ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/972/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1622/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, яка має професійно-технічну освіту, не працює, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: :
- 16 липня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;
- 30 вересня 2014 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;
- 14 січня 2015 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; звільнена 28 жовтня 2015 року за відбуттям строку покарання;
- 19 грудня 2016 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;
- 16 січня 2017 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;
- 06 березня 2017 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;
- 19 лютого 2018 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2019 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 строком на два місяці, до 02 листопада 2019 року.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що судом не досліджені докази у кримінальному провадженні, не допитані потерпілі та свідки, продовжують існувати ризики, передбачені пп.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що достатні ризики для продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 відсутні, оскільки остання має міцні соціальні зв`язки постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину; усі речові докази та документи зібрані, досудове розслідування по епізодах 2017 року закінчено у 2018 році; підстав передбачати незаконний вплив на свідків, потерпілих та інших учасників провадження, та того, що обвинувачена ОСОБА_6 буде перешкоджати будь-яким чином кримінальному провадженню, немає.

Зазначене кримінальне провадження перебуває у провадженні районного суду з 09 листопада 2018 року, тобто 10 місяців. За даний час стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень: не допитано жодного потерпілого та свідка, не досліджено жодного письмового чи речового доказу.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період часу буде достатнім для виконання обвинуваченою ОСОБА_6 певних обов`язків та надасть їй можливість доглядати за дитиною, лікуватись, працювати.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Обвинуваченій ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 04 липня 2019 року продовжений до 04 вересня 2019 року.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, прокурор вважав за доцільне продовжити відносно ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої, її захисника, доводи прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке є злочином середньої тяжкості.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , не зменшились та існують на даний час.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки на теперішній час судом не дослідженні докази у кримінальному провадженні, не допитані потерпілі та свідки, ОСОБА_6 обвинувачується у великій кількості епізодів правопорушень, вчинених у період іспитового строку, раніше неодноразово судима за аналогічні правопорушення, ніде не працює.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останньої.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 , в т.ч. про наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, правильності висновків суду не спростовують, .
Так, згідно з матеріалами провадження, у обвинуваченої є малолітній син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проте, після народження дитини ОСОБА_6 вчиняла умисні злочини, за що була неодноразово судима, ніде не працює, законного джерела доходів не має, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення.
Доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 є передчасними і мають перевірятися в установленому законом порядку.
Даних про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2019 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 строком на два місяці, до 02 листопада 2019 року, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 26.09.2019 Справа № 331/972/18