Справа № 352/1069/15-к
Провадження № 1-кп/352/6/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000092 від 15.03.2014 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пшеничники, Тисменицького району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , Івано-Франківської міськради, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, судимого : 14.12.2001 року вироком Івано-Франківського апеляційного суду за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.142, ч.3 ст.101, ст. 44 КК України (в редакції КК 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з конфіскацією майна; 03.03.2005 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч.1 ст.309, ч.2 ст.186, ст.395, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки і 6 місяців (27.04.2009 р. на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено більш м`яким 80 годин громадських робіт); 26.02.2010 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч.1 ст.162, ч.2 ст.389, ст.ст. 70, 71, 72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік і 5 днів; 06.07.2010 року вироком Яремчанського міського суду за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді арешту строком 2 місяці; на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначеним вироком Івано-Франківського міського суду від 26.02.2010, на підставі ст.72 КК України зараховано один день перебування під вартою за два дні обмеження волі; звільнений 20.09.2010 р. по відбуттю строку покарання,у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України,-

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане з погрозою застосування та застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент його спричинення, поєднане з проникненням в житло.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

13.03.2014 р. підсудний ОСОБА_9 , з метою відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , що розташоване в АДРЕСА_2 , вступив в злочинну змову з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження. Реалізуючи свій злочинний задум, останні 15.03.2014 р. приблизно о 17 год. 30 хв. на орендованому автомобілі марки «ВАЗ-21099» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 , який не був повідомлений про їхні неправомірні дії, виїхали з м. Івано-Франківська та приїхали в смт. Лисець, Тисменицького району, де зупинилися біля магазину «Продукти». Після цього, підсудний ОСОБА_9 разом із особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, підійшли до помешкання потерпілого ОСОБА_11 , а перебуваючий в омані водій ОСОБА_12 залишився очікувати їхнього повернення. Тут останні, з метою унеможливлення їхнього впізнання, одягли заздалегідь приготовлені спортивні шапочки з прорізами для очей та рукавички. Після цього, особа матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, почав спостерігати за відсутністю очевидців, які б могли перешкодити їхнім неправомірним діям, а ОСОБА_9 з метою виманити потерпілого ОСОБА_11 на подвір`я, постукав у вікно його помешкання. Скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 відреагувавши на стук у вікно, відчинив вхідні двері помешкання, ОСОБА_9 , штовхнула його двома руками в ділянку грудної клітки, після чого разом з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, проникли в середину приміщення вказаного помешкання. Тут останні, попередньо зв`язавши рушниками руки та ноги потерпілого, з погрозою застосування та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 , що виразилося у нанесенні йому ударів кулаками в ділянку голови та інші ділянки тіла, відкрито заволоділи грошима потерпілого в сумі 16600 грн., мобільним телефоном марки «Нокіа», після чого маючи можливість розпорядитися викраденим на власний розсуд, з місця події скрилися. Згідно висновків судово-медичної експертизи, внаслідок неправомірних дій підсудного та особи, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні наступні тілесні ушкодження : садно в лобній ділянці зліва, садно та синець в лобній ділянці справа, синець на верхній та нижніх повіках правого ока, синець на нижній повіці лівого ока, крововилив під кон`юктиву лівого очного яблука, садно в ділянці спинки носа, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи, які відносяться легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_9 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що всі заподіяні потерпілому збитки ним відшкодовано в повному обсязі в добровільному порядку, а також його незадовільний стан здоров`я.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного, потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та дослідженням доказів, які характеризують особу ОСОБА_9 .. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_11 , в судовому засіданні дав суду показання про те, що березні 2014 року він був вдома, коли почув як хтось постукав у вікно. Він відчинив вхідні двері і побачив двох чоловіків одного вище, а другого нижче зростом, на голови яких були одягнуті чорні спортивні шапочки з прорізами для очей. Один з них відштовхнув його руками в сторону і вони зайшли до будинку. Після цього останні заштовхали його в житлову кімнату, де повалили на підлогу і зв`язали руки та ноги рушниками, а на голову накинули покривало. Нападники запитували, де він зберігає гроші, а не отримавши жаданої відповіді почали наносити йому удари ногами по голові та тулубу. Після побиття, вищий чоловік утримував його силою в кімнаті, де він лежав на підлозі, а інший шукав місце знаходження грошових коштів, які він зберігав в першій при вході кімнаті в сумі 16 тисяч 600 грн. Коли нападники відшукали і заволоділи належними йому грошовими коштами та мобільним телефоном марки «Нокіа», то наказали щоб він дві години не підводився з підлоги і інкого не повідомляв про ними скоєне. Також суду показав, що всі заподіяні йому неправомірними діями матеріальні та моральні збитки ОСОБА_9 відшкодовано в повному обсязі в добровільному порядку. Просить суд обвинуваченого суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав суду показання про те, що на початку весни 2014 р. він дійсно домовився з ОСОБА_9 відкрито заволодіти грошима потерпілого ОСОБА_11 , проникнувши в його будинок, що в с. Лисець Тисменицького району. До місця проживання потерпілого, їх доставив таксист, послугами якого ОСОБА_14 часто користувався. Після насильницького проникнення до житлового будинку потерпілого, вони заштовхали його в житлову кімнату, де повалили на підлогу і зв`язали руки та ноги рушниками, а на голову накинули покривало. Їм було відомо про місце проживання потерпілого, а про місце знаходження грошей їм відомо не було. Потерпілий повідомляти їм про місце схову гроше відмовився, незважаючи на їхні погрози застосувати насильство. Хто саме наносив ОСОБА_11 тілесні ушкодження він із спливом тривалого часу не пригадує. Гроші відшукав ОСОБА_9 в комоді, який був розташований в прихожій кімнаті. Після цього вони з місця події скрилися, а викрадені у потерпілого грошові кошти розділили між собою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав суду показання про те, що проживає в АДРЕСА_3 і є сусідом потерпілого ОСОБА_11 . На початку березня 2014 року він їхав на скутері до своєї сестри та проїжджаючи попри будинок ОСОБА_11 побачив як по дорозі йшли двоє чоловіків один нижчий, а другий вищий. У вищого за зростом на голові була шапка з маскою, оскільки була скручена на чолі. Йшли вони зі сторонни розташування будинку ОСОБА_11 , між собою не говорили. Одягнуті останні були в куртки темних кольорів. Комірці в куртках були підняті, а тому обличчя він добре не бачив, проте може точно ствердити, що це не були односельчани, а сторонні особи. Пригадав він про цей випадок, коли почув від сусідів, що у ОСОБА_11 того ж дня відкрито викрали грошові кошти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дав суду показання про те, що він працює приватним перевізником автомобілем таксі. З ОСОБА_14 був знайомий тривалий час, оскільки той часто користувався його послугами. На початку березня 2014 року до нього зателефонував ОСОБА_14 і попросив підвезти його в напрямку м. Богородчани, проте куди саме він не повідомив. По дорозі у м. Івано-Франківську поблизу трикотажної фабрики вони підібрали до машини ОСОБА_9 , і продовживши рух, приїхали в с. Лисець, де на вимогу останіх зупинились. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_14 та ОСОБА_9 попросили почекати їх. Приблизно через 30 хвилин останні вони повернулися, сіли в машину і він їх відвіз назад до м. Івано-Франківська. Вартість поїздки оплатив ОСОБА_14 .

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковано за ст. 186 ч. 3 КК України, так як він за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане з погрозою застосування та застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент його спричинення, поєднане з проникненням в житло.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

До обтяжуючих відповідальність підсудного обставин суд віносить рецедив злочинів.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні злочином потерпілому матеріальні та моральні збитки відшкодовано в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд приймає до уваги думку потерпілого щодо несуворості призначуваного підсудному покарання, а також враховує і наступні дані про особу винного ОСОБА_9 , а саме те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працюючи веде паразитичний спосіб життя, по місцю проживання та утримання характеризується посередньо, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має вкрай незадовільний стан здоров`я. Поряд з вищенаведеним, суд враховує і поведінку обвинуваченого під час перебування ним під домашнім арештом. Згідно ухвали Тисменицького райсуду від 27.06.2014 р. , обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою було замінено на домашній арешт. Згідно письмових повідомлень ОСОБА_9 систематично порушував умови перебування під домашнім арештом, а 22.10.2014 р. о 19 год. 35 хв. самовільно зняв з тіла браслет мобільного пристрою, шляхом пошкодження його кліпси та в цинічний спосіб підкинувши його на поріг приміщення Івано-Франківського МВ УМВС, скрився у невідомому напрямку, намагаючись в такий спосіб уникнути відповідальності за скоєний злочин. З 23.10.2014 р. по 05.01.2018 р. обвинувачений перебував в розшуку, свою неправомірну поведінку мотивував необхідністю проведення лікування в м. Києві, проте суду жодних документів з медичних закладів не надав.

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені обставини, дані про особу ОСОБА_9 , суд вважає, що до підсудного слід застосувати покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України та призначити йому покарання у виді позбавленням волі строком на чотири роки шість місяців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін тримання під вартою, а строк відбуття покарання обчислювати з моменту затримання 05.01.2018 року.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення в Установі виконання покарань м. Івано-Франківська (№ 12) в періодз 28.04.2014 р. по 27.06.2014 р. та з 05.01.2018 р. до набрання вироком законної сили в строк відбуття покарання, виходячи з розрахунку, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.) та Постанови Великої палати Верховного Суду від 29.08.2018 року по справі № 663/537/17, одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме : диски з відеозаписами з камер відео нагляду та роздруківками телефонних з`єднань зберігати при матеріалах даного кримінального провадження.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду, через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та потерпілому негайно після його проголошення.

Головуючий : ОСОБА_1