Справа №592/6375/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/314/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/6375/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець Сумської області, який проживає за адресою : АДРЕСА_1 , учня ДНЗ «Сумське міжрегіональне вище професійне училище», раніше неодноразово судимого, останній раз:

29.05.2018 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України до 5 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника сектору ювенальної

превенції ГУНП в Сумській області ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.10.2018, в якій він просить вирок суду відносно його підзахисного змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.05.2018 та остаточно призначити до відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено цим вироком та вироком Ковпаківського районного суду м. від Суми від 29.05.2018 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 26.10.2018 та зараховано у строк відбування покарання строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з 24.05.2018 по 25.10.2018.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.

Цим же вироком постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у сумі 429 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій його підзахисного, вважає призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим, таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. На думку захисника, суд першої інстанції, призначаючи покарання його підзахисному, з достатньою повнотою не врахував пом`якшуючі покарання обставини, встановлені в ході судового розгляду, а саме, визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому злочину як під час досудового розслідування, так і в суді, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений є неповнолітньою особою, позбавленою батьківського піклування, виховувався в інтернатах, шкоду, завдану злочином відшкодував, що як стверджує апелянт, давало суду підстави для призначення більш м`якого покарання.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 26.04.2018 близько 02 год. маючи умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення майна з кабінету директора ДНЗ «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» ОСОБА_11 , прийшов до приміщення ДНЗ «Сумське міжрегіональне вище професійне училище», розташованого за адресою : м. Суми, проспект Курський, 141, де на першому поверсі розташований кабінет директора ОСОБА_11 . З метою втілення задуманого, ОСОБА_7 попередньо взяв з собою цеглину, для того, щоб розбити скло у вікні кабінету. Діючи умисно, повторно, з метою збагачення за рахунок потерпілого, близько 2 год. ночі, розбивши скло у вікні, відчинив його та проник до кабінету директора ДНЗ «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» ОСОБА_11 , звідки викрав ноутбук ASER, інвентарний номер 01040987, вартістю 3066 гривень. З викраденим майном, ОСОБА_7 через вікно, покинув приміщення вказаного кабінету, та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , на підтримку поданої захисником апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін вирок суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження у суді першої інстанції свою вину у вчиненому злочині визнав, фактичні обставини провадження учасниками не оспорювалися, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Тому, колегія суддів, згідно ч.3 ст.349, ч.2 ст.394 КПК України не перевіряє фактичні обставини кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у приміщення, учасниками провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за оскаржуваним вироком вказані вимоги закону виконав у повному обсязі.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким, вірно визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відшкодування завданої злочином шкоди, вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, обтяжуючих покарання не встановив. Також в достатній мірі дослідив дані про особу обвинуваченого, який позбавлений батьківського піклування.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України в мінімальному її розмірі у виді трьох років позбавлення волі, про що навів у вироку відповідні мотиви.

Беручи до уваги принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та особі обвинуваченого, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей ст.ст.50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів та є домірним вчиненому. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про суворість призначеного судом його підзахисному покарання, враховуючи ті обставини, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, а також є неповнолітньою особою, позбавленою батьківського піклування, виховувався в інтернатах, шкоду, завдану злочином відшкодував, колегія суддів, вважає необгрунтованими, оскільки під час ухвалення вироку вказані обставини, як зазначено вище, судом першої інстанції враховані у сукупності, та саме з їх урахуванням було призначено покарання обвинуваченому за ч.3 ст.185 КК України у мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Що ж стосується остаточного покарання призначеного ОСОБА_7 оскаржуваним вироком, то колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч.4 ст.70 КК України передбачено, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд повинен призначити покарання за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, якими встановлені правила призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, зокрема шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного або часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими у частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_7 засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.05.2018 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Злочин, за який його засуджено цим вироком ОСОБА_7 вчинив 26.04.2018, тобто до постановлення попереднього вироку.

Отже, суд першої інстанції на підставі ч.4 ст.70 КК України обгрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України правильно застосовані положення Загальної частини КК України, і підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів також не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою з дня отримання судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4