Справа № 345/2825/19
Провадження № 11-кп/4808/464/19
Категорія ч.4 ст.296 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на ухвалу колегії суддів Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою колегії суддів Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовлено. Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою строком шістдесят днів та визначено заставу 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 211310 гривень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду прокурор Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу колегії суддів Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала колегії суддів в частині визначення ОСОБА_8 застави є необґрунтованою, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що колегія суддів, не врахувавши положень ч.4 ст.183 КПК України, дійшла безпідставного висновку про необхідність визначення ОСОБА_8 застави, оскільки один із вчинених ним злочинів є особливо тяжким та вчинений із застосуванням насильства відносно працівника поліції. При цьому, згідно п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. А визначення ОСОБА_8 застави саме розмірі 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, потягло внесення родичами останнього 05.11.2019 року застави та його звільнення із під варти.

Звертає увагу на те, що на даний час у кримінальному провадженні не допитано жодного свідка і продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих, свідків, а також усвідомлюючи неминучість покарання за вчинене може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 не погоджуючись із позицією та доводами прокурора подали заперечення, в якому просять в задоволенні апеляційної скарги прокурора на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 05.11.2019 року відмовити. Вважають голослівними висновки прокурора, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може здійснювати незаконний вплив на свідків і потерпілих. Зокрема, судом безпосередньо досліджені показання потерпілих працівника поліції ОСОБА_10 та представника потерпілого ТзОВ «Телерадіокомпанія Калуш» ОСОБА_11 , які ствердили, що претензій до ОСОБА_8 не мають, а також жодного впливу на них останній не здійснював. Жодних доказів про здійснення незаконного впливу ОСОБА_8 на учасників кримінального провадження прокурором не надано. Крім того, вказують, що існуюча на даний час кваліфікація дій ОСОБА_8 не є остаточною та доказів про можливе уникнення від явки до суду обвинуваченого не надано, а навпаки ОСОБА_8 після звільнення з ІТТ 31.10.2019 року прибував до суду на всі виклики та не мав наміру переховуватись і уникати явки до суду. Також зазначають, що ОСОБА_8 перебував під вартою близько 9 місяців; співпрацював зі слідством; є інвалідом ІІІ групи і хоча офіційно не працевлаштований, він здійснює суспільно-корисну діяльність допомагає у веденні родинного бізнесу, має дві вищі освіти, проживає з батьками та молодшою сестрою і надає активну допомогу в побуті, характеризується позитивно, на обліках в нарколога та психіатра не перебував і не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили доводи апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Разом з тим, зі змісту вищевказаного судового рішення вбачається, що Конституційний Суд України вказав на те, що Верховна Рада України має привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кодексу, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме права інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи.

Зміст вищевказаного рішення Конституційного Суду України свідчить про те, що суд прийшов до висновку, що положення ч. 2 ст. 392 КПК України обмежують права саме обвинуваченого і не стосуються інших учасників судового розгляду.

Враховуючи, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що прокурор не має процесуального права на оскарження ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження, на розгляді колегії суддів Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 та ст. 348 КК України, а саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю (хуліганстві), із застосуванням заздалегідь підготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмету, а також у вчиненні замаху на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 є тяжким та особливо тяжким, відповідно до ст.12 КПК України.

Прокурор ОСОБА_7 звернувся до колегії суддів Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком 60 днів.

Ухвалою колегії суддів Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора, застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою строком шістдесят днів та визначено заставу 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 211310 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги прокурора, в яких він просить не встановлювати для обвинуваченого ОСОБА_8 можливість внести заставу не можуть бути перевірені належним чином, оскільки відповідно до діючого національного законодавства прокурор позбавлений права оскаржувати відповідні рішення в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,376,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу колегії суддів Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5