Дата документу 13.03.2020
Справа № 334/136/20
Провадження № 1-кс/334/547/20
УХВАЛА

іменем України

13 березня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

представника власника майна адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м.Запоріжжя клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_5 по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 січня 2020 року під №0000094 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, мотивуючи тим, що слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізької області за кримінальним провадженням внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000094 від 09 січня 2020 року після огляду автотранспортного засобу «Infiniti», реєстраційний номер НОМЕР_1 вилучив зазначений автомобіль та звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту. На вилучений автотранспортний засіб арешт накладений 21 січня 2020 року.

Зокрема, транспортний засіб, фактично належить ОСОБА_6 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , але у ОСОБА_7 фактично вилучений транспортний засіб.

Відповідно до норм діючого КПК України сама процедура вилучення майна проведена на думку захисту з порушенням вимог чинного законодавства, а саме норм ст.233 КПК України.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти розглянуто слідчим суддею у відсутність власника майна відповідно до ч.2 ст.172 КПК України.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

По-перше: ні власник ні ОСОБА_8 не є підозрюваним, обвинуваченим, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

ОСОБА_6 є добросовісним набувачем на зазначений вище вилучене майно, оскільки придбав його за оплатним договором купівлі-продажу за власні кошті.

Право власності на вказаний транспортний засіб підтверджується відповідними документами.

Згідно Витягу з кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення ніякого відношення до злочину не має, та взагалі відсутній склад злочину.

Відомості про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення відносно - взагалі відсутні.

По друге: За приписами ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

збереження речових доказів;

спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру

щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення

і цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Спеціальна конфіскація не передбачена ч.1 ст.286 КК України, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди неможливо, адже ніякого відношення до злочину не має та складу злочину не має. Для накладання арешту на тимчасово вилучене майно обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра, що передбачено ч.3 ст.132 КПК України. Обґрунтована підозра визнається такою, якщо є факти або інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення у межах кримінального провадження і це може бути підтверджено пред`явленою підозрою згідно зі ст.ст. 276-278 КПК України, (рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, п.175 (NechiporukandYonkalov.Ukraine також «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» Fox, CampbellandHartley v. theUnited Kingdom від серпня 1990, п.32, Series A, №182).

Згідно з ч.1 ст.167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Відповідно до ст.131 КПК України, тимчасове вилучення майна є видом забезпеченням кримінального провадження. Для можливості його подальшого утримання та накладення арешту у кримінальному провадженні слідчим повинна бути доведена наявність обґрунтованої підозри, чого вимагає ч.3 ст.132 КПК України.

Згідно норм кримінально-процесуального кодексу України слідчий повинен довести, що транспортний засіб використовувався (застосовувалась) у злочинній діяльності. При огляді незрозуміло з яких фактичних обставин слідчий зробив висновки про «можливе» застосування його в злочинній діяльності, у тому числі по обставинам зазначених у фабулі кримінального провадження.

Відповідно до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ судової практики щодо розгляду суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07 лютого 2014 року, навіть коли у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному кабінетом Міністрів України, а саме: п.7 Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 значений порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України в новій редакції арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судці або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна(ч.11 ст.170 КПК України).

Як передбачено у ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно ст.110 КПК України на яку обов`язково повинен посилатися слідчий суддя, вказано, що процесуальне рішення повинне містити мотиви прийняття рішення, їх обґрунтування з посиланням на матеріали кримінального провадження.

Вважає, що наведені доводи власника та твердження органу досудового розслідування про те, що арештований транспортний засіб має ознаки речових доказів не є допустимими. Просить скасувати у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №№0000094 від 09 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.286 КК України арешт від 16 серпня 2019 року автомобіля «Infiniti», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зобов`язати слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути вказане майно ОСОБА_9 .

В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання про скасування арешту майна.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити в задоволенні даного клопотання.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши доводи представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 , думку прокурора, слідчого вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що 09 січня 2020 року були внесені відомості до ЄРДР під №0000094 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на автомобіль марки «Infiniti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та яким керував ОСОБА_9 , та котрий знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів при Дніпровському ВП ГУНП в Запорізькій області, з тимчасовим позбавленням права на розпорядження та користування даним транспортним засобом.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року метою накладення арешту на автомобіль марки «Infiniti», реєстраційний номер НОМЕР_1 є забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, оскільки вказаний автомобіль зберігає на собі сліди кримінального правопорушення та обґрунтовано має значення для встановлення обставин скоєння вищевказаного кримінального правопорушення.

Постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_4 в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню за №0000094 призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України.

Отже, суд приходить до висновку, що вказаний арешт за ухвалою слідчого судді від 21 січня 2020 року на автомобіль по суті є формою забезпечення доказів у кримінальному провадженні, зняття арешту з автомобіля на даний час може негативно вплинути на хід досудового розслідування, в збереженні арешту вилученого майна є нагальна потреба, а тому на теперішній час слідчий суддя не вбачає підстав для скасування арешту в порядку ст.174 КПК України на тимчасово вилучене майно, накладеного ухвалою слідчого судді. Заявником при зверненні до суду не доведено, що на даний час відсутні потреби у застосуванні арешту майна або необґрунтованість його накладення, у зв`язку з чим слідчий суддя на даному етапі досудового розслідування не знаходить достатніх підстав для задоволення внесеного клопотання про скасування арешту.

Відповідно до роз`яснень пункту 13 листа ВССУ №223-558/0/4-13 від 05 квітня 2013 року, рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п.9 ч.1 ст.309 КПК), оскарженню не підлягає.

Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, щодо відмови в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 січня 2020 року під №0000094 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1