ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1344/19 Справа № 210/2747/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Іванопіль Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2019 року клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001029 від 27 серпня 2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, задоволено частково. Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 14 вересня 2019 року до 12 листопада 2019 року включно, з визначенням застави у розмірі 19931 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 40001517 гривень.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігти яким можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, з урахуванням майнового стану підозрюваного, а також розміру завданих збитків, слідчий суддя дійшов висновку, що застава у розмірі 40001517 грн. в повній мірі забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що слідчим суддею не доведено необхідність застосування щодо підозрюваного виключного запобіжного заходу, не наведено мотивів неможливості застосування більш м`якого заходу, а також не обґрунтовано визначений розмір застави, який перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму. Захисник вказує на те, що ухвала слідчого судді ґрунтується на припущеннях, оскільки з наданих суду документів не зрозуміло обґрунтованість підозри. Так, захисник вказує на те, що слідчому судді на підтвердження розміру завданих злочином збитків було надано висновок експертизи не в повному обсязі. Поряд із цим, слідчий суддя посилався на пред`явлення ОСОБА_6 підозри 13 вересня 2019 року, в той час як матеріали провадження містять відомості про іншу дату. До того ж, у судовому засіданні прокурор надав інше повідомлення про підозру, з відміткою про її вручення третій особі для передання ОСОБА_6 . Захисник звертає увагу на те, що клопотання було подано до суду тоді, коли ОСОБА_6 не мав статусу підозрюваного, що слідчий суддя залишив поза своєю увагою. На переконання адвоката, під час судового розгляду залишилось невстановленою обставини повідомлення особи про підозру. Окрім цього, слідчим не було враховано відсутність доказів на підтвердження існування заявлених у клопотанні ризиків. Захисник зазначає, що ОСОБА_6 є особою пенсійного віку, має тяжке захворювання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, обізнаний у наслідках порушення покладених на нього зобов`язаннь. Визначений слідчим суддею розмір застави захисник вважає значним, оскільки застава у розмірі, що перевищує 80 чи 300 розмірів мінімальної заробітної плати обирається лише у виключних випадках, в той час як ці обставини судом встановлені не були. Адвокат зауважує, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для особи яка не працює та тяжко хворіє. Серед іншого, захисник звертає увагу на те, що слідчим суддею неправильно зазначено в ухвалі його позицію, оскільки він не просив застосовувати альтернативний запобіжний захід, а наполягав на відмові у задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та захисників, які скаргу підтримали, просили ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання або обрати інший запобіжний захід, не пов"язаний з позбавленням волі, прокурорів, які просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
У відповідності з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання суду апеляційної інстанції, ці вимоги закону слідчим суддею при розгляді клопотання та ухваленні оскаржуваного рішення повною мірою дотримані не були.
Так, матеріалами провадження підтверджено, що Прокуратурою Дніпропетровської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001029 від 27 серпня 2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.
13 вересня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.
Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року прокурору надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу та 14 вересня 2019 року, рішення приведено до виконання та затримано підозрюваного.
Як видно з матеріалів провадження, наведені в клопотанні прокурора докази, які були предметом дослідження слідчого судді, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
На переконання колегії суддів, ці докази є належними, допустимими та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання запобіжного заходу.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Поряд із цим, у рішенні "Чеботарь проти Молдови" від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.1990, та "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28.10.1994).
З урахуванням наведеного, доводи захисту щодо відсутності доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , а також про недопустимість тих доказів, що долучені до клопотання прокурора, суд розцінює як безпідставні.
При цьому, твердження захисту про невручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , суд вважає необгрунтованими, оскільки це спростовується долученими до клопотання доказами. До того ж, повідомлення про підозру з підстав порушення порядку його вручення в установленому законом порядку стороною захисту не оскаржено.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також доведеними.
З огляду на те, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою, з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, є особою пенсійного віку, а також тяжкості злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, що відносяться до категорії невеликої тяжкості та особливо тяжких злочинів, колегія суддів приходить до висновку про те, що ризики переховування від органів досудового розслідування або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та впливу на свідків у провадженні, є реальними.
Суд звертає увагу й на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні, зокрема особливо тяжкого, корупційного злочину, який передбачає покарання лише у виді позбавлення волі. Окрім цього, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, в якості організатора, у складі організованної групи.
Зазначені вище обставини, з урахуванням особи ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, доводять існування визначених слідчим суддею ризиків та вказують на те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на цьому етапі досудового розслідування не зможе запобігти наявним ризикам у провадженні та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги правові позиції, викладені в рішеннях ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з урахуванням наведеного, доводи сторони захисту, що слідчий суддя не в повному обсязі дослідив підстави для обрання запобіжного заходу є необґрунтованими та повністю спростовуються наявними доказами у провадженні.
Погоджуючись з видом застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить підстав визнати обґрунтованим визначений слідчим суддею розмір застави та вважає слушними доводи сторони захисту в цій частині.
Поряд з цим, доводи сторони обвинувачення про наявність значних статків у підозрюваного ОСОБА_6 , суд розцінює як необгрунтовані, оскільки вони не були доведені належними доказами.
Так, відповідно до ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього і визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів мінімальної заробітної плати щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини проживання.
Отже, положеннями ст. 182 КПК України та правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ визначено, що розмір застави має достатньо гарантувати дотримання підозрюваним процесуальну поведінку і не може бути завідомо непомірним для нього.
Сторона обвинувачення не надала переконливих доказів, що зазначена у первинно поданому прокурором та доповненому клопотанні сума застави є помірною для підозрюваного, а слідчий суддя не перевірив необхідність її визначення у розмірі, що значно перевищує встановлені законом межі.
За таких обставин, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, обставини провадження, й зважаючи на особу підозрюваного, його вік, міцні соціальні зв"язки, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, стан здоров`я, те, що він потребує тривалого медичного лікування з застосуванням оперативного втручання, колегія суддів вважає, що сума застави не може залишатись у визначеному слідчим суддею розмірі.
При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Отже, колегія суддів вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави слід зменшити до розміру, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням вищенаведених обставин, сімейного та матеріального стану підозрюваного, буде достатньою гарантією його належної процесуальної поведінки й буде помірним, а саме - у 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного, скасування ухвали слідчого судді, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11 листопада 2019 року включно.
Визначити розмір застави в межах 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2007000 (два мільйона сім тисяч) грн. 00 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такі обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора, суду із визначеною періодичністю;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває без дозволу слідчого, прокурора, суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця перебування;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
У разі внесення застави та з моменту звільнення з під варти, у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Строк дії ухвали - до 11 листопада 2019 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4