Справа № 522/5507/16-к
Провадження № 1-кп/520/189/19
УХВАЛА
11.10.2019 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_11 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 15 ч.2, 113, 113, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_12 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 113, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_13 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 15 ч.2, 113, 113, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_15 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено до 16.10.2019 року.

Згідно до ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на продовжені строку запобіжного заходу обвинуваченим на два місяці, посилаючись на обґрунтованість підозри обвинуваченим, наявність ризиків та неможливістю запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник ОСОБА_6 просив змінити ОСОБА_13 запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_9 підтримала письмове клопотання захисника ОСОБА_16 про зміну ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю.
Захисник ОСОБА_7 просив відмовити у продовженні строку ОСОБА_12 та обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу.
Захисник ОСОБА_8 заперечував на продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_15 посилаючись на відсутність відповідного письмового клопотання прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 погодилися з думкою своїх захисників..
Вислухавши думку прокурора, захисників та обвинувачених, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 ч.2 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вказаного порядку, зокрема, до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри належить прийняти до уваги дані, які містяться в наданих суду матеріалах.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом, згідно до положень ст.ст.8 і 9 Конституції України, застосовується принцип Верховенства права в кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Також згідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, при вирішенні цього питання також належить прийняти до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення.

А також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

Крім того, слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, досягнення цілей якого і є тримання під вартою.

Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 обґрунтовано підозрюються у вчиненні протягом тривалого часу декількох кримінальних правопорушень, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а зважаючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії дослідження доказів під час судового розгляду, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В зв`язку з викладеним суд вважає ризики, передбачені ч.1 п.п. 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, доведеними.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених, суд також враховує, що питання розумності строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Питання чи розумно залишати обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися в кожному конкретному випадку у відповідності до його особливостей. Тримання під вартою є виправданим лише у разі наявності чітких ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості (рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі Нечипорук і Йонкало проти України).

Щодо визначення конкретного суспільного інтересу, колегія суддів зазначає, що обвинуваченим оголошено про підозру в скоєнні злочинів, які є найбільш небезпечними проти громадської безпеки, які створюють загальну небезпеку, пов`язані з можливістю заподіянням значної чи тяжкої шкоди життю і здоров`ю людей, власності, довкіллю, нормальному функціонуванню органів влади, підприємств, установ чи організацій, здатні дестабілізувати обстановку в суспільстві, викликати у людей паніку, почуття напруги і незахищеності, тощо.

Проте, вирішуючи питання щодо можливості застосування інших запобіжних засобів, слід врахувати Рішення КСУ №7-р/2019 від 25.06.2019 року, а також практику ЄСПЛ, згідно до якої існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
На підставі вказаного, колегія суддів вважає необхідним розглянути питання щодо можливості застосування відносно обвинувачених альтернативного запобіжного заходу. Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Прокурор, вказуючи на обґрунтованість підозри та наявність зазначених ризиків, навів ті самі доводи і посилався на ті ж самі обставини, зокрема, на тяжкість інкримінованих злочинів та ризик їх ухилення від слідства, які існували при вирішенні вказаного питання в попередніх судових засіданнях.
Проте, в рішеннях у справах «Яблонський проти Польщі» від 21.12.2000 року, «І.А. проти Франції» від 23.09.1998 року, «Іловецький проти Польщі» від 04.10.2001 року, ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте, згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані.
Так, відповідно до ч.3 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
У рішенні ЄСПЛ «Ніколов проти Болгарії», сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується підсудний, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
У справі «Третьяков проти України» порушення вимог пп. «с» п.1 ст.5 Конвенції констатовано з огляду на те, що рішення суду (Дзержинський районний суд м.Харкова), якими продовжувалось застосування до заявника запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, містило посилання на первісні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою не розглядалось.
Вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу відносно обвинувачених, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Томазі проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Фокс Кембл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабита проти Італії», «Бойченко проти Молдови» згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, потерпілого, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.
Також, у справі "Лабіта проти Італії" щодо скарги на тривалість тримання під вартою, зокрема зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість, тобто деякі з наданих прокурором докази з часом втрачають свою переконливість, в той саме час, коли особи, яким висунуто обвинувачення, тримаються під вартою без обвинувального вироку суду.
Крім того, рішенням ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого їх тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 знаходяться під вартою з 05.07.2015 року і на теперішній час, з урахуванням об`єму обвинувачення, встановленого порядку та об`єму дослідження доказів, вирішити кримінальне провадження по суті найближчим часом неможливо, оскільки не буде відповідати загальним засадам кримінального судочинства, зокрема, змагальності сторін та свободи подання ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинувачених не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на зазначений справжній суспільний інтерес. В даному випадку і на теперішній час відносно обвинувачених повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше утримання їх під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого їм обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченим покарання за злочин, у вчиненні якого вони ще не визнаний винним, що суперечить ст.62 Конституції України.
При вказаних обставинах, з урахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що під час судового засідання прокурором доведені обставини, викладені в п.п. 1, 2 ч.1 ст.194 КК України, однак, прокурором не доведені обставини, щодо неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При вирішенні питання щодо обрання альтернативного запобіжного заходу слід взяти до уваги обставини, які характеризують особи кожного з обвинувачених, зокрема їх вік, майновий стан, сімейний стан та стан здоров`я, а також що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 мають постійні місця мешкання та реєстрації, мають стійки соціальні зв`язки за місцем мешкання.
З урахування викладеного колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покласти на обвинувачених обов`язки з`являтися за вимогою до суду та повідомляти про зміну місця свого проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд у України і в`їзд в Україну, а також, враховуючи вказані ризики - носити електронний засіб контролю.
На підставі встановленого, керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, ст.ст. 314-317, 331 ч.3, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Змінити раніше обраний відносно обвинуваченогоОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобі контролю, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки строком до двох місяців, а саме до 11.12.2019 року:

- не залишати цілодобово місце постійного проживання АДРЕСА_1 ;

- з`являтися за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд у України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченогоОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобі контролю, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язки строком до двох місяців, а саме до 11.12.2019 року:

- не залишати цілодобово місце постійного проживання АДРЕСА_1 ;

- з`являтися за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд у України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченогоОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобі контролю, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обов`язки строком до двох місяців, а саме до 11.12.2019 року:

-не залишати цілодобово місце постійного проживання АДРЕСА_2 ;

- з`являтися за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд у України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченогоОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобі контролю, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обов`язки строком до двох місяців, а саме до 11.12.2019 року:

- не залишати цілодобово місце постійного проживання АДРЕСА_3 ;

- з`являтися за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд у України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченогоОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобі контролю, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 обов`язки строком до двох місяців, а саме до 11.12.2019 року:

- не залишати цілодобово місце постійного проживання АДРЕСА_4 ;

- з`являтися за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд у України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, у разі невиконання покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала передається для виконання відділу поліції за місцем проживання обвинувачених.
Визначити строк дії ухвали до 11.12.2019 року.
Ухвала, згідно до вимог ст. 392 КПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3