Номер провадження: 11-сс/813/1381/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 05.08.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у кримінальному провадженні №0002746, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2019 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 05.08.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 30.09.2019 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, працюючого маляром в ПКФ «Криопром», одруженого, зареєстрованого та мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у кримінальному провадженні №0002746, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2019 року.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що, на переконання слідчого судді, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заявлених в клопотанні слідчого.

Врахувавши обставини кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, який би відповідав меті кримінального провадження та забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з прийнятим рішенням, захисниця подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді, як необґрунтовану, скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що прокурором не доведено заявлені в клопотанні слідчого ризики про можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також впливу на свідків і потерпілу. На думку захисника, виключно тяжкість злочину не може бути підтвердженням будь якого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

Крім того, звертає увагу на те, що слідчим суддею не вирішено питання щодо визначення підозрюваному розміру застави.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, вчиненого за наступних обставин:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.08.2019 року, приблизно о 15:00 годині, у ОСОБА_8 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці біля будинку №14/А по проспекту Небесної Сотні у м. Одесі, раптово виник злочинний умисел, на направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 почав безпідставно гучно кричати нецензурні вирази, висловлюючи обурення з приводу розміщених біля цього будинку легкових автомобілів, які йому заважали, погрожуючи при цьому підірвати їх гранатою.

На правомірні вимоги мешканців даного будинку припинити порушувати громадський порядок не реагував, після чого, продовжуючи свої протиправні дії, умисно в присутності інших осіб, наніс чисельні удари руками та ногами по припаркованому біля даного будинку автомобілю «Volksvagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , причинивши механічні пошкодження лобового скла, капоту та лівої фари цього автомобілю.

Далі, ОСОБА_8 , викрикуючи нецензурні вислови та погрози щодо застосування гранати, повернувся до своєї квартири АДРЕСА_2 за вказаною вище адресою, де продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги, проявляючи особливу зухвалість, вилучив із гранати марки РГД-5 із маркуванням «61-80т» запобіжну чеку з кільцем та кинув цю гранату через вікно кухні вказаної квартири в напрямку вищезазначеного автомобілю, внаслідок чого стався вибух запалу цієї гранати у дворі даного будинку.

Після цього злочинні дії ОСОБА_8 були припинені співробітниками поліції.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисниці підозрюваного, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції, повно та всебічно дослідив наявні докази, надавши їм вірну правову оцінку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведення органом досудового розслідування неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисниці в судовому засіданні апеляційного суду свого підтвердження не знайшли, виходячи з такого.

Під час апеляційного розгляду обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ніким з учасників процесу не оскаржувалася, тому дане питання апеляційним судом не вирішувалось.

Враховуючи, що апелянтка оскаржує наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які заявлені в клопотанні слідчого, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу в межах заявлених вимог.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

І. Стосовно доводів апеляційної скарги щодо недоведеності наявності ризику можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності наявності ризику можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення апеляційний суд вважає необґрунтованими та непереконливими, оскільки спростовуються встановленими під час апеляційного розгляду даними та наявними в матеріалах судового провадження доказами, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та підтверджено прокурором в судовому засіданні апеляційного суду, під час проведення обшуку в помешкання ОСОБА_8 , виявлено, що підозрюваний незаконно зберігав предмети, схожі на гранати РГД-5, про що було внесено дані до ЄРДР за №0002747 за ч. 1 ст. 263 КК України. Прокурор повідомив апеляційному суду, що у даному кримінальному провадженні призначено балістичні експертизи.

Відповідно до Акту перевірки та наявності вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів №718 від 02.08.2019 року виявлений під час обшуку за місцем помешкання ОСОБА_8 предмет є гранатою РГД-5, яка згідно довідки до Акту №718 відноситься до ІІ вибухової категорії та є небезпечною (а.п. 6, 10).

Крім того, сам підозрюваний під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого зазначив, що він вже притягувався раніше до кримінальної відповідальності за незаконне зберігання холодної зброї, що зафіксовано в журналі судового засідання (а.п. 63).

Захисниця в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду зазначала, що її підзахисний у 2015 році був учасником АТО.

Викладене свідчить про обізнаність підозрюваного у видах зброї, який має навички поводження зі зброєю, враховуючи його досвід перебування в зоні АТО, тому доводи апелянта в частині недоведеності прокурором ризику можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення є непереконливими.

Також захисниця, на підтвердження доводів апеляційної скарги, апеляційному суду пояснила, що її підзахисний є психічно хворою людиною, був учасником АТО у 2015 році, має травми голови, неодноразово проходив лікування щодо психічного розладу.

Прокурор під час апеляційного розгляду зазначив, що у кримінальному провадженні призначено психіатричну експертизу відносно підозрюваного, оскільки характер вчиненого злочину, на думку прокурора, свідчить про психічну неврівноваженість поведінки ОСОБА_8 , що може загрожувати вчиненням ОСОБА_8 у майбутньому іншого або аналогічного злочину.

Крім того, відповідно до показань потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які містять в матеріалах судового провадження (а.п. 25-26, 28-29), підозрюваний вже протягом тривалого часу періодично проявляє неадекватну агресивну поведінку по відношенню до мешканців дому.

Відповідно до обставин вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_8 , пошкодивши автомобілі потерпілої, що супроводжувалося гучним та зухвалим висловлюванням нецензурною лайкою та порушувало громадський порядок. Після чого, підозрюваний повернувся до своєї квартири, діючи з особливою зухвалістю, кинув через вікно заряджену гранату в бік автомобіля потерпілої, де перебувала значна кількість людей.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, характер його вчинення та поведінку підозрюваного ОСОБА_8 під час скоєння злочину, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає, що прокурором наведено достатньо доказів на підтвердження наявності ризику можливого вчинення підозрюваним нового злочину, пов`язаного із використанням зброї або пошкодженням майна інших осіб.

ІІ. Вимоги апеляційної скарги щодо недоведеності прокурором ризику можливого впливу підозрюваного на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який спрямований на погрозу застосування насильства життю, здоров`ю та майну значної кількості осіб, які на момент події перебували у дворі за вищезазначеною адресою, тому доводи апеляційної скарги в частині недоведеності прокурором ризику можливого впливу підозрюваного на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки характер вчиненого підозрюваним злочину та його поведінка вказують на те, що він становить загрозу для суспільства.

Крім того, апеляційний суд враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який проживає з дружиною за місцем реєстрації, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, не судимий, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків. Однак такі дані не можуть бути стримуючим фактором для підозрюваного та не можуть попередити заявлені в клопотанні слідчого та доведені прокурором в судових засіданнях ризики, оскільки не перешкодили ОСОБА_8 вчинити інкримінований йому злочин.

ІІІ. Щодо вимог апелянта стосовно не визначення підозрюваному розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Таким чином, визначення розміру застави у даному випадку є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Враховуючи, що інкримінований підозрюваному злочин вчинено з погрозою застосування насильства відносно значного кола осіб, а підозрюваний, будучи обізнаним у поводженні зі зброєю, мав розуміти наслідки застосування гранати, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя вірно прийшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На переконання апеляційного суду застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є виправданим, оскільки, в даному випадку, інтереси суспільства превалюють над принципом поваги до свободи особистості.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заявлених у клопотанні слідчого, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисниці підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 05.08.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у кримінальному провадженні №0002746, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2019 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4