ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/1985/17
Номер провадження : 11-кп/819/1006/19 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2019 року листопада місяця 12 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
Секретар судового засідання: ОСОБА_5
З участю прокурора: ОСОБА_6
Обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 30 травня 2017 року за № 0000791, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
в с т а н о в и в:
Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сариозск Кербулакського району Талди-Курганської області, Казахстан, громадянина України, водія ТОВ «Іксора», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до ст.75, п.п.1,2 ч.1 ст.76, п.2 ч.3 ст.76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік, з покладенням обов`язків не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати. На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнено ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 115000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 96000 грн.
За вироком суду, 30 травня 2017 року, близько 06 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автобусом марки БАЗ 22154, державний номер НОМЕР_1 , ходова частина, гальмівна система, рульове управління якого знаходились в працездатному стані, забезпечуючи водієві рух в заданому напрямку, стійкість в різноманітних режимах, а також ефективне зниження швидкості впритул до зупинки, не маючим несправностей, що могли обумовити раптовий для водія увід транспортного засобу в бік від заданого напрямку руху чи раптову втрату керованості, маючи водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , грубо порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху, при здійсненні руху на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в межах населеного пункту с. Чорнобаївка, на виїзді з боку м. Херсон (під`їзний шлях до міста Херсона 2 км. +270 м.) виїхав на зустрічну смугу в межах перехрестя з метою здійснення розвороту, внаслідок чого здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем марки ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 та, за результатами якої водій ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через порушення вимог ст. 75 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ст. 286 ч. 1 КК України та покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до статей 75, 76 ч. 1 п. п. 1, 2, 76 ч. 3 п. 2 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання. Вказує, що суд незаконно звільнив ОСОБА_7 і від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду. В апеляції посилається на те, що суд при призначенні покарання не дотримавсь вимог ст. 50,61 КК України. Вказує. що позбавлення права керувати транспортними засобами призведе до втрати роботи обвинуваченого. Також, вважає що судом не наведено відповідні мотиви ухвалення рішень щодо цивільного позову, суд не перевірив обґрунтованість та підстави для задоволення цивільного позову, та крім того не долучив да справи в якості співвідповідача страхову компанію « Київський страховий дім».
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, думку прокурора який просив задовольнити тільки апеляційні вимоги прокурора, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляцію, потерпілих та їх представника які підтримали апеляцію прокурора, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими його засуджено за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України обґрунтовано доказами, які досліджено судом при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та ніким не оспорюються. Тому суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарг.
Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
За ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згіно п.9 постанови ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.
Тобто суд приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 відповідно до ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання порушив вимоги вказаного закону, де незаконно звільнив ОСОБА_7 і від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що згідно ст.409,413 ч. 1 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Колегія судді вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.
Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ряд обставин, а саме: що обвинувачений визнав вину в скоєнні злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має батьків пенсіонерів. Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого не встановлено. До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття в скоєнні злочину.
Взявши до уваги усі зазначені обставини, в тому числі й ті, на які посилається в своїй скарзі захисник, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 призначивши йому покарання у виді обмеження волі, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України.
Щодо, цивільного позову, то відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому слід зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог Глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Зокрема, у ст. 120 КПК України закріплені положення щодо витрат на правову допомогу. Витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, регулюються ст. 121 КПК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Тобто, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Цих вимог закону при вирішенні цивільних позовів з уточненнями потерпілих у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_13 місцевим судом не дотримано.
Так, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції фактично частково задовольнив заявлені потерпілими цивільні позови з уточненнями. При цьому суд вирішив питання щодо судових витрат та стягнув з ОСОБА_7 на користь потерпілих витрати на правову допомогу.
Під час постановлення такого рішення місцевий суд мав ретельно перевірити доводи цивільних позовів з уточненнями з огляду на граничний розмір компенсації вищевказаних витрат (ч. 3 ст. 120, ч. 5 ст. 121 КПК України), можливість залучення в якості співвідповідача страхову компанію « Київських страховий дім», власника автобусу та установу де працював обвинувачений, як на це вказувала сторона захисту та врахувати положення, закріплені у Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів та Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 17 вересня 2014 року.
Разом з тим, не врахувавши у повній мірі аргументовані заперечення сторін кримінального провадження в частині обґрунтованості суми відшкодування завданого злочином збитку та розміру процесуальних витрат, місцевий суд у вироку, обмежившись формальними фразами, розгорнуто не вказав чому вважає за необхідне позови щодо стягнення моральної шкоди та процесуальних витрат - задовольнити.
Апеляційна скарга захисника в цій частині підлягає задоволенню.
При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду і міри покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання те що він визнав вину в скоєнні злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має батьків пенсіонерів. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, це щире каяття в скоєнні злочину.
Враховуючи характер і ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим злочину визнання ним вини, щирого каяття, задовільної характеристики, досудову доповідь органу пробації, суд вважає призначити йому покарання у виді обмеження волі та що його виправлення та перевиховання можливо при застосуванні до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75, 76 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами. Саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових злочинів.
Обвинувачений має батька ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року досяг 70 -річного віку та інших працездатних осіб (окрім сина ОСОБА_7 ) не має то на обвинуваченого поширюється дія п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування основного та додаткового покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, колегія суддів,
У х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити задовольнити частково.
Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , в частині цивільного позову скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд, в той же суд, але в іншому складі суддів у порядку цивільного судочинства.
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_12 задовольнити.
Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 1 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до статей 75, п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 76 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, зобов`язавши ОСОБА_7 на час іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_2