ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/176/19Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 695/2931/18 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів за участю: секретарів судового засіданняОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів обвинуваченого захисникаОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000659 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:
- 18.12.2013 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 194, 71 КК України на 5 років позбавлення волі. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.03.2017 умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 3 дні, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на 8 років позбавлення волі.

На підставі. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання ОСОБА_9 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2013 за ч. 2 ст. 194 КК України і остаточно призначено покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2002 грн.
Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, маючи не зняту та не погашену судимість згідно вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2013 за ч. 2 ст. 194 КК України, на шлях виправлення не став та у період умовно-дострокового звільнення вчинив новий умисний злочин.

Так, ОСОБА_9 , 23 червня 2018 року близько 23-00 години, перебуваючи на території цвинтаря по вул. Монастирській у м. Золотоноша Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, на фоні ревнощів, маючи умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, наніс один удар правою ногою у спину ОСОБА_12 , внаслідок чого остання обличчям впала на землю, після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, наніс близько 5-6 ударів правою ногою в грудну клітку, 1 удар кулаком руки в область передньої лівої поверхні грудної клітки та 4 ударів кулаком правої та лівої руки в передню частину голови потерпілої, чим спричинив ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження,

у виді травми грудної клітки з двобічним переломом ребер (справа: 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го ребер; зліва: 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го ребер), з переломом тіла грудини, ушкодженням обох легень, крововиливом по передньо-внутрішній поверхні серцевої сорочки, в міжреберні м`язи, крововиливами в плевральні порожнини, які згідно висновку експерта виникли від дії тупого предмета чи предметів та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя, та внаслідок яких 25.06.2018, перебуваючи в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , потерпіла ОСОБА_12 померла.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просила його скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність , невідповідність покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України 10 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2013, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 11 років 7 місяців позбавлення волі.

В обгрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції в достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких внаслідок підвищеного рівня суспільної небезпечності, особу обвинуваченого, його поведінку та відношення до скоєного злочину. Свою вину у вчиненому ОСОБА_9 не визнав, а навпаки заперечував свою причетність до вчинення злочину.

Зазначає, що ОСОБА_9 вчинив новий умисний злочин, маючи не зняту та не погашену судимість , у період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його свідоме небажання стати на шлях виправлення та стійку антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого.

В апеляційних скаргах та доповненнях до них обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати та повести повне та об`єктивне розслідування у справі. Просив виключити з вироку суду посилання на призначення покарання за ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки на його думку в перерахунку за ч. 5 ст. 72 КК України строк покарання за попереднім вироком закінчився 03.04.2018.

Зазначає, що судом першої інстанції порушено його право на захист, оскільки безпідставно відмовлено в заміні захисника, який не виконував належним чином своїх обов`язків по його захисту.

Вказує, що покази потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які вони давали в судовому засіданні не відповідають дійсності та є перекрученими, а свідок ОСОБА_16 давав свої показання під тиском працівників поліції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненнями, просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в задоволенні апеляційної скарги прокурора - відмовити; думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила її задовольнити, та заперечила проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_9 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 , підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 , яка в суді першої інстанції показала, що померла є її матір`ю. Між обвинуваченим ОСОБА_9 та матір`ю біля року були близькі відносини, інколи ОСОБА_9 залишався у матері ночувати. ОСОБА_9 та ОСОБА_12 разом вживали спиртні напої, в результаті чого виникали конфлікти. На тілі матері вона неодноразово бачила сліди від побоїв, гематоми, взимку 2018 року у неї був перелом руки, яку, зі слів матері, зламав обвинувачений. Коли між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 відбувались конфлікти, мати переховувалась від останнього, а він в частині будинку матері бив посуд, ламав меблі, палив одяг та підпалив літню кухню, з приводу чого вони зверталися до поліції. В її присутності ОСОБА_9 бив матір. В день, коли померла мама, до неї на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що її мамі було погано і він викликав швидку.
Показаннями свідка ОСОБА_14 , даними суду першої інстанції про те, 25.06.2018 він прийшов до себе додому за адресою АДРЕСА_2 , взяти особисті речі, де у спальні побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , яка лежала з явними слідами побиття, хто її побив він не бачив. Оскільки на той період часу вона перебувала у нормальному стані, розмовляла, тому він не викликав швидку медичну допомогу. ОСОБА_9 попросив його, щоб вони пожили у нього деякий час так як ОСОБА_12 мала тілесні ушкодження , щоб їх ніхто не бачив. Після цього він пішов, а вони залишилися разом, пізніше йому повідомили, що ОСОБА_12 померла у нього вдома. До цього ОСОБА_12 неодноразово була з гематомами. Також пояснив, що мати ОСОБА_9 просила його змінити показання в суді (що начебто з ними в будинку ще був третій чоловік та що це не ОСОБА_9 ).
Показаннями свідка ОСОБА_15 , даними суду першої інстанції про те, що 25.06.2018 близько 16.00 год. до нього зайшов збуджений та зляканий ОСОБА_9 , який розповів, що побив співмешканку ОСОБА_12 , наніс один удар, їй стало погано, так як хворіє на астму, у зв`язку з чим викликав швидку допомогу, він був у нього близько 25 хв., потім працівники поліції забрали його з будинку.
Показаннями свідка ОСОБА_17 , даними суду першої інстанції, про те, що вона працює лікарем комунальної установи «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини» м. Золотоноша , 25.06.2018 вона перебувала на денному чергуванні, о 15 год. 49 хв. від невідомого чоловіка надійшов дзвінок про виклик швидкої допомоги, він пояснив, що його жінці погано і вона впала на підлогу і задихається, та назвав адресу: АДРЕСА_3 . Вона взяла у вказаного чоловіка номер телефону, приїхавши на зазначену вулицю, зателефонувала йому, запитавши конкретну адресу, чоловік розповів як туди доїхати. Коли вони зайшли в будинок, то побачили мокре тіло жінки з тілесними ушкодженнями, яка лежала обличчями догори без ознак життя, після чого викликали поліцію, у будинку більше нікого не було, на кухні грілася чашка з водою.
Показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , даними суду першої інстанції про те, що вони були запрошені понятими під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 на цвинтарі в м.Золотоноша, Черкаської області, в ході якого ОСОБА_9 визнав свою вину, показав та розповів, як наносив удари руками та ногами ОСОБА_12 , в тому числі лівою ногою 5-6 разів у грудну клітину. В ході проведення слідчого експерименту були виявлені на цвинтарі сліди крові, зразки якої вилучили. Під час проведення даної слідчої дії був адвокат, експерт, тиск зі сторони працівників поліції на ОСОБА_9 не чинився. Після проведення експерименту ОСОБА_9 вдома видав штани та футболку зі слідами крові.
Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 узгоджуються з даними, зафіксованими в протоколі слідчого експерименту від 27.06.2018 за участю ОСОБА_9 , проведеного на цвинтарі в м. Золотоноша та відеозаписом до нього, які були досліджені, а відеозапис - переглянутий судом першої інстанції.( а.с.35-40 т.2) В ході проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_9 розповів, що він з ОСОБА_12 йшли через цвинтар, де між ними виникла сварка через ревнощі, в ході якої він наносів потерпілій удари : правою ногою в область спини, від чого вона впала, він продовжував бити її ногами, наніс 5-6 ударів, після того, як вона підвелася вдарив 5-6 разів по обличчю кулаками обох рук та в грудну клітину. Коли ОСОБА_12 заспокоїлась, підвелася , вони пішли разом до їх знайомого ОСОБА_14 . На місці, де ОСОБА_9 наносив удари потерпілій, були виявлені та вилучені сліди крові. Після проведення слідчого експерименту, ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції свій одяг, в який він був одягнений під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.
Висновками експерта № 05-1-08/184 від 18.07.2018 та № 05-1-08/185 від 18.07.2018 встановлено, що на вилучених під час проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_9 - марлевому тампоні зі змивами речовини бурого кольору, футболці, кофті та штанях, які належали ОСОБА_9 та які були на ньому під час вчинення злочину і які він видав працівникам поліції, виявлено сліди крові, походження якої від потерпілої ОСОБА_12 не виключається.
Під час розгляду даної справи судом першої інстанції в судовому засіданні були оглянуті речові докази:футболка, кофта спортивна та джинси зі слідами крові, вилучені у ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту 27.06.2018, належність яких обвинувачений підтвердив.
Даними протоколу огляду місця події від 25.06.2018, проведеного у будинковолодінні ОСОБА_14 , по АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено труп ОСОБА_12 з наявними тілесними ушкодженнями.
Даними висновку експерта №05-8-02/162 від 26.06.2018, згідно яких смерть ОСОБА_20 настала від травми грудної клітки з двобічними переломами ребер, переломом грудини, з ушкодженням легень, крововиливами в плевральні порожнини. Враховуючи вираженість трупних змін (трупне задубіння виражене добре, трупні плями при натисненні блідніють та відновлюють своє забарвлення через 15хвилин) смерть гр. ОСОБА_20 настала за 16-24 години до проведення експертизи трупа. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_20 виявлено тілесні ушкодження: травма грудної клітки з двобічними переломами ребер (справа: 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го ребер; зліва: 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го ребер), з переломом тіла грудини, ушкодженням обох легень, крововиливом по передньо-внутрішній поверхні серцевої сорочки, в міжреберні м`язи, крововиливами в плевральні порожнини, синцями обох молочних залоз, садном грудної клітки; травма голови з крововиливами на м`яких покривах черепа, синцями обличчя, голови, саднами обличчя, губ, забійними ранами, крововиливами верхньої губи; синці обох плечей, передпліч, лона, черевної стінки, сідниць, обох стегон, лівої ступні, садно правого коліна, садна, синець лівої кисті. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, відносяться: травма грудної клітки з двобічними переломами ребер, переломом тіла грудини, ушкодженням легень, крововиливами в серцеву сорочку, в плевральні порожнини - до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя, від чого й настала смерть потерпілої; травма голови з крововиливами на м`яких покривах черепа, синцями обличчя, голови, саднами обличчя, губ, забійними ранами, крововиливами верхньої губи - до категорії легких тілесних ушкоджень. Всі описані вище ушкодження в ОСОБА_20 виникли до настання смерті, що підтверджується наявністю ознак прижиттєвості ушкоджень. В крові трупа ОСОБА_20 спирти не виявлено.
Даними висновку експерта № 05-8-02/162/60д від 10.08.2018, проведеного на підставі судово-медичної експертизи з приводу смерті ОСОБА_12 , встановлено, що враховуючи локалізацію, характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не виключено можливість виникнення ушкоджень голови та грудної клітки за обставин, що вказані ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту за його участю.
Даними висновку експерта КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-8-02/162/77д від 27.08.2018 ( а.с.90-92 т. 2) згідно якої встановлено, що враховуючи множинність, локалізацію та тяжкість тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , виключено можливість виникнення всіх тілесних у потерпілої при падінні з висоти власного зросту на землю.
Даними висновку судово-психіатричного експерта №269 від 18.07.2018, згідно якого ОСОБА_9 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій, перебуваючи в стані простого алкогольного сп`яніння, виявляв ознаки помірно вираженого розладу особистості емоційно-нестійкого-збудливого типу, зі зловживанням алкогольними напоями в стані компенсації, що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_9 також виявляє ознаки помірно вираженого розладу особистості емоційно-нестійкого- збудливого типу, зі зловживанням алкогольними напоями в стані компенсації, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Під час вчинення інкримінованих йому дій, а саме - нанесення ударів потерпілій ОСОБА_12 , підекспертний ОСОБА_9 не знаходився в стані фізіологічного афекту або в будь-якому іншому емоційному стані, котрий міг суттєво впливати на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений і його дії за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, є безпідставними та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції, які узгоджуються між собою, а тому розцінюються колегією суддів як обраний обвинуваченим спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які вони давали безпосередньо в суді першої інстанції є послідовними, логічними, узгоджуються між собою та протоколом огляду місця події, протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 та іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними та достовірними і викривають злочинні дії обвинуваченого щодо заподіяння потерпілій ОСОБА_12 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, тому суд першої інстанції, давши їм відповідну оцінку, обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що неповнолітня потерпіла ОСОБА_13 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 давали суду неправдиві показання не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході апеляційого розгляду, оскільки свідки судом першої інстанції попереджувалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а неповнолітній потерпілій роз`яснено її обов`язок - давати правдиві показання, їх показання є послідовними, логічними, узгоджуються з дослідженими матеріалами кримінального провадження та сумнівів в їх достовірності у колегії суддів не викликають.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що свідок ОСОБА_15 давав показання під тиском працівників поліції є необгрунтованими, оскільки вказаний свідок в судовому засіданні першої інстанції давав показання під присягою та не повідомляв суд про будь-який тиск з боку працівників поліції.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції його права на захист, оскільки йому безпідставно було відмовлено в заміні захисника, є надуманими і не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. Так, журнал судового засідання не містить даних, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_9 заявляв відповідне клопотання, а також в матеріалах кримінального провадження відсутнє процесуальне рішення про відмову в його задоволенні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органом досудового розслідування та судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, які б слугували підставами для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, так як істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які відповідно до ст. 415 КПК України є підставами для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено та апеляційним судом не встановлено.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання ОСОБА_9 міськрайонний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, його наслідки у виді смерті потерпілої, дані про особу винного, який характеризується негативно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, судимості не зняті і не погашені, вчинення злочину в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком суду, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину та за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання в межах ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі та частково приєднав відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним Кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_9 остаточного покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі, яке відповідає принципам індивідуалізації, справедливості призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та збільшення обвинуваченому розміру покарання до 11 років 7 місяців позбавлення волі.

Доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки зазначена обставина була врахована при юридичній оцінці його діяння. Що стосується невизнання вини ОСОБА_9 , відсутності каяття, то вказані обставини судом першої інстанції були в достатній мірі враховані при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке призначено в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те що суд першої інстанції безпідставно при призначенні йому покарання застосував вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, є необґрунтованим, оскільки кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_9 вчинив 23.06.2018 року, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, тому остаточне покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції обґрунтовано було призначено на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , ухвалою Уманського міськрайонного суду від 01.03.2017 засудженого ОСОБА_9 звільнено умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 3 дні. При цьому, ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_9 засуджений вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2013 за ст. 194, 71 КК України до 5 років позбавлення волі; ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.11.2013 по 18.02.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; початок строку відбування покарання визначено рахувати з 13.11.2013, кінець строку 08.08.2018.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок Канівського міськрайонного суду є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування - відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст.407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненнями та прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_11 -без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді