Справа № 405/2890/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2020 р. м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000018,
В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 12.02.2020 року зокрема на автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 5697 грн., вісім аркушів друкованого тексту типу квитанції (чеки); аркуш паперу з рукописним текстом на ньому; два мобільних телефони марки «Самсунг», які належать ОСОБА_4 . На обгрунтування клопотання зазначив, що СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000018 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України за фактом вчинення 11.02.2020 року вимоги передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим ОСОБА_8 (вимагання), за попередньою змовою групою осіб. В рамках вказаного кримінального провадження 11.02.2020 року в порядку ст.. 233 КПК України було проведено обшук в ході якого у ОСОБА_4 вилучено автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 5697 грн., вісім аркушів друкованого тексту типу квитанції (чеки); аркуш паперу з рукописним текстом на ньому; два мобільних телефони марки «Самсунг». В подальшому на вказані речі і документи ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2020 року накладено арешт із застосування заборони розпорядження та користування вказаним майном. На момент звернення до слідчого судді з даним клопотанням пройшло більше двох місяців з моменту винесення ухвали. Усі можливі слідчі дії з речами вилученими у ОСОБА_4 проведені, а саме їх огляд, доручення до справи в якості речового доказу. Безпосередньо вказані речі вилучені у ОСОБА_4 не містять будь яких слідів злочину, не є його предметом або майном, яке підлягає конфіскації. Крім того, ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не є особою відносно якої оголошено підозру. При цьому не було відомо та встановлено той факт, що ОСОБА_4 використовує вказаний автомобіль для перевезення своєї дружини ОСОБА_9 , яка є інвалідом ІІ групи та потребує догляду, а також для забезпечення заробітком родини (дружини, неповнолітньої доньки), шляхом надання транспортних послуг щодо перевезення громадян. Вважає, що на даний час відпала потреба у накладення арешту на вказане майно.
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, просив клопотання задовольнити, при цьому зазначив, що у разі неможливості повного скасування арешту майна,просив задовольнити клопотання в частині можливості користування автомобілем ВАЗ 2106.

Слідчий в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, заперечував проти скасування арешту на майно. Проте, не заперечував проти задоволення клопотання в частині скасування заборони користування автомобілем ВАЗ 2106.

Слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників та на підставі наявних матеріалів.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч. 1 ст. 26 КПК України).

Враховуючи принцип диспозитивності кримінального судочинства слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників процесу, на підставі наявних матеріалів клопотання.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2020 року накладено арешт зокрема на автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 5697 грн., вісім аркушів друкованого тексту типу квитанції (чеки); аркуш паперу з рукописним текстом на ньому; два мобільних телефони марки «Самсунг», які належать ОСОБА_4 та заборонено користуватися та розпоряджатися цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації в підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації в юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
Аналіз положень ст. 174 КПК України свідчить, що тягар доведення необхідності та обґрунтованості скасування арешту покладається на особу, яка звертається з даним клопотанням.
При цьому, слідчим суддею відзначається, що арешт на майно накладений відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки слідчий суддя прийшов до переконання, що вказані в клопотанні про арешт майна речі і документи відповідають критеріям п. 1 ч. 2. ст. 167 КПК України та відносно даного майна існують ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.
Проте враховуючи, що досудове розслідування здійснюється слідчим та прокурором, які є самостійними у своїй процесуальній діяльності та самостійно визначають обсяг слідчих дій, під час розгляду клопотання доказів того, що скасування арешту не зашкодить досудовому розслідуванню стороною захисту не надано.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, слідчим суддею враховується, що вказаний автомобіль є єдиним джерелом доходу ОСОБА_4 , останній позбавлений можливості забезпечити належні умови для життя членів його сім`ї, зокрема дружини яка є інвалідом ІІ групи та неповнолітньої доньки, а відтак слідчий суддя приходить до переконання, що в даному випадку відсутня об`єктивна необхідність у подальшому існуванні арешту в частині заборони користування автомобілем марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене, клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.
Керуючись ст.ст.174,369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000018 - задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2020 року у кримінальному провадженні № 0000018 на автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 в частині заборони користування вказаним автомобілем.
В решті клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_10