Справа №583/4959/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/698/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 583/4959/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2019, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Сумської області м. Охтирка, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 і ч. 3 ст. 186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_12 просить скасувати вирок та повернути матеріали провадження до суду першої інстанції на новий розгляд, оскільки інкриміновані йому діяння є малозначними, потерпілі не зазначені у вступній частині вироку, він не вчиняв інкримінованих йому діянь, окрім замаху на крадіжку 20.09.2018, суд прийняв до уваги показання з чужих слів, а інші докази у кримінальному провадженні є непрямими. Крім того правоохоронними органами на надано даних з електронного браслету;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду за недоведеністю вини, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки допитані під час судового розгляду потерпілі надали показання з чужих слів чи просто виявили факти проникнення до їх житла, не допитаний свідок, який здав до ломбарду викрадений золотий ланцюжок, за епізодом 26.11.2018 відсутні дані про порушення раніше обраного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з носінням електронного браслету, а слідчі експерименти з ОСОБА_10 мають бути визнані недопустимими доказами.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2019 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 і ч. 3 ст. 186 КК, та йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 162 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.05.2018 і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Стягнуто з ОСОБА_10 : на користь ОСОБА_14 матеріальної шкоди 1890 грн; на користь ОСОБА_15 матеріальної шкоди 1914,62 грн; на користь держави 4004 грн витрат за проведення судових експертиз.

Відповідно до вироку суду, 09.07.2018 близько 13:00 ОСОБА_10 незаконно проник до будинку АДРЕСА_2 та повторно, таємно викрав належний ОСОБА_15 золотий ланцюжок вартістю 1914,62 грн. 07.09.2018 близько 00:00 незаконно проник до будинку АДРЕСА_3 та повторно, таємно викрав належні ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 1600 грн. 20.09.2018 близько 21:00 незаконно проник до квартири АДРЕСА_4 та повторно, таємно викрав у ОСОБА_16 гаманець з грошовими коштами в сумі 110 доларів США (3093,22 грн) та 346,20 грн. 08.09.2018 близько 23:00 незаконно проник будинку АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_17 26.11.2019 близько 20:00 незаконного проник до господарства АДРЕСА_6 та з бензобаку в каністру автомобіля ВАЗ 2107 НОМЕР_1 почав зливати бензин А92, в цей час його дії були помічені ОСОБА_18 , яка почала голосно кричати, проте ОСОБА_10 не реагуючи на присутність свідка, повторно, відкрито викрав 10 л належного потерпілій ОСОБА_19 бензину вартістю 304,80 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги та просили скасувати вирок суду, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно ч. 3 ст. 370 КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК, а згідно ч. 2 цієї норми закону, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При цьому, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК).

Разом з тим, ухваливши вирок, судом першої інстанції не надано жодного правового аналізу наявним у кримінальному провадженні доказам, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 вироком суду визнаний винуватим у вчиненні трьох епізодів таємного викрадення чужого майна з проникненням до житла, відкритому викраденні чужого майна з проникненням до сховища та незаконному проникненні до житла.

Будучи допитаним в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 частково визнав свою вину за епізодом 20.09.2019, а інші інкриміновані йому діяння не визнав зазначивши, що 08.09.2019 він зайшов до будинку щоб віддати знайдені документи, а інших злочинів не вчиняв.

Не погодившись з вказаними показаннями обвинуваченого та з правовою позицією його захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 в інкримінованих йому злочинах на підставі показань потерпілих та інших наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: протоколів огляду місця події, протоколів огляду речей і документів, протоколів проведення слідчих експериментів, протоколом освідування особи, проколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, висновків товарознавчих, трасологічної та дактилоскопічної експертиз.

Однак, ухваливши вирок, суд першої інстанції не врахував висновків і мотивів, за яких скасований попередній вирок та які у свою чергу є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді (ч. 3 ст. 415 КПК), оскільки не надано жодного правового аналізу наявним у кримінальному провадженні доказам, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд першої інстанції визнав доведеною вину ОСОБА_10 у вчиненні всіх інкримінованих йому злочинів, проте такі висновки належним чином не вмотивовані, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та рішенням ЄСПЛ.

Так, суд першої інстанції у своєму вироку обмежився простим переліченням досліджених доказів та показань потерпілих. При цьому потерпілі безпосередніми свідками вчинення злочинів не були і надали показання щодо обставин виявлення ними фактів вчинення злочину та щодо обставин, які стали їм відомі зі слів безпосередніх свідків подій.

Відповідно до ч. 2, 6 ст. 97 КПК, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч. 2 цієї статті.

Незважаючи на зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не допитав безпосередніх свідків злочинів, а у вироку не навів жодних доводів щодо винятковості цих випадків та не зазначив, якими іншими доказами підтверджені обставини, про які потерпілі надали пояснення, що ґрунтуються на поясненнях інших осіб.

Обмежившись простим перерахунком досліджених в судовому засіданні доказів суд першої інстанції не дав оцінки їх допустимості, не зазначив які обставини, вони підтверджують, та чим спростовуються показання обвинуваченого щодо невизнання вини.

Так, сторона захисту просила визнати недопустимими протоколи слідчих експериментів, під час яких ОСОБА_10 давав визнавальні показання щодо вчинення ним злочинів, але суд проігнорував цей факт.

Згідно ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, проте суд не дав будь-якої оцінки проведеним з участю ОСОБА_10 слідчим експериментам та не встановив, які відомості перевірялися чи уточнялися і чи не були ці слідчі експерименти фактично показаннями підозрюваного під час досудового розслідування, як про це зазначала сторона захисту, зважаючи на пряму заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Крім того, судом першої інстанції не перевірено та не надано жодної оцінки доводам сторони захисту про те, що на час вчинення злочину 26.11.2019 до ОСОБА_10 був застосований запобіжний у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю і він не порушував умови його застосування, а тому не міг перебувати на місці вчинення злочину.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., практики ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст. 7-29, п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

На підставі викладеного, обмежившись перерахунком досліджених у судовому засіданні доказів, не оцінивши їх у відповідності до положень ст. 94 КПК, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, задовольнивши таким чином частково апеляційні скарги ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 .

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність суспільної небезпеки в інкримінованих йому злочинах, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки згідно ч. 3 ст. 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що у 2018 році складало 170 грн, а об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК є право людини на недоторканість житла, яке не має грошового виміру.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають ретельній перевірці та безпосередньому дослідженню в судовому засіданні при новому розгляді в суді першої інстанції після скасування вироку, а вже потім при наявності остаточного судового рішення і апеляційних скарг бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК при скасуванні судового рішення не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2019 відносно ОСОБА_20 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_10 залишити тримання під вартою, продовживши його до 16.12.2019 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4