ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2596/19 Справа № 202/3548/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000717 від 30.04.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не одруженого, не працюючого, який народився у м. Стаханов, Луганської області, громадянина України, маючого середню освіту, раніше судимого 05.06.2019 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 190 КК України до 100 годин громадських робіт, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеним покаранням, покарання призначене за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку у виконання, зарахувавши у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 30 квітня 2019 року по 02 травня 2019 року, включно.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави кошти за рахунок проведення експертизи у розмірі 300 гривень.
Речові докази - мобільний телефон «Хіоmі Redmi Note 5» чорного кольору в чохлі сірого кольору залишити потерпілій ОСОБА_9 як власниці.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна вчиненого повторно.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 30 квітня 2019 року близько о 17 години 30 хвилин ОСОБА_7 , проходив повз будинку АДРЕСА_2 , де побачив раніше незнайомих малолітнього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , при цьому у правій руці малолітнього ОСОБА_10 знаходився мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi Note 5» чорного кольору в чохлі сірого кольору, який належить ОСОБА_9 . Побачивши вказане чуже майно, а саме мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi Note 5» чорного кольору у чохлі сірого кольору, та визначивши його предметом свого злочинного посягання, у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , того ж дня, а саме 30 квітня 2019 року, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою власного незаконного збагачення, розуміючи, що його дії є очевидними для оточуючих малолітнього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, підійшов до малолітнього ОСОБА_10 та вихопив з його правої руки мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi Note 5» чорного кольору в чохлі сірого кольору, вартість якого складає 4123, 35 гривні. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 з викраденим чужим майном з місця вчинення злочину зник, отримавши при цьому реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 4123,35 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся та своїми показаннями підтвердив обставини вчиненого ним злочину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити новий, в якому застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання, встановивши іспитовий строк.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованість засудження ОСОБА_7 зазначає, що призначене покарання є занадто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, не намагався уникнути відповідальності, щиро розкаявся та у повному обсязі відшкодував завдану шкоду потерпілій, яка претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Зазначає, що він ніколи раніше не був засуджений до покарання у виді позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційних скаргах, тому перегляду не підлягають.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального злочину та особі обвинуваченого оскільки у суду першої інстанції були підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ст.50 КК України).
Суд першої інстанції призначаючи основне покарання ОСОБА_7 дотримався вимог даного Закону.
Так, суд врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до класифікації злочинів, передбачених ст. 12 КК України, відносено до категорії тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який повністю визнав провину, щиро покаявся, раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, не має на утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей, не страждає тяжкими захворюваннями, не є інвалідом.
Судом було враховано всі зазначені обставини, тому обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді позбавлення волі, а остаточне покарання призначено на підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, зважаючи на те, що при розгляді кримінального провадження судом було встановлено, що обвинувачений винен в іншому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, вчиненому ним до постановлення даного вироку, за який його було засуджено вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року до 100 годин громадських робіт.
Що стосується доводів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого про можливість звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі відсутні переконливі доводи, які б спростували висновок суду першої інстанції щодо призначення основного покарання у виді позбавлення волі, а також свідчили б про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у місцях позбавлення волі.
Ті обставини, на які захисник посилається в апеляційній скарзі були відомі суду першої інстанції та враховувалися судом під час призначення покарання.
Колегія суддів вважає, що саме визначений судом строк покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку, тому апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4