Дата документу 16.08.2019 Справа № 554/7242/19
УХВАЛА
Іменем України

16 серпня 2019 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання старшого слідчого Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000888 від 08.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, про арешт майна,-

в с т а н о в и в:

До слідчого судді надійшло клопотання слідчого, погоджене прокурором, про накладення арешту на автомобіль САЗ 3507, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_2 , виданого Кобеляцьким МРЕВ 22.07.2005, тип ТЗ - вантажний самоскид, 1988 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_3 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро», адреса: Полтавська область, Решетилівський район, з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких дій. Просили визначити місце зберігання транспортного засобу майданчик тимчасового тримання ТЗ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавський район, м. Полтава, вул. О.Пчілки 19-Е, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Просили також накласти арешт на різного розміру обрізки та гілля різних порід деревини, близько 3 куб. м, визначити місце зберігання деревини у камері речових доказів Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області. У клопотанні зазначено, що арешт необхідно накласти з метою збереження речових доказів.

Слідчий у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, про причини неявки суд не повідомив.

У судове засідання не з`явився власник майна, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки дане клопотання є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно ч. 4 ст.107 КПК У країни фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Встановлено, що у провадженні СВ Полтавського РВП ПВП ГУ НП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000888 від 08.08.2019 України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.08.2019 на адресу Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт поліцейського СРПП ОСОБА_4 , про те, що під час патрулювання зони реагування неподалік с. Андріївка, Полтавського району, зупинено автомобіль САЗ 3507, державний номерний знак НОМЕР_1 , вантажний самоскид, у кузові якого водій ОСОБА_5 , 1958 року народження, працює ТОВ «Бурат-Агро», перевозив дрова у вигляді обрізків різного розміру, різних порід дерев, без відповідних документів.

В ході огляді місця події 08.08.2019 виявлено та вилученого:

- автомобіль САЗ 3507, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_2 виданого Кобеляцьким МРЕВ 22.07.2005, тип ТЗ - вантажний самоскид, 1988 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_3 , власник якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро», адреса: Полтавська область, Решетилівський район, с. Піщане;

- різного розміру обрізки та гілля різних порід деревини, близько 3 куб.м.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачає можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Всупереч наведеній нормі, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання вилученого майна речовим доказом.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви, з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було.

Отже, враховуючи відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом, а також будь-яких доказів щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту, вважаючи його необґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою повернення особі, у якої вилучили майно, відповідно всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України ,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання до Полтавського апеляційного суду.

Тимчасово вилучене майно підлягає негайному поверненню особі, у якої її було вилучено.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Слідчий суддя ОСОБА_1