ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 415/5397/18 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2546/19 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, з участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , без участі інших учасників, повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисників на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 07 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року задоволено клопотання прокурора відділу військової прокуратури об`єднаних сил ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 03 вересня 2019 року.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, тобто у сприянні діяльності терористичної організації (арк. 1-19).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На вищевказану ухвалу суду першої інстанції захисниками обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу в якій викладено прохання про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
При цьому, апеляційна скарга також містить прохання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на більш м`який (домашній арешт за місцем проживання).
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданих апеляційних скарг.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за санкцією якого передбачено покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.
Крім того, ризики, які мали місце на час обрання запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, зокрема, обвинувачений може переховуватись від суду, перейти на непідконтрольну територію України, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, продовжити кримінальне правопорушення.
В своїй апеляційній скарзі захисники обвинуваченого посилаються на те, що з 14.09.2018 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 перебуває на розгляді суду.
За цей час ОСОБА_7 надав суду покази, що стосуються обвинувачення, крім того, судом досліджені майже всі письмові докази, які надані прокурором, допитані майже всі свідки обвинувачення, а звинувачення, висунуте особисто прокурором, що є підтвердженням обвинувального ухилу досудового розслідування і грубим порушенням ст. ст. 2, 7 КПК України.
На думку сторони захисту, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 вже вийшов за межі висунутого обвинувачення, насамперед з приводу того, що на стадії досудового розслідування прокурором, що здійснював процесуальне керівництво і фактично сам проводив досудове розслідування, були незаконно відхилені клопотання захисників з приводу дослідження посадових прав та обов`язків ОСОБА_7 , його повноважень з питання здійснення контррозвідувальної та агентурної роботи та лише на стадії судового слідства, прокурор почав ініціювати дослідження цих питань.
Тривала об`єктивна неможливість дослідження судом матеріалів, що містять державну таємницю з додержанням режиму секретності, створюють перепони у кримінальному провадженні. Тривалість виконання робіт з відповідного обладнання судової зали не залежить від колегії суддів і визначити строки вирішення цього питання неможливо. Між тим, строки судового розгляду та тримання під вартою обвинуваченого явно виходять за межі розумних.

Колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги, які стосуються порушення вимог Кримінального процесуального законодавства при зібранні доказів у даному кримінальному провадженні, необхідності визнання їх недопустимими та міркувань щодо фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення, оскільки оцінка наданих сторонами під час розгляду справи доказів відбувається під час ухвалення судового рішення, яке ще не ухвалено.

Решту апеляційних доводів колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р/2019 від 25.06.2019 положення ч.5 ст.176 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

В той же час, судом першої інстанції належним чином обґрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за санкцією якого передбачено покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення та наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового слідства або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно вплинути на свідків; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

Оцінюючи сукупність обставин, що враховуються при продовженні дії запобіжного заходу, які визначені ст.178 КПК України, суд врахував відомості про особу обвинуваченого, який одружений, має двох малолітніх дітей, не має постійного місця проживання в м. Харкові. Крім того, по кримінальному провадженню ще не допитані свідки, ризик впливу обвинуваченого на яких на даний час не виключається.

В судовому засіданні від 05.07.2019 судом досліджено довідку про доходи дружини обвинуваченого, яка має незначні доходи та потребує допомоги чоловіка, а також довідки про стан здоров`я батька обвинуваченого, який хворіє і також потребує допомоги з боку сторонніх осіб.

Судом враховані надані документи, але в судовому засіданні обвинувачений надавав пояснення, що він має рідного брата, який працює в третьому управлінні СБУ Луганської та Донецької областях, який також зобов`язаний надавати допомогу по утриманню батьків пенсіонерів.

Крім того, про обґрунтованість і правильність рішення суду першої інстанції свідчить і наступне.

Про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції оскільки у разі доведеності вини обвинуваченого передбачено можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що може викликати загрозу втечі обвинуваченого.

Вважаючи необхідним задовольнити клопотання прокурора суд також виходив з того, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ принципи конвенційного прецедентного права, як підстави для відмови в звільненні особи з-під варти, а саме ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄЄПЛ «Штегмю Длер проти Австрії» від 10.11.1969; ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄЄПЛ «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968).

У справі «Геращенко проти України» (рішення від 07.11.2013, п.99) Європейський суд зазначив, що тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою.

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010, п.36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до обвинуваченого може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄЄПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

В рішеннях Європейського суду існує розширене трактування терміну обґрунтована підозра, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990), будь- яка стороння особа може бути переконаною в тому, що ця особа причетна до даного кримінального провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, та наведених прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, а саме, те, що обвинувачений може переховуватись від суду, перейти на непідконтрольну територію України, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, продовжити кримінальне правопорушення, також судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що також узгоджується із правовою позицією, викладеною в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії».

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , у колегії суддів не має підстав для задоволення апеляційної скарги захисників обвинуваченого та зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 07 2019 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 вересня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.258-3 КК України, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого, - залишити без задоволення.
Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4