Справа № 464/5823/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/211/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 02 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майське Мазановського району Амурської області Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
з участю прокурорів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання штраф в розмірі 3 400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто в користь ОСОБА_7 із ПрАТ «Страхова Група «ТАС» - 42 036 грн. 31 коп. страхового відшкодування та 237 грн. 33 коп. відшкодування моральної шкоди та із ОСОБА_8 24 762, 67 грн. відшкодування моральної шкоди. В решті вимог цивільного позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 в користь державного бюджету України 6 804 грн.90 коп. витрат на залучення експертів.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 18.12.2016 року близько 15 год., керуючи автомобілем марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Стрийській у м.Львові у напрямку перехрестя вулиць Стрийської - Наукової, порушуючи вимоги п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху»); п. 2.3 (підпунктів «б» «д»); п.п. 10.1; 12.1; 12.3; 13.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці маневру, та в процесі свого руху не вибрав безпечну швидкість, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Changan-Benni», д.н.з. НОМЕР_2 , який в цей момент перебував в нерухомому стані в середній смузі руху, який внаслідок зіткнення інерційно здійснив наїзд на ОСОБА_7 , який в той час перебував перед автомобілем марки «Changan-Benni», внаслідок чого ОСОБА_7 отримав закритий перелом малогомілкової кістки справа, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу функції правої ноги.

Не погоджуючись з даним вироком, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати щодо вирішення цивільного позову в частині відмови в стягненні з цивільного відповідача АТ «Страхова Група «ТАС» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2300 грн. у зв`язку зі знищенням одягу, 14 676 грн. 60 коп. у зв`язку із втратою заробітної плати на час тимчасової непрацездатності, відмови в стягненні з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь 215 237 грн. 33 коп. відшкодування моральної шкоди, а також щодо вирішення питання розподілу процесуальних витрат в частині відмови у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого 30 000 грн. витрат на правову допомогу, і в цій частині ухвалити новий вирок, яким стягнути з цивільного відповідача АТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_7 2300 грн. відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку зі знищенням одягу, 14 676 грн. 60 коп. у зв`язку із втратою заробітної плати за час тимчасової непрацездатності, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого 215 237 грн. 33 коп. відшкодування моральної шкоди та 30 000 грн. процесуальних витрат. У решті вирок Сихівського районного суду м.Львова від 02 березня 2018 року залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий покликається на те, що суд першої інстанції не вказав у мотивувальній частині вироку змісту його позовних вимог, не вказав доводів на їх обґрунтування з покликанням на відповідні докази та норми матеріального права, не вказав розмірів цих позовних вимог, підстав відмови у їх задоволенні.
На його переконання, розмір моральної шкоди, заподіяної йому злочином ним оцінено в 240 000 грн. і такий є адекватним пережитим ним фізичним та душевним стражданням і переживанням.
Як зазначає потерпілий у своїй апеляційній скарзі, він виконав вимоги ст.124 КПК України, документально підтвердив понесені ним процесуальні витрати, а тому такі мають бути стягнені на його користь з обвинуваченого.
Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та представника цивільного відповідача, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, думку прокурорів, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюється.

Згідно з положеннями ст.128 КПК України , особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована ПрАТ «СК «ТАС».

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з висновком дослідження № 1685, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Changan-Benni», д.н.з НОМЕР_2 , внаслідок його пошкоджень в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 18.12.2016 року, становить 36 839 грн. 64 коп., а на евакуацію транспортного засобу потерпілим понесено витрати в сумі 450 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність обвинуваченого за заподіяння шкоди автомобілем «Опель» застрахована цивільним відповідачем, а сума заподіяної позивачу шкоди не перевищує страхового ліміту, визначеного полісом обов`язкового страхування, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із цивільного відповідача ПрАТ «СК «ТАС» в користь потерпілого зазначену суму матеріальної шкоди.

Частинами 1 та 3 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторнокурортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

В силу п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як передбачено ст.25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються неотримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: - для працюючої особи - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; - для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; - для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Таким чином, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються саме неотримані доходи за час втрати працездатності.

Ураховуючи, що на момент тимчасової втрати працездатності ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго», що підтверджується листками непрацездатності та згідно з якими було нараховано та виплачено ОСОБА_7 кошти у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати, відтак підстави відшкодування шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності відсутні, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь потерпілого 4746,67 грн. відшкодування, пов`язаного із лікуванням потерпілого.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки потерпілим не надано жодних належних доказів на підтвердження вартості пошкодженого одягу, суд першої інстанції обґрунтовано не задоволив позовні вимоги потерпілого в цій частині.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є: договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_12 23 січня 2017 року було укладено договір про надання останнім правової допомоги та упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого, що, на переконання колегії суддів апеляційного суду, належно підтверджено документально квитанціями (а.с.п.72-74) та підлягають до стягнення з обвинуваченого у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції при визначенні суми моральної шкоди виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що наїзд на потерпілого ОСОБА_7 відбувся на проїжджій частині після дорожньо-транспортної пригоди між автомобілем ОСОБА_7 «Changan-Benni», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобілем «ВАЗ», під керуванням ОСОБА_14 , що стверджується постановою про накладення адміністративного стягнення від 26 жовтня 2017 року серії АР№670535 (а.с.п.70) які перебували в нерухомому стані на середній смузі руху без попереджувальних знаків, про що зазначено в обвинувальному акті та на що звертав увагу сам обвинувачений під час судового розгляду. Окрім цього, судом враховано й наслідки кримінального правопорушення, характер, обсяг та глибину фізичних й душевних страждань потерпілого, істотність вимушених змін у його повсякденному житті, зокрема через перенесений фізичний біль, необхідність тривалого лікування та обмеження в можливості самостійно пересуватись було значно порушено його звичний життєвий уклад, та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.

На переконання колегії суддів, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому доводи апеляційної скарги не містять підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди та зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок підлягає до змін в частині цивільного позову, а саме слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 02 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 змінити в частині цивільного позову.
Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 30 000 (тридцять тисяч) гривень процесуальних витрат, пов`язаних із оплатою допомоги представника потерпілого.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4