06.06.2019 ЄУН № 337/1131/17
Провадження № 1-кп/337/10/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

представника служби у справах дітей ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в :

10.11.2016 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 , знаходився біля будинку №18-а по пр.Ювілейному в м.Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, шляхом ривку, з лівої руки ОСОБА_9 , відкрито викрав майно останньої, а саме: мобільний телефон «Леново А1000» вартістю 1800 грн. у силіконовому чохлі, вартістю 200 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», на рахунку якого знаходились грошові кошти у сумі 80 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2080 грн..

В судовому засіданні ОСОБА_6 вину не визнав. Суду пояснив, що восени 2016 року він навчався в авіатехнічному коледжі у м.Запоріжжі. 10.11.2016 року він приїхав на ОСОБА_10 до свого знайомого ОСОБА_11 , з яким вони пішли до магазину. ОСОБА_12 залишився біля магазину, а він зайшов до приміщення магазину придбати їжу. Біля магазину він бачив потерпілу. Потім вони разом гуляли і ОСОБА_13 запропонував йому почекати біля кафе, а зам пішов за ріг кафе. Він пішов слідом за ОСОБА_13 , десь через півхвилини, та коли вийшов з-за рогу кафе, побачив, що ОСОБА_13 вихватив у дівчини телефон та став тікати. До ОСОБА_13 було приблизно 50 метрів. Дівчина кричала, щоб він зупинився, але він зник. Через деякий час він пішов додому до ОСОБА_13 , де були його речі. ОСОБА_13 вже був вдома. На його питання про те, навіщо він це зробив, ОСОБА_13 відповів, що у нього не було грошей. Знайома дівчина ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , розблокували мобільний телефон та ОСОБА_13 запропонував їй телефон продати, але не у ломбарді та повідомив, де можна продати. З квартири вони вийшли утрьох, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 провели його на зупинку і він уїхав у місто. Вину не визнає, бо вказаного злочину він не скоював. Пізніше він бачив ОСОБА_15 та ОСОБА_13 та дівчина говорила, що телефон вона продала за 600 грн. При цьому пояснив, що у той день він був одягнений у чорні спортивні штани, куртку темно-сірого кольору, кросівки, а ОСОБА_13 у голубі джинси, білі кеди, чорну куртку з написом на рукавах синьо-білого кольору великими буквами.

У провадження головуючого по справі, кримінальну справу передано на підставі повторного автоматизованого розподілу 14.12.2017 року.

Потерпіла ОСОБА_9 неодноразово у призначені судові засідання не з`являлася.

За повідомленням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання її невідомо ( т.2, а.с.70).

З пояснень ОСОБА_16 , матері потерпілої ОСОБА_9 від 05.03.2018 року, вбачається, що її дочка перебуває поза межами держави Україна на території Росії ( т.2, а.с. 20).

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації від 16.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 19.09.2017 року виїхала через Державний кордон України ( т.2, а.с. 56).

Дорученням заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 від 21.02.2019 року було надано доручення оперативним працівникам щодо забезпечення явки у судове засідання потерпілої ОСОБА_9 ( т.2, а.с. 118), у результаті якого було встановлено, що ОСОБА_9 перетнула державний кордон України у пункті перетину «Гоптівка» на територію Росії 19.09.2017 року о 14 годині 50 хвилин ( а.с. 146, т.2).

Даних про перетин державного кордону з Росії на територію України, не має.

Враховуючи вказане вище, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи у відсутності потерпілої ОСОБА_9 .

І хоч обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, його винуватість підтверджується доказами, добутими в ході судового розгляду справи.

-показаннями свідка ОСОБА_18 у судовому засіданні, яка пояснила, що у 2016 році вона перебувала у парку на Бабурці, недалеко від приміщення суду, коли мала намір придбати мобільний телефон. Вона пішла до магазину з продажу телефонів, де продавці чоловік та дівчина, запропонували їй придбати мобільний телефон «Леново» у корпусі чорного кольору, який вона придбала за 1300 грн. Для телефону була коробка, відсутній був гарантійний талон, та на придбаний телефон їй видали чек. Телефон був у робочому стані, вона ним користувалася до того часу, поки до неї не прийшли працівники поліції та повідомили, що телефон був викрадений, телефон вилучили;

-свідка ОСОБА_19 , яка у судовому засіданні пояснила, що у листопаді 2017 року у кіоск по вул.. Новгородській у м.Запоріжжі, де вона працює, звернулася дівчина з метою придбати мобільний телефон. У наявності був мобільний телефон «Леново» у корпусі чорного кольору, без документів, про що вона повідомила дівчину, дівчина телефон купила. Пізніше слідчий надавав їй фотознімки осіб, серед яких вона впізнала дівчину, яка придбала телефон «Леново»;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ( т.2, а.с. 153- 154), де свідок ОСОБА_19 на фото № 1 впізнає дівчину, яка намагалась продати їй мобільний телефон за рисами обличчя, відповідно довідки ( а.с.155) на фото № 1 зображена ОСОБА_20 ;

-гарантійним талоном на мобільний телефон ( т.2, а.с.157);

-протоколом огляду предмету від 08.12.2016 року у результаті якого було оглянуто мобільний телефон «Леново А1000» та фототаблицею до нього ( т.2, а.с.158- 159, 160-162);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.03.2017 року, за яким ОСОБА_21 впізнав на фото № 3 за рисами обличчя особу, яка у листопаді 2016 року продала йому мобільний телефон ( т.2, а.с. 163- 164), відповідно до довідки на фото № 3 зображена ОСОБА_20 ( т.2, а.с.165);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20.03.2017 року за яким ОСОБА_9 - потерпіла, впізнала на фото № 1 хлопця, саме який 10.11.2016 року біля будинку № 18-а по пр.. Ювілейному у м.Запоріжжі вирвав з її руки мобільний телефон, коли вона тримаючи його розмовляла, хлопця вона впізнає по ширині плечей, очах та губах ( на фото № 1 зображено ОСОБА_6 ), та фототаблицею до протоколу ( т.2, а.с. 166- 168, 169- 171);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.03.2017 року, за яким ОСОБА_9 впізнала одного з двох хлопців, один з яких, шляхом ривку, вирвав з її руки мобільний телефон по пр..Ювілейному № 18-а, а іншого, під номером два, вона бачила біля магазину «Перехрестя» по вул. Гудименка у м.Запоріжжі - ОСОБА_22 та фототаблицею до нього ( т.2, а.с., 172-174; 175-177);

-протоколом одночасного допиту осіб від 15.03.2017 року, у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_20 , диском з відеозаписом одночасного допиту ОСОБА_6 та ОСОБА_20 ( т.2, а.с. 178-180, 181), у процесі проведення якого ОСОБА_20 пояснювала, що до неї приїхав ОСОБА_23 , який повідомив, що він винен батькові грошові кошти за кросівки, грошей не має та просив продати на її паспорт мобільний телефон, модель якого не пам`ятає;

-поясненнями потерпілої ОСОБА_9 у судовому засіданні 10.11.2016 року, запис якого був відтворений судом через виїзд потерпілої ОСОБА_9 за межі держави Україна у судовому засіданні 09.04.2019 року ( т.2, а.с.155), яка попереджалася судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, з яких вбачається, що вона знімала гроші у банкоматі біля магазину «Перехрестя» та тримала у руках свій мобільний телефон, через кілька метрів від неї стояв хлопець у темних штанях, який спочатку пильно подивився на неї та подав знак комусь у магазині. З магазину вийшов ОСОБА_6 , він був у світлих джинсах, які були брудні, і вона звернула на це увагу. Вона дивилась на цих хлопців і бачила, що ОСОБА_6 значно вище першого хлопця, і шкіра у нього світліша. Потім хлопці пішли, а вона зняла гроші в банкоматі та пішла додому. Вона у правій руці тримала парасольку, а в лівій свій мобільний телефон, по якому в той момент розмовляла. Раптом ззаду хтось вихопив у неї з руки мобільний телефон, вона відразу ж повернулась та побачила, що високий хлопець у світлих штанах біжить з її телефоном, вона почала кричати йому, побігла за ним, але не наздогнала та викликала поліцію. Вона впевнена, що телефон у неї забрав саме ОСОБА_6 , вона запам`ятала його обличчя на ганку магазину, та він вищий за його товариша. У неї немає причин обмовляти його. Телефон на даний час їй повернуто, матеріальних претензій не має;

-поясненнями свідка ОСОБА_24 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона проводила у якості слідчого досудове розслідування за кримінальним провадженням а обвинуваченням ОСОБА_6 . Допитана потерпіла пояснювала, що майно у неї викрала особа чоловічої статі, описала його та описала іншу особу, яка була з ним. Описала їх та одяг, у якому обидва були вдягнені. Також було проведено впізнання вживу, за участю статистів на роль яких були підібрані особи, дуже схожі з обвинуваченим. Коли проводили впізнання, до залу зайшла потерпіла, вона не бачила ні ОСОБА_6 ні інших, їй було задано питання про те, чи може вона впізнати особу, яка викрала у неї мобільний телефон, на що потерпіла повідомила, що може. Коли вона повернулася до ОСОБА_6 та статистів, вона зразу ж серед присутніх осіб впізнала ОСОБА_6 як особу, яка вирвала у неї телефон. Про інші обставини вона не пам`ятає, але все було зображено у протоколі. Також було проведено впізнання і ОСОБА_25 за участю статистів, у процесі проведення якого потерпіла впізнала ОСОБА_25 як особу, яку вона бачила до скоєння відносно неї злочину разом із ОСОБА_26 . Також потерпіла при проведенні обох впізнань пояснювала, за якими рисами вона впізнає цих осіб. Вона чітко вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка скоїла відносно неї злочин, у неї не було жодного сумніву щодо його особи.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 186 ч.1 КК України як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж).

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу У111 Конституції України.

У судовому засіданні обвинувачений вину не визнав та пояснив, що даного злочину він не скоював.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні посилаючись на недоведеність скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_6 просив винести вирок за яким ОСОБА_6 виправдати.

Доводи захисника ОСОБА_5 у частині недоведеності вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, не знайшли підтвердження у процесі розгляду справи у суді.

Так, з пояснень потерпілої ОСОБА_9 у судовому засіданні 10.11.2016 року, запис якого був відтворений судом через виїзд потерпілої ОСОБА_9 за межі держави Україна у судовому засіданні 09.04.2019 року ( т.2, а.с.155), яка попереджалася судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, вбачається, що вона знімала гроші у банкоматі біля магазину «Перехрестя» та тримала у руках свій мобільний телефон, через кілька метрів від неї стояв хлопець у темних штанях, який спочатку пильно подивився на неї та подав знак комусь у магазині. З магазину вийшов ОСОБА_6 , він був у світлих джинсах, які були брудні, і вона звернула на це увагу. Вона дивилась на цих хлопців і бачила, що ОСОБА_6 значно вище першого хлопця, і шкіра у нього світліша. Потім хлопці пішли, а вона зняла гроші в банкоматі та пішла додому. Вона у правій руці тримала парасольку, а в лівій свій мобільний телефон, по якому в той момент розмовляла. Раптом ззаду хтось вихопив у неї з руки мобільний телефон, вона відразу ж повернулась та побачила, що високий хлопець у світлих штанах біжить з її телефоном, вона почала кричати йому, побігла за ним, але не наздогнала та викликала поліцію. Вона впевнена, що телефон у неї забрав ОСОБА_6 , вона запам`ятала його обличчя на ганку магазину, та він значно вищий за його товариша. У неї немає причин обмовляти його.

Пояснення потерпілої щодо одягу, у який був одягнений ОСОБА_6 узгоджується та підтверджується фотозображенням трьох осіб ( т.2, а.с. 185), яке надано ОСОБА_6 та на якому саме ОСОБА_6 одягнутий у світлі джинси.

Доводи у судовому засіданні захисника ОСОБА_5 про те, що саме ОСОБА_12 скоїв злочин та він був одягнутий у чорну куртку з написом білими буквами, не знайшли підтвердження у судовому засіданні, спростовуються вказаним вище фото, на якому зображено саме ОСОБА_6 у куртці чорного кольору з написом білими буквами. Інша особа, одягнута у куртку чорного кольору, на фото такого напису білими буквами не має.

Крім того, скоєння кримінального правопорушення саме ОСОБА_6 підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.03.2017 року, за яким ОСОБА_9 впізнала одного з двох хлопців, один з яких, шляхом ривку, вирвав з її руки мобільний телефон по пр..Ювілейному № 18-а, а іншого вона бачила біля магазину «Перехрестя» по вул. Гудименка у м.Запоріжжі - ОСОБА_22 та фототаблицею до нього ( т.2, а.с., 172-174; 175-177).

Також поясненнями свідка ОСОБА_24 про те, що вона проводила у якості слідчого досудове розслідування за кримінальним провадженням а обвинуваченням ОСОБА_6 . Допитана потерпіла пояснювала, що майно у неї викрала особа чоловічої статі, описала його та описала іншу особу, яка була з ним. Описала їх та одяг, у якому обидва були вдягнені. Також було проведено впізнання вживу, за допомогою статистів, на роль яких були підібрані особи, дуже схожі з обвинуваченим. Коли проводили впізнання, до залу зайшла потерпіла, вона не бачила ні ОСОБА_6 ні інших, їй було задано питання про те, чи може вона впізнати особу, яка викрала у неї мобільний телефон, на що потерпіла повідомила, що може. Коли вона повернулася до ОСОБА_6 та статистів, вона зразу ж серед присутніх осіб впізнала ОСОБА_6 як особу, яка вирвала у неї телефон. Про інші обставини вона не пам`ятає, але все було зображено у протоколі. Також було проведено впізнання і ОСОБА_25 за участі статистів, у процесі проведення якого потерпіла впізнала ОСОБА_25 як особу, яку вона бачила до скоєння відносно неї злочину разом із ОСОБА_26 . Також потерпіла при проведенні обох впізнань пояснювала, за якими рисами вона впізнає цих осіб. Вона чітко вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка скоїла відносно неї злочин, у неї не було жодного сумніву щодо його особи.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Всупереч ст. 22 КПК України, доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_6 не скоював інкримінованого йому кримінального правопорушення, нічим не підтверджені, а навпаки спростовуються вищевказаними матеріалами справи, а тому, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч.1 КК України, кваліфіковані вірно та скоєння саме ним вказаного злочину, є доведеним.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає скоєння кримінального правопорушення в неповнолітньому віці.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Невизнання вини обвинуваченим, суд відносить до тактики захисту обвинуваченого з метою ухилення від відповідальності за скоєний злочин.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше засуджений не був, з часу скоєння кримінального правопорушення не вчинив нового злочину та до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку в наркодиспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває, скоїв злочин будучи неповнолітнім, тому, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.104, 75 КК України, визначивши іспитовий строк один рік.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речовий доказ- мобільний телефон «Леново А 1000», який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 ( т.2, а.с. 184)- повернути потерпілій ОСОБА_9 .

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1