Справа № 204/6479/19
Провадження № 1-кп/204/676/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2019 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000213 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2019 року з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого середню-спеціальну освіту, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого водія (автобуса (мікроавтобуса) автомобільного взводу, роти бойового та матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 46 (по строковій частині) від 09 лютого 2018 року був зарахований до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого водія (автобуса (мікроавтобуса) відділення матеріально-технічного забезпечення комендантського взводу для забезпечення ЦТУ військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Молодший сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9,11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ч. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04.03.2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року. Таким чином, молодший сержант ОСОБА_6 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

19 червня 2019 року молодший сержант ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

22 липня 2019 року молодший сержант ОСОБА_6 , з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ та приступив до виконання своїх службових обов`язків, в наслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 19 червня 2019 року молодший сержант ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , умисно без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 22 липня 2019 року.
Умисні дії молодшого сержанта ОСОБА_6 , що виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування, 29 серпня 2019 року, між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та підозрюваним у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ молодшим сержантом ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості, що містить повне формулювання обвинувачення, його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 407 КК України, де вказано, що підозрюваний ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, щиро розкаюється у вчиненому злочині, зобов`язується беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язується: беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, враховуючи, що вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу винного, який позитивно характеризується та став на шлях виправлення, самовільно повернувся до військової частини, дотримується військової дисципліни та не має стягнень, раніше не судимий, являється учасником Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, має на утриманні малолітню дитину, сторони погоджуються застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України. З урахуванням ст. ст. 58,69 КК України, сторони погоджуються на призначення судом ОСОБА_6 покарання у виді службового обмеження на строк 1 (один) рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_6 в дохід держави. В зв`язку з чим, під час відбування покарання ОСОБА_6 не може бути підвищений за посадою та у військовому званні.
Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Розглянувши в підготовчому судовому засіданні угоду між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, про визнання винуватості, вислухавши з приводу цього пояснення сторін про затвердження угоди, перевіривши укладену угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, роз`яснивши сторонам наслідки її затвердження, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості може бути затверджена та обвинуваченому призначене узгоджене покарання.
Відповідно до положень п. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, злочинів середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст. 470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_6 у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість обвинувачення.
Як вбачається з пояснень обвинуваченого та міркувань прокурора, захисника в суді, змісту угоди про визнання винуватості, вона укладена на добровільних засадах, ця угода не суперечить вимогам КПК України та інтересам суспільства, не порушує прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, відсутні відомості, що вона укладена через застосування насильства, примусу, погроз; у матеріалах провадження зафіксовані фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, що дають об`єктивні підстави для визнання обвинуваченим винуватості у його скоєнні.
За наведених обставин, слід затвердити укладену 29 серпня 2019 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченим у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ молодшим сержантом ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 468-475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 серпня 2019 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченим у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ молодшим сержантом ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання з застосуванням ст. ст. 58,69 КК України у вигляді службового обмеження на строк 1 (один) рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_6 в дохід держави.
Під час відбування цього покарання ОСОБА_6 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
У разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її після подачі до суду відповідної заяви.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, обвинуваченим, його захисником, з підстав, передбачених п.1 ч.4 ст. 394 КПК України, а прокурором виключно з підстав, передбачених п. 2 ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1