Справа №463/566/15-к
Провадження №1-кп/463/141/19
В И Р О К
іменем України

04 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру до судових розслідувань за №0001220 від 27.04.2015р. про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 31.01.2014р. Личаківським районним судом за ч.2 ст.186, ч.2 ст.309, ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням терміном 3 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 26.04.2015р. приблизно о 13:45 год перебуваючи на вул. І.Франка у м. Львові, біля будинку № 19 Б, маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, відкрито викрав, шляхом ривка руки, зірвавши із шиї ОСОБА_6 золотий ланцюжок вагою 8 гр., після чого з викраденим втік з місця злочину, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 5 600 грн.
Таким чином скоїв злочин передбачений ч. 2 ст.186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині винуватим себе не визнав і суду пояснив, що 26.04.2015р. він з родиною святкував день народження племінниці. В цей день до 15:00 год. він перебував по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Близько 15:00 год. він разом із батьком та братом вийшли з дому та направився в сторону «Високого Замку» в приміщення бару на вул. Кордуби у м. Львові, де він перебував до ночі. 27.04.2015р. в першій половині дня направився в Личаківський РВ на реєстрацію. По дорозі він зустрів працівників Личаківського РВ, які повідомили, що йому необхідно піти разом з ним в відділення поліції в якості свідка. В приміщенні Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ, підчас впізнання, потерпіла та її донька вказали на нього, як на особу, яка вчинила грабіж. Однак він вважає, що вони помилились оскільки він не причетний до вказаного злочину, крім цього в ході впізнання слідчий просив потерпілу звернути увагу саме на нього, а також участь у слідчій дії брали статисти зовнішність яких кардинально відмінна від його. Просить суд винести виправдувальний вирок відносно нього.
Не зважаючи, що обвинувачений заперечив свою вину у вказаному злочині, скоєння ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується наступними доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 26.04.2015р. вона разом із своєю донькою йшли по вул. І.Франка у м. Львові в сторону центру. Обвинувачений рухався їм на зустріч та зрівнявшись з ними біля будинків №19-20, різким рухом руки, ривком, зірвав з її шиї золотий ланцюжок з кулоном та втік. При цьому кулон впав на тротуар і вона його забрала. З приводу вчиненого, вона звернулась із заявою в Личаківський РВ ЛМУ. З її слів працівниками поліції було складено фоторобот підозрюваної особи, при цьому хтось із працівників висловив версію, що вказана особа схожа на громадянина Митника. Наступного дня її запроси в приміщення Личаківського РВ ЛМУ для проведення впізнання і серед пред`явлених чотирьох осіб, вона та її донька впізнали саме обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому зазначила, що жодних вказівок чи підказок зі сторони слідчого при проведенні впізнання не було. Також підтвердила в судовому засіданні, що злочин вчинено саме обвинуваченим. В судових дебатах просила визнати обвинуваченого винним у вказаному злочині. В частині призначення покарання покладається на суд.
Показами даними в судовому засіданні неповнолітнім свідком ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона йшла з мамою по вулиці, їм на зустріч йшов хлопець, а саме обвинувачений, який присутній в судовому засіданні. Коли він підійшов до них зірвав ланцюжок із шиї матері. Додатково зазначила, що вона добре запам`ятала цю особу по очах та рисах обличчя та може впевнено сказати, що це саме обвинувачений ОСОБА_7 .
Також вина обвинуваченого підтверджується наступними письмовими доказами.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.04.2015р., згідно якого потерпіла ОСОБА_6 повідомила про обставини події (том1, а.с.93-94).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2015р., згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_7 по тілобудові, рисах обличчя, статурі, волоссю. Також звернула увагу, що одяг змінився. (том 1, а.с.95-97).
З оголошеного в судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2015р. та фототаблиці до нього, вбачається, що неповнолітня свідок ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_7 по рисах обличчя, очах, статурі, волоссю (а.с.98-103).
Заперечення обвинуваченого, щодо особи статистів при проведенні вказаних слідчих дій не відповідають дійсності. Оскільки як обвинувачений так і статисти однакового росту та схожої тіло будови.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2015р. та фото таблицею до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 на місці події підтвердила свої покази з приводу обставин вчиненого відносно неї грабежу (том, 1 а.с.104-109).
Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.04.2015р., згідно якого обвинуваченого було затримано 27.04.2015р. (том 1, а.с.117-119).
Також з оглянутого в судовому засіданні відеозапису (том 3, а.с. 140), з камер спостереження на місці вчинення злочину, вбачається, що грабіж було вчинено відносно потерпілої за вказаною нею адресу та описаним способом, особою, яка за тілобудовою, віком, довжиною волосся візуально схожа з обвинуваченим. В зв`язку з чим суд вважає, що даний відеозапис, як непрямий доказ в сукупності з іншими доказами підтверджує винуватість обвинуваченого.
В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили, що вказаний відозапис, як доказ, отриманний слідством внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, в зв`язку з чим передбачені ст. 87 КПК України підстави для задоволення клопотання захисника про визнаяння вказаного доказу недопустимим, відсутні.
Свідок ОСОБА_9 , який являється батьком обвинуваченого в судовому засіданні повідомив, що 26.04.2015 р. його син ОСОБА_7 знаходився дома приблизно до 15:00 год, після чого вони разом з ним та іншим сином пішли на день народження до його внучки.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що являється рідною сестрою обвинуваченого та може повідомити, що 26.04.2015 р. в період з 16:00 год до 2:00 год. 27.04.2015 р. вони разом перебували на святкуванні дня народження її доньки. Також їй відомо, що до цього брат знаходився за місцем проживання.
Ні свідок ні обвинувачений не змогли пояснити, чому раніше, на стадії досудового слідства чи попередніх судових розглядів не заявляли клопотання про допит вказаних осіб.
Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_7 та його батька і сестри, суд вважає їх такими, що даються з метою уникнути кримінальної відповідальності обвинуваченим і спростовуються переліченими вище доказами.
Таким чином вина обвинуваченого доведена повністю, його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він 26.04.2015р. приблизно о 13:45 год вчинив повторно відкрите викрадення чужого майна. Кваліфікуюча ознака повторність, має місце в зв`язку з тим, що злочин було вчинено в період випробувального терміну встановленого ОСОБА_7 вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31.01.2014р., (а.с. 114), яким обвинуваченого визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховується характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого.
Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання в ході судового розгляду не встановлено.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого який є молодого віку, раніше судимий за аналогічний злочин, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно.
З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що обвинувачений на шлях виправлення не став, під час іспитового строку вчинив тяжкий злочин, а тому вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.
Крім цього у відповідності до вимог ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
В зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 71 КК України, обвинуваченому також слід частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 р. (а.с. 114) згідно з яким ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до п`яти років позбавлення волі з встановленням випробувального терміну тривалістю три роки.
Крім цього, судом враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17, відповідно до якої, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення з 27 квітня 2015 року по 9 вересня 2016 року та з 27 жовтня 2017 року по 3 квітня 2018 року, що в сукупності становить 1 рік 9 місяців та 23 дні, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Оскільки в ході судового розгляду ризики передбачені ст. 177 КПК України не встановлені, обвинувачений належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, суд вважає, що підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, немає.
Витрат на залучення експерта у кримінальному провадженні не понесено.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 71, 186 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавленя волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.71 КК України шляхом частково приєднання невідбутого покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 р., остаточно за сукупністю вироків визначити ОСОБА_7 покарання 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIIIвід 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, попереднє ув`язнення з 27 квітня 2015 року по 9 вересня 2016 року та з 27 жовтня 2017 року по 3 квітня 2018 року, що в сукупності становить 1 рік 9 місяців та 23 дні, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, а саме 3 (три) роки 7 (сім) місяців та 16 (шістнадцять) днів.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу приведення вироку до фактичного виконання.
Речовий доказ у справі DVD диск Verbatim - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня їх проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.
Вирок судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1