У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000388, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2019 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баштанка Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 310 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 1 716 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити в частині призначення покарання та призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити покарання та, з урахуванням його щирого каяття, відсутності потерпілих, наявності на утриманні трьох малолітніх дітей, посередньої характеристики, наявної періодичної роботи, сплати штрафу за попереднім вироком, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

В своїх запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Навесні 2018 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, за місцем проживання ОСОБА_5 на городі на території домоволодіння АДРЕСА_1 , зійшли рослини коноплі в кількості 13 кущів. ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне вирощування рослин коноплі, без мети збуту, зазначені рослини не знищив і в подальшому здійснював культивування цих рослин неодноразово обробляв, поливав, знищував бур`яни та проріджував рослини коноплі, а також, з метою приховання факту вирощування рослин коноплі, за допомогою металевих скоб притискав дані рослини до землі, тобто незаконно вирощував вказані рослини, які за висновком експерта № 1243 від 03.09.2018 р. є рослинами роду коноплі в кількості 13 штук.
Коли кущі рослин коноплі підросли, ОСОБА_5 , маючи умисел на подальше вживання рослин коноплі шляхом куріння, з деяких кущів конопель зірвав листя та переніс до свого будинку, що знаходиться за вказаною адресою, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, без мети збуту. ОСОБА_5 поклавши листя коноплі сушити на плиту в будинку та через декілька днів, коли конопля висохла, частину листя коноплі перетер у дрібний стан, тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб канабіс. Після чого, ОСОБА_5 вживав його шляхом куріння через пристрій для куріння, а іншу частину сухого листя коноплі, поклав до полімерного пакету, який помістив до непрацюючого холодильнику, що знаходився в коридорі будинку, тобто незаконно зберігав наркотичний засіб, який за висновком експерта № 1240 від 05.09.2018 р. відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено канабісу, який масою в перерахунку на суху речовину складає 26,813 г.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України та за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене повторно.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які належать до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 його щире каяття та врахував відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України та за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене повторно, та апелянтом не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив злочини, які відповідно до положень ст. 12 КК України, належать до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини проти здоров`я населення, за місцем проживання характеризується посередньо.
Відповідно до висновку досудової доповіді, складеної представником Баштанського районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк становить небезпеку для суспільства.
За наведеного, суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_5 , дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, певні дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то апеляційний суд приходить до наступного.
За положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З огляду на обставини справи та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому, апеляційні вимоги обвинуваченого про його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2019 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3