Справа № 306/16/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 ..

Цією ухвалою суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України у кримінальному провадженні №0000612 від 11.07.2015 та повернуто його прокурору внаслідок невідповідності вимогам ст.291 КПК України.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень в ньому текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких, відповідно до ст. 91 ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права сторони захисту, унеможливлюють виконання завдань кримінального провадження та правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування такого висновку, судом першої інстанції зазначено, що диспозиція ч.2 ст.191 КК України представляє собою привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; а диспозиція ч.1 ст.366 КК України - складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Об`єктивна сторона розтрати, як форми вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України полягає у незаконному без оплатному відчуженні, використанні,

-2-

втрачанні майна, право оперативного управління яким суб`єкт злочину має внаслідок службового становища, і яке знаходиться у причинному зв`язку з певною, що найменше істотною шкодою. Встановлення її ознак в діяннях службової особи означає визначення конкретних службових обов`язків, які вона не виконала або виконала неналежно, доведення того, що це стало наслідком саме умисних її дій, що охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб була завдана істотна шкода. Об`єктивна сторона внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей полягає у включенні інформації, яка цілком або частково не відповідає дійсності, до справжнього офіційного документа, а суб`єктивна сторона - у завідомому усвідомленні службовою особою неправдивого характеру тих відомостей, які вносяться нею до офіційних документів. Разом з тим, згідно з обвинувальним актом протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_7 полягали в тому, що вона з корисливих мотивів «вдалася до розтрати бюджетних коштів»: шляхом видачі наказів про прийом на роботу «фіктивно працевлаштувала» у навчальному закладі ОСОБА_9 та в подальшому, впродовж 2012-2015 років, внесла до табелів неправдиві відомості про відпрацювання ним, як оператором та робітником з обслуговування і ремонту дошкільного навчального закладу, восьмигодинного робочого дня, в той час як у дійсності він у вказаний період на робочому місці був відсутній та неодноразово перетинав державний кордон. Це, як вважали слідчий і прокурор, стало підставою для нарахування йому, як «фіктивному працівнику» заробітної плати за вказаний період. На думку суду, у даному випадку для встановлення факту кримінального правопорушення, ступеня його суспільної небезпечності, винуватості обвинуваченої, форми вини, мотиву, мети, істотне значення мають всі відомості про причини і мотиви дій обвинуваченої, з урахуванням існуючих на той час умов, з`ясування діянь ОСОБА_9 , в тому числі обсягу виконаної ним за вказаний період, як оператором і робітником з обслуговування і ремонту, роботи, вкладення в цю роботу власних коштів, отримання нарахованих йому грошей, взаємозв`язок його дій з діями, поставленими у провину обвинуваченої, їх мотиви, правова кваліфікація, з`ясування можливості у ОСОБА_7 в існуючих умовах забезпечити нормальне функціонування навчального закладу в інший спосіб, який би повністю узгоджувався з вимогами чинного законодавства. Також судом першої інстанції зазначено, що відсутність в обвинувальному акті чіткого викладу всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження, як їх вважають установленими слідчий і прокурор, залишає відкритим питання про те, чи досліджена органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) версія фактично висунута стороною захисту, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Вказані недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, на думку суду першої інстанції, унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, порушують право обвинуваченої на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» частини третьої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду від 04.07.2019 як незаконну та необґрунтовану й призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України. В ньому викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію

-3-

кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення. Прокурор також зазначає, що нормами процесуального закону не визначено вимог до змісту фактичних обставин та формулювання обвинуваченого, тому такі викладаються прокурором у формі та обсязі достатньому для розуміння як судом так і сторонами кримінального провадження, а наявність повторюваних фраз свідчить про те, що вказані частини обвинувального акту є взаємопов`язаними між собою і не можуть бути змістовно різними. Також на його думку суд першої інстанції всупереч вимогам ст.314 КПК України фактично вдався до оцінки доказів та дослідження матеріалів кримінального провадження, що на стадії підготовчого судового розгляду є недопустимим, а також встановлюючи наявність або відсутність будь-яких обставин кримінального правопорушення порушив вимоги ст.337 КПК України. Також прокурор зазначає, що в ухвалі суду зазначено захисника ОСОБА_10 , який не приймав участь у підготовчому судовому засіданні даного кримінального провадження.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , неявка яких з урахуванням вимог ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає її розгляду.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до процесуальних обов`язків, зазначених у ч.2 ст.9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.

Цих вимог КПК України слідчим та прокурором у данному кримінальному провадженні не дотримано.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог вказаної статті обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вище вказаним вимогам закону.

-4-

Як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, формулювання обвинувачень у обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілу, її представника і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права сторони захисту, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження, у зв`язку з чим, твердження суду в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає.

Неконкретність обвинувачення без посередньо стосується і права обвинуваченої на справедливий судовий розгляд та порушує її право на захист.

Посилання прокурора на недопустимість оцінки доказів на предмет їх достатності та взаємозв`язку під час підготовчого судового засідання заслуговують на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення змісту положень ст.314 КПК України не суперечить.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що вказані недоліки обвинувального акту, унеможливлюють його призначення до судового розгляду, а тому висновки суду про повернення його прокурору, апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.

Посилання прокурора на те, що ухвала суду першої інстанції містить дані про участь в судовому засіданні особи ОСОБА_10 , який участі в ньому не приймав не може свідчити про незаконність прийнятого судом першої інстанції рішення, оскільки є явною технічною помилкою і за необхідності може бути виправлена в порядку ст.376 КПК України .

При цьому апеляційний суд враховує і те, що скасовуючи попередній вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12.12.2017 щодо ОСОБА_7 , колегією суддів в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 16.05.2019 було констатовано невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вказівок суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 16.05.2019, дійшов правильного висновку про наявність недоліків обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , які послужили обґрунтованими підставами для його повернення прокурору.

Відповідно до положень ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вказані вимоги кримінального процесуального закону, судом першої інстанції дотримано в повній мірі, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом відхиляються.

-5-

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна проінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого протии нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980). Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000.

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України у кримінальному провадженні №0000612 від 11.07.2015 без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: