ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3356/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/7111/17
Категорія: ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.187,
ч.4 ст.28 ч.3 ст.357, ч.4 ст.28 ч.3 ст.289,
ч.4 ст.28 ч.3 ст.146, ч.4 ст.28, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , 1977 року народження, ОСОБА_10 , 1975 року народження, ОСОБА_11 , 1969 року народження, ОСОБА_8 , 1975 року народження, ОСОБА_12 , 1983 року народження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, тобто до 13 грудня включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів його причетності до вчинених злочинів, оскільки жоден з потерпілих та свідків його не впізнав. Указав, що прокурор в судовому засіданні не довів наявність ризиків його переховування, впливу на свідків та потерпілих, а також вчинення ним іншого злочину. Наголосив, що суд в судовому засіданні не розглянув по сьогоднішній день клопотання його захисника щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, яке було подано до канцелярії в день розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу.

Крім того, зазначив, що суд за власною ініціативою поставив на розгляд питання щодо продовження запобіжного заходу, при цьому не поставивши питання щодо можливості його зміни на більш м`який.

Також наголосив, що він не причетний до вчинення злочинів, які йому інкримінуються, а обвинувачення ґрунтується лише на домислах та здогадках прокуратури.

Зазначив, що він не має наміру переховуватися від правосуддя, оскільки самостійно з`явився до суду при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу, а також не мав наміру вчиняти нові злочини, так як є законослухняним громадянином та жодного разу не притягався до кримінальної відповідальності.

Просить ухвалу суду скасувати і змінити йому запобіжний захід на непов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвалу суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.28 - ч.3 ст.357 КК України, який є злочином невеликої тяжкості, ч.3 ст.146 КК України, який є тяжким злочином, ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.1 ст.14 ст.187, ч.4 ст.28 - ч.4 ст.187, ч.4 ст.28 - ч.3 ст.146, ч.4 ст.28 ч.3 ст.289 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, та за ч.4 ст.187 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту вчинив злочини в складі злочинної організованої групи, в якій виступав активним учасником, брав активну участь у реалізації злочинного плану розробленого іншими обвинуваченими, два епізоди злочинів передбачених ч.4 ст.28 ч.4 ст.187 КК України та злочин передбачений ч.4 ст.28, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187 КК України, поєднані з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, та погрозою застосування такого насильства, а також обвинувачується у вчиненні двох епізодів злочинів, передбаченим ч.4 ст.28, ч.3 ст.146 КК України, тобто у незаконному викраденні людини, які були вчинені злочинною організацією, з корисливих мотивів, що супроводжувалися заподіянням потерпілим фізичних страждань, із застосуванням зброї, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Крім того, відповідно до обвинувального акту злочинними діями злочинної організації, до якої входив ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, на загальну суму 3 506 147,32 грн., що додатково підтверджує наявність суспільного інтересу щодо захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме того, що судом було поставлено питання саме доцільності продовження, а не зміни запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, а також не врахування клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.4 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Зі змісту цих вимог слідує, що суд зобов`язаний поставити питання саме щодо доцільності продовження запобіжного заходу, однак за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк.

Крім того, відповідно до даних журналу та звукозапису судового засідання від 16 жовтня 2019 року, питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було поставлено в судовому засіданні прокурором у відповідному клопотанні, а не за ініціативою суду і суд дав можливість надати в повному обсязі свої пояснення, як стороні обвинувачення так і стороні захисту, не обмежуючи їх у часі.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 та відсутність підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: