У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2019 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 , ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали вказаного вище кримінального провадження,по якому затверджений обвинувальний акт.
В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 ,яке мотивовано тим,що ОСОБА_4 раніше був судимий,обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину,ризики його втечі,продовження злочинної діяльності,які були враховані під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою,продовжують існувати.
З підстав,передбачених ст.177,197,199,315 КПК України,просить суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.
Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора та пояснив,що до обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою,він за повістками з`являвся до слідчого майже щодня,від слідства не переховувався,неофіційно працював на будівництві,інших злочинів не вчинив,мешкав з матір`ю у квартирі,де постійно зареєстрований,тому ризиків,на які посилається прокурор,фактично не існує.
Захисник ОСОБА_5 по суті клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою зазначила,що ризики, наведені прокурором, на час розгляду клопотання нівельовані, обвинувачений має міцні соціальні та сімейні зв`язки,постійне місце проживання, до затримання неофіційно працював,за станом здоров`я потребує нагляду лікарів.
З цих підстав просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою та просила обрати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою,суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України суд під час підготовчого провадження за клопотанням учасників судового провадження має право обрати,змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження розглядає,в тому числі питання про доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до положень ст.ст.132 КПК України,заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ст.197,199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з*явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи.Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).
У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:»Щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)
Строк дії обраного судом запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 05.06.2019 р.
При розгляді клопотання прокурором висловлено позицію про те,що на теперішній час наявні ризик продовження злочинної діяльності,ризик втечі,ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Водночас,в підготовчому засіданні обвинувачений та його захисник повідомили ,що стороною обвинувачення всі докази по кримінальному провадженню зібрані,заяви від потерпілого або свідків про вплив на них з боку ОСОБА_4 або інших осіб в його інтересах відустні,тому існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню невизначеним чином об*єктивно не підтверджується та не відповідає процесуальній позиції обвинуваченого.
Обвинувачений,хоча і був раніше судимий,проте наявні відомості про кримінальне минуле самі по собі не дають підстав для висновку про високий ризик продовження ним злочинної діяльності або втечі від суду,під іншим кримінальним переслідуванням обвинувачений наразі не перебуває.
Посилання прокурора на пред`явлення ОСОБА_4 у 2016 р.підозри у вчиненні іншого злочину не варті на увагу,оскільки зазначене кримінальне провадження до теперішнього часу не надходило до суду з обвинувальним актом після його повернення прокурору 30.06.2017 р.
Наведені стороною захисту обставини щодо сімейного стану обвинуваченого та його соціальних зв*язків,наявність у м.Запоріжжі постійного житла,де він мешкав з матір`ю,сумлінне ставлення до виконання обов`язку з`являтись за викликом до слідчого в період до обрання запобіжного заходу, можливо вважати міцними та впливовими на поведінку обвинуваченого,щоб утримати його від продовження злочинної діяльності та гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов*язків,належну процесуальну поведінку,запобігти ризику втечі як особи,який загрожує кримінальне покарання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу.
Відповідно, зі спливом певного часу сторона обвинувачення має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи.
При розгляді даного клопотання вбачається,що ОСОБА_4 інших звинувачень не пред`явлено,а ті ризики,які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,фактично вичерпані,додаткових доводів щодо виникнення інших ризиків не встановлено.
Лише правова кваліфікація вчиненого, надана стороною обвинувачення, та перспективи ухвалення вироку про можливу міру покарання у виді позбавлення волі самі по собі є недостатніми, не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (Справа «Адам`як проти Польщі»).
Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції (Справа «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного.
Обов`язок забезпечити розумній строк досудового тримання під вартою покладається на судові органи, які повинні розглянути всі факти на користь і проти існування справжньої потреби суспільного інтересу, який, при належному врахуванні принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від норми про повагу до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях стосовно клопотань про звільнення з-під варти (Справа «Летел`єр проти Франції»).
З урахуванням наведеного,не можуть бути взяті до уваги доводи прокурора,незмінні зі стадії досудового розслідування,оскільки слідство завершено та обвинувачений очевидно не зможе зашкодити встановленню фактичних обставин справи, прокурором у судовому засіданні не наведені обставини, які б свідчили про те, що заявлені раніше ризики, які виправдовували тримання ОСОБА_4 під вартою на стадії досудового розслідування,збереглися, як і не наведено конкретних чинників та способів можливого ухилення особи від суду.
На переконання суду,застосування наступного за суворістю запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є дієвим та фактично забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього законом обов`язків та усуває можливість переховуватися від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню,що є підставою для задоволення клопотання захисника.
Виходячи з викладеного,суд не встановив підстав для задоволення клопотання прокурора та вважає за доцільне відносно обвинуваченого обрати запобіжний захід цілодобовий домашній арешт,поклавши на нього відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати до суду за першим викликом, не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду та утриматись від спілкування з потерпілим і свідками.
Керуючись ст. 177,181,183,314-316,392 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів-відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту-задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду цілодобово,без застосування електронного засобу контролю, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 60 днів, до 3 серпня 2019 року включно, а саме:
- прибувати до суду за викликом усним чи письмовим;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утриматись від спілкування з потерпілим та свідками по кримінальному провадженню.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на співробітників відділення поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала не оскаржується та підлягає негайному виконанню.

Головуючий суддя ОСОБА_1