Номер провадження: 11-кп/813/1514/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2019 р., якою під час судового розгляду кримінального провадження № 0008887 від 22.11.2016 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Уфі Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, адвоката (Свідоцтво 1728, видане 25.12.2008 р. Одеською обласною КДКА), одруженого, маючого на триманні двох дітей 2005 та 2009 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 15.08.2019 р., під час судового розгляду кримінального провадження № 0008887 від 22.11.2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190 КК України був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 13.10.2019 р. включно.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не погодились із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- судом до розгляду прийняте клопотання прокурора, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є необґрунтованим та невмотивованим, має виключно обвинувальний ухил, висновок суду про відповідність тримання під вартою характеру та тяжкості інкримінованих обвинуваченим діям є припущенням, яке жодним чином не підтверджене в оскаржуваній ухвалі грубо порушує вимоги ст. 62 Конституції України;
- суду не були надані, та судом не досліджувались жодні докази, що підтверджують наявність хоча б одного із ризиків, тобто, висновки суду не підтверджуються дослідженими доказами, що згідно вимог ст.409 КПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції;
- судом порушено вимоги ст. 370, 372 КПК України, що призвели до ухвалення необґрунтованого, незаконного та невмотивованого судового рішення, висновки якого не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та нічим, окрім тяжкості ймовірного покарання не мотивуються.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які наполягали на вимогах своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Як видно з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, наданого прокуратурою Одеської області до апеляційного суду, на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 15.08.2019 р., на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. ї

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, судом апеляційної інстанції досліджено матеріали провадження, ухвала суду першої інстанції, а також обвинувальний акт, відповідно до яких судом першої інстанції в повній та остатній мірі досліджені обставини, передбачені КПК України, необхідні під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

В тому числі, судом взяті до уваги та проаналізовані доводи та зауваження кожного із учасників судового провадження, як зі сторони захисту, так і зі сторони обвинувачення, при цьому зазначено обставини, які мають місце конкретно на момент вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

Щодо обґрунтованості такого продовження дії запобіжного заходу, в ухвалі суду першої інстанції описано доводи прокурора з посиланням на конкретні обставини справи, з огляду на що колегія суддів дійшла переконання, що як прокурором, так і судом в повній та достатній мірі враховані обставини скоюваних злочинів, а доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 з даного приводу не знайшли свого підтвердження, так як спростовані під час апеляційного розгляду скарги.

В свою чергу, апеляційний суд бере до уваги характерні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які скоєні ним за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, системний та цілеспрямований характер вчинення таких злочинів, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (у вигляді позбавлення волі на строк від 12-15 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень статей 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики зазначені прокурором у клопотанні та досліджені судом під час вирішення питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято, існують ризики того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілу у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилання захисника ОСОБА_8 у апеляційній скарзі на ненадання прокурором доказів продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є також необґрунтованими, та такими, що мотивовані судом у своєму рішенні, з посиланням на дослідженні під час судового розгляду кримінального провадження докази, оскільки, окрім як тільки судом під час розгляду справи, який від самого початку здійснює судовий розгляд, ніхто не може встановити, або спростувати факту наявності або відсутності обставин, які дають підстави вважати про наявність зазначених ризиків та судом першої інстанції такі обставини досліджені та описані в мотивувальній частині ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін, так як постановлена відповідно до норм діючого КПК України із врахуванням всіх обставин справи, які необхідні під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2019 р., якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 13.10.2019 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4