Справа №463/2361/20
Провадження №1-кс/463/1433/20
У Х В А Л А

19 березня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 від 06 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся із скаргою до слідчого судді про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 від 06 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000100 від 07.06.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365. ч.3 ст.296 КК України. Просить скасувати вказану постанову.

Скаргу мотивує тим, що 13 березня 2020 року отримав копію постанови про відмову у визнанні його потерпілим, що на його думку не відповідає ч.2 ст.55 КПК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 02.07.2004 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів». Оскільки у зверненні про залучення в якості потерпілого ОСОБА_3 зазначив про завдання йому значної моральної шкоди, тому вважає постанову слідчого ДБР про відмову у визнанні його потерпілим незаконною, необґрунтованою, такою, що порушує його права, у зв`язку з чим просить її скасувати.
В судове засідання скаржник не з`явився, в прохальній частині скарги просить розгляд такої проводити у його відсутності.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, скерував на адресу суду копію оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, вважаю, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частина перша ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Із змісту ч. 2 ст. 55 КПК України випливає, що права і обов`язки потерпілого виникають у заявника автоматично, лише у випадку подання заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо нього.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

06 березня 2020 року слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000100 від 07.06.2018.

Згідно положень ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Тобто встановлено, що слідчим розглянуто клопотання ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого, та за результатами розгляду такого винесено оскаржувану постанову.
В ході досудового слідства, а також під час судового розгляду не здобуто жодного підтвердження про те, що кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.1 ст.364, ч.1 ст.365. ч.3 ст.296 КК України, заявнику завдана моральна шкода. Заявником не долучено до матеріалів скарги його заяви поданої слідчому про залучення в якості потерпілого. Жодної інформації про завдану заявнику шкоду не містить також і подана до суду скарга від 30.01.2020р. Скаржник лише зазначає, що йому заподіяно моральну шкоду, однак не вказує у чому така полягає.

Отже, враховуючи наведене та керуючись принципом змагальності кримінального процесу, суд дійшов висновку, що підчас судового розгляду не встановлено жодних даних, які б давали підстави вважати, що вказаним кримінальним правопорушенням скаржнику завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. В зв`язку з чим підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами статей 55, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 від 06 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000100 від 07.06.2018.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1