Житомирський апеляційний суд
Справа №275/570/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №275/570/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання:
-за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
-за ч.4 ст.187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
-за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Крюківського районного суду м.Кременчука від 29.11.2018, остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді 14 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_10 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 23.06.2015, остаточно визначивши ОСОБА_10 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Початком строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 обчислено з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано ОСОБА_10 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 23.03.2018 по 21.07.2018 включно у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цим же вироком, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання:
-за ч.4 ст.187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
-за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_9 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 10.10.2014, остаточно визначивши ОСОБА_9 покарання у виді 14 років 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Початком строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_9 обраховано з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 23.03.2018 по 23.07.2018 та з 24.07.2018 до дня набранням вироком законної сили у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Майно ОСОБА_9 на яке ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 27.03.18, накладений арешт, а саме мобільний телефон марки «Флай» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 600 грн, купюрами 3 штуки по 200 грн., грошові кошти в сумі 2 грн, копійками по 25, 5 та 10 коп. - залишити під арештом до виконання вироку в частині конфіскації майна.
В іншій частині арешт на майно накладений ухвалами слідчих суддів Корольовського районного суду м. Житомира від 22.03.2018 року, 26.03.2018 року, 27.03.2018 року (а.к.п. 56, 62, 68, 74) - скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів з кожного по 23263 грн. 84 коп.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи в сумі 572 грн.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 07.03.2018 приблизно о 19 години обвинувачений ОСОБА_10 знаходився поблизу магазину «Шлях», що за адресою вул. Матросова, 32б, м. Заводське, Лохвицького району Полтавської області, де побачив велосипед «Мінськ», який був залишений ОСОБА_11 на місці для стоянки велосипедів, що біля входу до магазину. В цей же час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_10 виник раптовий умисел на таємне повторне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу, повторно таємно, умисно викрав велосипед марки «Мінськ» належний ОСОБА_11 , вартістю 600 гривень, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому на вказану суму.
20.03.2018 року, у обідній час, у ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямованого на заволодіння майном із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня, близько 20 години, ОСОБА_10 діючи спільно із ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибули до місця проживання потерпілої ОСОБА_12 , що за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 шляхом ривка пошкодив запираючий механізм вхідних дверей будинку, після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 незаконно проникли до вказаного будинку. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_10 завдав ОСОБА_12 декілька ударів в область обличчя з метою подолання опору потерпілої, від яких остання впала на ліжко.
Після чого, ОСОБА_10 зняв зі своїх спортивних штанів шнурок, яким разом із ОСОБА_13 зв`язав руки потерпілої та прив`язав до стегна правої ноги.
В подальшому, з метою удушення ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знайшли у приміщенні будинку фрагмент тканини, хустку та тюль, після чого спільними зусиллями обгорнули ними обличчя ОСОБА_12 , перекривши таким чином дихальні шляхи та стиснувши зав`язали на потилиці і таким чином умисно її вбили.
Внаслідок спільних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження у виді: неправильно-прямокутного синьо-фіолетового синця на підборідді справа з переходом на верхню частину шиї, перелому правого ріжка під`язикової кістки в місці його з`єднання з тілом та темно-червоними крововиливами в м`які тканини шиї справа в верхній частині; темно-червоних крововиливів в місці біфуркації сонної артерії праворуч в навколосудинну клітковину та рефлоксогенну зону, масивного неправильно-овального синьо-фіолетового синця навколо правого ока з переходом на праву виличну ділянку, неправильно-чотирикутного синця на спинці та крилах носа зліва та справа з переходом в ділянку носо-губного трикутника на фоні якого лінійне садно вкрите червоно-коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри в ділянці носо-губного трикутника зліва, прямокутних темно-червоних крововиливів на верхній губі зліва і справа та на нижній губі справа, темно-червоних крововиливів по обидві поверхні від тіла язика та на його корені, двох поверхневих ран з нерівними краями, заокругленими кінцями, пологими стінками та дном виповненими підлеглими тканинами на фоні крововиливів на верхній губі, неправильно-овального синця на лівій щоці в 1 см. ззовні від кута рота, на фоні якого аналогічне вищеописаним прямокутне садно, трьох неправильно-овальних саден вкритих червоно-коричневою кіркою розташованою рівня оточуючої шкіри на підборідді в центрі, зліва та справа, двох неправильно-овальних синьо-фіолетових синців в проекції основи великого пальця по тильній поверхні лівої кисті та в середній третині лівого передпліччя по задній поверхні, двох неправильно-прямокутних синьо-фіолетових синців в нижніх третинах обох гомілок по зовнішніх поверхнях, овального садна вкритого червоно- коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри на лівому колінному суглобі, неправильно-прямокутного лінійного синця по окружності правого стегна в нижній частині, неправильно прямокутного синьо-фіолетового синця в проекції правого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні, прямокутного синьо-фіолетового синця в проекції лівого променево-зап`ястного суглобу по передній поверхні.
Смерть ОСОБА_12 настала від рефлексогенного шоку в результаті тупої закритої травми шиї з переломом правого ріжка під`язикової кістки та масивним крововиливом в м`які тканини шиї і рефлексогенну зону.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, поєднаними із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відшукали у будинку грошові кошти в сумі 7200 гривень, а також мобільний телефон потерпілої марки «Nokia», моделі «1280», ІМЕІ: НОМЕР_3 із сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» та коштами на рахунку в сумі 20 грн., якими заволоділи та у подальшому розпорядились на власний розсуд.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду першої інстанції, вважає його не законним, просить змінити вирок, визнати його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України та призначити йому більш м`яке остаточне покарання із застосуванням ст.ст.70. 71 КК України в межах санкції вказаних статей КК України. Зазначає, що в ході всього судового розгляду ОСОБА_14 визнавав свою вини у вчиненому частково, умислу на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 у нього не було, будь-яких тілесних ушкоджень він ОСОБА_15 не завдавав, а лише зав`язав руки та рот потерпілої. Під час його перебування в будинку ОСОБА_12 була притомна та могла дихати крізь хустинку. Коли вони із ОСОБА_10 залишили будинок ОСОБА_12 була жива. Його показання підтверджуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_16 , даними слідчого експерименту від 26.03.2018 за участю ОСОБА_10 , даними слідчого експерименту від 26.03.2018 за участю ОСОБА_9 , висновком судово-медичної експертизи № 311 від 10.04.2018 Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я в Житомирській області МОЗ України. Судом не було належним чином досліджено висновок судово-медичної експертизи №311 від 10.04.2018, а сам висновок не відповідає фактичним обставинам справи, при цьому будь-які заяви ОСОБА_9 щодо невідповідності висновку судово-медичної експертизи в цій частині судом були проігноровані, а сам висновок фактично не досліджувався. Протягом усього досудового розслідування та судового розгляду показання ОСОБА_9 були послідовними, вони також узгоджуються з обставинами встановленими в ході огляду місця події від 21.03.2018. Причиною смерті ОСОБА_12 став рефлексогенний шок (тобто травматичний шок). Враховуючи, що рефлексогенний шок (травматичний шок) часто спостерігається у людей похилого віку, які чутливі до больових подразників, він може виникнути при пошкодженнях, що не супроводжуються великою крововтратою, особливо якщо травмовані найбільш чутливі зони (рефлексогенні зони) та він може виникнути як відразу після травми так і через тривалий проміжок часу, а тому ігнорування судом заяв та показань ОСОБА_9 щодо невідповідності висновку судово-медичної експертизи обставинам справи є явною неповнотою судового розгляду, яка призвела до того, що висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвокатів, обвинувачених, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку є обов`язковим відповідне зазначення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; тощо.
За змістом ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та ухвалив вирок, який є незаконним та необґрунтованим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав частково та показав, що 20 березня 2018 разом з ОСОБА_10 перебував в селі Брусилівського району, назву якого не запам`ятав. Цього ж дня вони вирішили пограбувати дачний будинок, оскільки вважали, що в ньому ніхто не проживає. Коли підійшли до будинку, він постукав у вікно та почув голос ОСОБА_12 . В цей же момент ОСОБА_10 ривком відкрив вхідні двері і зайшов у будинок, а він залишився спостерігати за сусідом, який знаходився на дорозі навпроти двору будинку та курив. Згодом він зайшов до будинку та побачив, що потерпіла лежить на дивані, а ОСОБА_10 тримає її за руки. ОСОБА_10 попросив його потримати руки потерпілої. Потім він зв`язав руки потерпілої шнурком від штанів та зв`язані руки прив`язав до її ноги. Також він знайшов хустину та зав`язав рот потерпілої ОСОБА_12 , однак вважає, що вона могла дихати через хустинку. Потерпіла лежала і стогнала, так її і залишили в будинку. Потерпілу залишили зв`язаною, оскільки побоювались, що якщо її розв`язати, то вона покличе на допомогу сусіда. Удари потерпілій він не наносив, був наляканий та хотів швидше піти з будинку. Чи наносив ОСОБА_10 удари потерпілій не знає, оскільки не відразу зайшов до будинку, тому не бачив. Перебуваючи в будинку знайшов 7200 грн., які забрав, а ОСОБА_10 забрав мобільний телефон марки «Нокіа».
Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину передбаченого п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України визнав частково та показав, що 20.03.2018 у с.Ставище, Брусилівського району Житомирської області, разом з ОСОБА_9 проник до будинку потерпілої ОСОБА_12 через двері, штовхнувши їх рукою. ОСОБА_12 кричала на них чому вони прийшли. Він тримав потерпілу за руки, а ОСОБА_9 зв`язував руки потерпілої шнурком від його спортивних штанів та прив`язав до стегна правої ноги. ОСОБА_9 зав`язав ОСОБА_12 рот хусткою щоб вона не кричала. Після цього, вони поклали потерпілу на диван. Тілесних ушкоджень потерпілій не наносили, однак хустку зав`язали сильно. Наміру вбивати потерпілу не мали, а лише хотіли обікрасти. В будинку викрали гроші в сумі 7200 грн. та телефон марки «Нокіа».

Разом з тим, під час судових дебатів обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свою вину визнали повністю та зазначили, що вчинили злочини за обставин вказаних в обвинуваченні.
Апеляційний суд звертає увагу, що оскільки в ході судових дебатів обвинувачені істотно змінили свої показання щодо обставин вчинення ними кримінальних правопорушень, суду першої інстанції слід було керуватися положеннями ч.5 ст.364 КПК України, тобто відновити з`ясування обставин справи, встановлених під час кримінального провадження, з метою повторного допиту обвинувачених, дослідження та перевірки їх показань. Проте, суд першої інстанції, повторно обвинувачених не допитав, а в основу вироку як доказ вини поклав їх заяви, які носили загальний не конкретний характер, які були висловлені під час судових дебатів.
При цьому, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку формально навів показання обвинувачених про їх часткове визнання своєї вини в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях. Однак, будь-якого аналізу та оцінки цим показанням з метою їх спростування у вироку надано не було. Тобто, за результатами судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції протиріччя в показаннях обвинувачених у належний процесуальний порядок не було з`ясовано та усунуто. Суд першої інстанції у вироку без відповідного мотивування взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Також, на переконання апеляційного суду, в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції не перевірено та вироком переконливо не встановлено за яких обставин, в який спосіб та ким з обвинувачених були спричинені ОСОБА_12 тілесні ушкодження від яких настала її смерть. Таким чином, встановлені вироком фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, є неповно дослідженими, висновки суду є передчасними.
Так, не досліджено чи могли виникнути тілесні ушкодження, що призвели до смерті, в момент нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_10 в обличчя ОСОБА_12 , чи від спільних дій ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , коли обвинувачені намагались обгорнути хусткою та іншими тканинами обличчя ОСОБА_12 . Суду першої інстанції слід було більш ретельніше дослідити та проаналізувати з відповідною оцінкою в сукупності із іншими доказами в кримінальному провадженні висновок судово-медичної експертизи №311 від 10.04.2018, щодо утворення, характеру заподіяння та причин настання смерті потерпілої ОСОБА_12 .
Дослідження наведених обставин має значення для встановлення дійсних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та правильної кваліфікації дій обвинувачених.
Вирок суду, який стосується визнання винними ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні особливо тяжкого злочину, ухвалено без належного обґрунтування, аналізу та оцінки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, за змістом носить формальний характер з перерахуванням наявних в справі доказів, тобто не відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Вище зазначені порушення вимог КПК України, суд апеляційної інстанції вважає істотними та такими, що дають підстави для скасування вироку і призначення нового судового розгляду відповідно до положень ст.9 ч.6, 8, 17, 22, 26, ст.411, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України, у зв`язку чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Апеляційний суд в порядку ст.404 КПК України вважає, що вирок суду підлягає скасуванню і щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки встановлені порушення також стосуються і його відповідних інтересів.
Згідно ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази та дати їм належну оцінку у рішенні, уникнувши у ньому протиріч та не дотримання вимог матеріального та процесуального закону, тобто ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване судове рішення.
У зв`язку з необхідністю скасування вироку, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених.
Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкціями статтей обвинувачення, дані про особи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість з боку обвинувачених ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 листопада 2019 року відносно ОСОБА_9 та в порядку ст.404 КПК України відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити кримінальне провадження №275/570/18 до нового розгляду в суді першої інстанції.
Продовжити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.07.2020 року.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :