Справа № 304/976/19
Провадження № 1-кс/304/416/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши матеріали за скаргою представника скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 25 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області з вищевказаною скаргою звернувся представник скаржника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , у якій просить скасувати постанову старшого слідчого Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 25 червня 2018 року по кримінальному провадженні №0000170 від 15 квітня 2018 року. Скаргу мотивує тим, що 25 червня 2018 року старшим слідчим СВ Перечинського ВП капітаном поліції ОСОБА_5 винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яку представник потерпілої отримав 12 червня 2019 року. Представник скаржника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 повністю не погоджується з даною постановою, і вважає, що така підлягає скасуванню. Так, 13 квітня 2018 року ОСОБА_3 , шляхом обману, невідомим особам в рахунок придбання квадро циклу, оголошення, яке було розміщено на веб-сайті «ОLХ», здійснено кілька грошових переказів на загальну суму 19 606,40 грн. Таким чином, на думку представника потерпілої, встановлена правова кваліфікація злочину старшим слідчим Перечинського ВП ОСОБА_5 є помилковою, оскільки невстановлені особи вчинили кримінальне провадження, з правовою кваліфікацією ч.4 ст.190 КК України, заволодівши особистими коштами в особливо великому розмірі ОСОБА_3 на вказану вище суму, що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме банківськими квитанціями, чим завдали їй майнової шкоди. 14 квітня 2018 року скаржниця в присутності адвоката ОСОБА_4 в приміщенні Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області подала заяву про кримінальне правопорушення, після чого посадовою особою даного відділу поліції відібрано письмові пояснення від ОСОБА_3 та вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. Крім цього під час винесення оскаржуваної постанови, старшим слідчим в супереч ст.9 КПК України було порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки, зокрема з часу внесення в ЄРДР заяви та порушення кримінального провадження, таким не вчинено жодної слідчої дії спрямованої на всебічне, повне, і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження чи направлено запит для отримання належної інформації. Єдине, що зробив старший слідчий, згідно оскаржуваної постанови, допитав ОСОБА_3 в якості потерпілої, що явно не свідчить про всебічне, повне, і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та законність оскаржуваної постанови. Оскільки твердження старшого слідчого ОСОБА_5 в оскаржуваній постанові, що в ході досудового розслідування були проведені всі можливі заходи на встановлення невідомої особи, не відповідають фактичним обставинам справи, а також те, що постанова про закриття кримінального провадження від 25 червня 2018 року є передчасною, необґрунтованою, протиправною та такою, що не відповідає завданню кримінального провадження, а тому просить слідчого суддю скаргу задовольнити.

Представник заявниці ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просив скаргу задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені у такій.

У судове засіданні ані прокурор ані старший слідчий не з`явилися, хоча про час та місце проведення такого повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки не повідомили, а тому слідчий суддя розглянув скаргу за їх відсутності, що відповідає положенням ч.3 ст.306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши представника заяниці, дослідивши оскаржувану постанову та додані до неї матеріали, приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2 та 5 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений:1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється...

Згідно ч.1 та ч.2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Разом з цим, згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання……. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.ч.1,2,5,6,7 ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Як встановлено у судовому засіданні, що 14 квітня 2018 року ОСОБА_3 в присутності адвоката ОСОБА_4 в приміщенні Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області подала заяву про кримінальне правопорушення.

Також встановлено, що 15 квітня 2018 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0000170 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та розпочато досудове розслідування.

Разом з цим встановлено, що 25 червня 2018 року за результатами проведення даного досудового розслідування старшим слідчим СВ Перечинського ВП ОСОБА_5 було винесено оскаржувану постанову, згідно якої кримінальне провадження №0000170 від 15 квітня 2018 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Як убачається з оскаржуваної постанови, то така мотивована тільки тим, що під час проведення досудового розслідування не встановлено будь-яких об`єктивних даних, що свідчать про наявність у діях невідомої особи ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, оскільки потерпіла добровільно перерахувала грошові кошти, при цьому будь-яких дій щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин справи старший слідчий взагалі не вжив.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що старший слідчий СВ Перечинського відділення поліції ОСОБА_5 не належним чином, не всебічно, не повно і не неупереджено дослідив обставини кримінального провадження, не належним чином провів перевірку фактів вказаних у заяві ОСОБА_3 , а висновки, зазначені ним у постанові про закриття кримінального провадження, на думку слідчого судді, є передчасними, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Тому, на підставі наведеного та керуючись ст. ст. 9, 28, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000170, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України від 25 червня 2018 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1