреса магазину м.Запоріжжя,пр.Моторобудівників 20,де за поясненнями потерпілої вона незадовго до досліджуваних судом подій купила лак та зубну пасту,чек знаходився у гаманці разом з грошима,після заволодіння якими обвинуваченим опинився у нього,чим спростовуються його показання про те,що крім мобільного телефону,іншого майна він у потерпілої не відбирав.

Доводи захисту щодо недостовірності показань потерпілої судом перевірені та підстав для їх критичної оцінки не встановлено.

В судовому засіданні потерпіла детально описала обставини злочину,якого зазнала,вказала його місце,час та наслідки.

Факт затримання обвинуваченого на місці події у зазначений в обвинувальному акті час та обставини вчинення злочину,як їх пояснила потерпіла,підтверджені показаннями зазначених вище свідків,причетність саме ОСОБА_4 до вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_6 також підтверджується вилученням у обвинуваченого належного їй майна,яке є предметом злочину.

Аналізуючи наведене,суд дійшов висновку,що показання потерпілої підтверджені сукупністю інших доказів,які логічні,послідовні,взаємно доповнюють одне одного та не містять протиріч,співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому.
Репутація потерпілої та допитаних судом свідків ,які дали аналогічні по суті показання,не дискредитована,довіра до їх показань не підірвана,мотивів можливої нечесності,як приводу для обмовляння обвинуваченого,захистом не доведено.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати цих осіб,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань,однак жодних об`єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.
Захист не виклав іншої правдоподібної версії подій з наданням доказів на її користь,не представив задовільних та переконливих пояснень встановлених судом фактичних обставин.
Захисник також оспорював допустимість як доказу долученого до кримінального провадження постановою слідчого ножа з тих підстав,що в судовому засіданні сторона обвинувачення цей доказ на дослідження не представила.

Проте суд критично ставиться до таких заперечень з боку захисту,виходячи з наступного.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В статі 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

Відповідно до роз`яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

В судовому засіданні встановлено,що визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні ніж був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_4 під час його особистого обшуку на підставі ст.208 КПК України,одержання його стороною обвинувачення незаконним шляхом захист не довів.

Зазначений доказ був відкритий стороні захисту в порядку ст.290 КПК України,клопотань про його огляд в судовому засіданні захист не заявляв.

При обґрунтуванні обвинувачення у вироку суд враховує протоколи слідчих та процесуальних дій як джерела доказів ,що містять фактичні дані про обставини,які підлягають доказуванню,тому доводи захисту ,які цих відомостей не спростовують,на висновки суду не впливають.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

В цьому питанні суд також керується практикою ЄСПЛ,викладеною у рішенні «Хан проти Сполученого Королівства»,в якому зазначено,що ,хоча один із доказів і містить ознаки процесуального порушення,протесам судовий розгляд був справедливим і інші докази у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого,а сам факт вчинення діяння саме обвинуваченим розумних сумніві не викликає,суд не зобов`язаний визнавати цей доказ недопустими.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України»,та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ,висловлене у постанові від 04.07.2018 р.у справі № 688/788/15-к провадження № 51-597км17.

Версія обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_4 злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин є не тільки більш вирогідною за версію захисту,а і єдино можливою з урахуванням досліджених доказів.

Враховуючи наведене,за результатами дослідження доказів суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину ,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

При вирішенні питання про кваліфікацію дій обвинуваченого,суд виходить з такого.

Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК)- це напад з метою заволодіння чужим майном,поєднаний

із насильством,небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого,або

з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти

умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом

застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в

частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із

застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я

особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно

від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Судом встановлено,що обвинуваченим ОСОБА_4 відносно потерпілої ОСОБА_6 були вчинені протиправні дії,які з об`єктивної сторони є злочином,передбаченим ч.1 ст.187 КК України.

Дії обвинуваченого прокурором в обвинувальному акті були кваліфіковані по ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном,поєднаний з насильством,небезпечним для життя чи здоров`я особи,яка зазнала нападу(розбій),вчинений особою,яка раніше вчинила розбій.

В обґрунтування такої кваліфікації дій обвинуваченого прокурор в обвинувальному акті посилається на наявність в провадженні суду іншого кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.187 КК України,яке на час ухвалення цього вироку не розглянуто.

Відповідно до роз`яснень,викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р.»Про судову практику у справах про злочини проти власності»,за змістом частини другої статті 187 КК розбій вважається повторним, якщо його вчинено особою, яка раніше

вчинила розбій або бандитизм.

Ознака повторності відсутня,якщо за раніше вчинений злочин

особу було звільнено від кримінальної відповідальності або якщо

судимість за раніше вчинений злочин було погашено чи знято в

установленому законом порядку, або якщо на момент вчинення нового

злочину минули строки давності притягнення особи до кримінальної

відповідальності за раніше вчинений злочин.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічний принцип закріплено у ч. 1 ст. 17 КПК України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Порушенням вказаних приписів закону є зазначення судом у мотивувальній частині вироку при викладенні обвинувачення, визнаного судом доведеним, що обвинувачений раніше вчинив інший злочин , якщо відсутній обвинувальний вирок, яким було би доведено його винуватість у вчиненні відповідних дій.

Відтак,наявність в провадженні суду іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_4 про вчинення протиправних дій за ч.1 ст.187 КК України,за відсутності обвинувального вироку,що набрав законної сили,виключає можливість для суду зробити законний висновок,що ОСОБА_4 раніше

вчинено розбій ,тому у його діях кваліфікуюча ознака повторності за ч.2 ст.187 КК України відсутня.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує по ч.1 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном,поєднаний з насильством,небезпечним для життя чи здоров`я особи,яка зазнала нападу(розбій).

Як встановлено ст.61 Конституції України,юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та враховує відомості про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання,до затримання мешкав у сім`ї, не працював,має негативні наслідки для здоров`я як наслідок вживання наркотичних засобів та алкоголю,раніше не судимий,проте наразі відносно нього наявні інші кримінальні провадження за вчинення корисливих злочинів.

Обставин,які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного,відсутність критичної оцінки своїх дій,суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції статті 187 ч.1 КК України.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,щопід час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,спів мірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення.Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст..100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

До обвинуваченого судом застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 13.01.2020 р.включно,який до набрання вироком законної сили доцільно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,392 КПК України,суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного затримання з 21.07.2019 року.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, в у строк покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21.07.2019 року по день постановлення вироку 09.01.2020 року як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Речові докази:

- грошові кошти на загальну суму 118 гривень купюрами 100 гривень-МР9620945,10 гривень-ЦЗ7275373,5 гривень-УГ2828993,1 гривня-УЕ7195133,1 гривня-УН1980178,1 гривня- ТА6509259,передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП ДВП ГУПН в Запорізькій області-повернути потерпілій ОСОБА_6 як власнику;
- мобільний телефон в полімерному чохлі золотистого кольору з наліпкою «Міська молодіжна рада м.Запоріжжя» в корпусі сірого кольору «Samsung Galaxy A8» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 ,в якому знаходиться сім-карта № НОМЕР_4 ,переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 -залишити їй як власнику;
-ніж шарнірного рамочного типу з маркувальними позначками на клинку «Strider Knives» та номер 313,на руків`ї предмета мається вдавлена в метал гумова накладка з малюнком меча на щиту,фіскальний чек магазину «Єва» з порядком номером 34 адреса магазину м.Запоріжжя,пр.Моторобудівників 20, передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП ДВП ГУПН в Запорізькій області-знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинувачем,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1