Справа № 496/1608/19
Провадження № 1-кп/496/20/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 рокуБіляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Біляївський районний суд Одеської області розглядає вказане кримінальне провадження.
24 травня 2020 року спливає двомісячний термін тримання ОСОБА_4 під вартою.
Прокурором до суду подано клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, посилаючись на наявність достатньої кількості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду, а також вчинити новий злочин, зазначені ризики на цей час не відпали, що виключає застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого та обвинувачений заявили усне клопотання в якому зазначили, що вважають за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід обвинуваченому у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали що додані до клопотання, суд дійшов до наступного:
ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину.
Приймаючи рішення про можливість продовження строку тримання під вартою суд приймає до уваги, що відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier проти France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний раніше ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 24 травня 2020 р., а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, також суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, суд враховує тяжкість інкримінованого йому злочину, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі та те, що злочин було вчинено обвинуваченим у період іспитового строку, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, враховуючи те, що інші характеризуючи данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа обґрунтовано обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти життя особи, враховуючі інші зібрані досудовим слідством матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним продовжити ізоляцію ОСОБА_4 від суспільства, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Суд звертає увагу, що обставини які можуть вважатись судом як істотні для зміни запобіжного заходу на домашній арешт на час прийняття рішення обвинуваченим або його захисником, суду не надані, і судовим розглядом не встановлені, а твердження захисника обвинуваченого, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання не зменшує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, тому суд приходить до висновку залишити без задоволення усне клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Суд вважає, що заслуговують на увагу доводи прокурора, про існування ризиків того, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду.
Інших доводів, які мають бути враховані судом, і які об`єктивно вказують на зміну тих обставин, що були підставою для обрання та подальшого продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту чи обвинуваченими не надано.
Приймаючи до уваги викладені обставини та встановлені в судовому засіданні ризики, суд приходить до висновку про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому продовження раніше обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу зазначеній особі, у вигляді тримання під вартою в ДУ ОСІ в Одеській області, є виправданим.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 331, 395 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені усного клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме з 21 травня 2020 року по 19 липня 2020 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ ОСІ.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі начальнику ДУ ОСІ.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 26 травня 2020 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1