ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3231/19 Справа № 184/2126/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
представника установи виконання покарань ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали подання Державної установи "Покровський виправний центр (№79)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 за апеляційною скаргою останньої на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ржищів, Когарлицького р-ну, Київської області, громадянки України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні подання Державної установи "Покровський виправний центр (№79)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши відомості про особу засудженої, а також положення ч.7 ст.154 КВК України, посилався на те, що з моменту постановлення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, до моменту звернення адміністрації «Покровського виправного центру (№79)» до суду 02 жовтня 2019 року з поданням, пройшло менш ніж 6 місяців. За цих обставин, суд дійшов висновку, що засуджена не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, її поведінка не може свідчити про її виправлення, що вказує на відсутність підстав, передбачених ст. 81 КК України, а відтак неможливість умовно-дострокового звільнення засудженої від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджена просить ухвалу скасувати та задовольнити подання установи відбування покарань, застосувавши до неї положення ст. 81 КК України та звільнивши від відбування покарання умовно-достроково.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_7 посилається невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Так, на переконання засудженої, її характеристика за час відбування покарання свідчить про доведення виправлення та вказує на можливість її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. ОСОБА_7 зауважує, що установа двічі за рік звертається до суду з відповідним поданням, що також вказує на її сумлінну поведінку та ставлення до праці. Твердження суду про недостатність трьох заохочень для її виправлення засуджена вважає хибними, оскільки закон не встановлює кількість заохочень для можливості застосування положень ст. 81 КК України. Висновки суду про те, що завдана злочином шкода не відшкодована, ОСОБА_7 вважає необґрунтованими. Засуджена звертає увагу суду на те, що до 21 листопада 2018 року сплачувала кошти в рахунок відшкодування збитків добровільно, без виконавчих документів, та наразі вона сплатила на користь потерпілих 1860 грн., а також повністю відшкодувала процесуальні витрати у справі в розмірі 860 грн. ОСОБА_7 вважає, що ці обставини необґрунтовано залишились поза увагою суду. Окрім цього, засуджена звертає увагу на те, що скоїла злочин вперше, до засудження перебувала у цивільному шлюбі, має чоловіка, який чекає на її звільнення, сина, 1995 року народження, який навчається у м. Києві, а також літніх мати та батька, в якого діагностували рак 3 ступеня. До того ж, вона має намір працевлаштуватись.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженої та представника установи виконання покарань, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженої щодо безпідставної відмови у застосуванні до неї умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Частиною 3 цієї статті встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Водночас, ч. 7 ст. 154 КВК України встановлено, що у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 4 років обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із розпорядженням товарно-матеріальними цінностями на строк 2 роки, призначеного їй вироком Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358, ст. 70 КК України.
Разом із цим, судом встановлено, що 18 лютого 2019 року Державна установа Покровський виправний центр (№ 79) зверталась до суду з поданням про заміну засудженій ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, за результатами розгляду якого у застосуванні положень ст. 82 КК України ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року було відмовлено.
За таких обставин, з огляду на те, що установа виконання покарань звернулась до суду повторно, з порушенням строків, передбачених ч. 7 ст. 154 КВК України, тобто раніше збігу шести місяців з часу ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні подання.
Доводи засудженої про неврахування судом даних про її особу, за цих умов, суд апеляційної інстанції вважає такими, що оцінці не підлягають.
З урахуванням наведного, суд вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4