Справа № 216/2768/17
У Х В А Л А

31 липня 2019 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , захисника померлого обвинуваченого ОСОБА_30 - ОСОБА_31 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_24 адвоката ОСОБА_27 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_24 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, -
встановила:
У провадженні суду на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні 31.07.2019 року захисник обвинуваченого ОСОБА_24 адвокат ОСОБА_27 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що його підзахисний ОСОБА_24 раніше не судимий. Крім того, він має постійне місце проживання, до обрання запобіжного заходу мав постійне місце роботи, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. ОСОБА_24 підтримав позицію свого захисника - адвоката ОСОБА_27 .

Інші обвинувачені та захисники наполягали на задоволенні клопотання.

Прокурор заперечував проти клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_24 адвоката ОСОБА_27 , посилаючись на наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, передбачених ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання і продовження цього запобіжного заходу, просив продовження дію запобіжного заходу тримання під вартою.
Потерпілі заперечували проти позиції захисту, просили продовжити тримання під вартою.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши їх доводи, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2019 року ОСОБА_24 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.08.2019 року включно.
Так, відображення принципів вирішення питання про обрання чи зміну дії щодо особи запобіжного заходу міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 181, 183 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, Існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).
Обговорюючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_24 суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, якою передбачено, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою. (п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Згідно п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСППЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.
Вирішуючи заявлене клопотання, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_24 , в разі визнання його винним, його вік, спосіб вчинення кримінального правопорушення. При цьому судом враховується також стадію судового розгляду, обсяг обвинувачення, а також наявність у обвинуваченого власного житла та місця реєстрації у м. Кривому Розі, що підтверджено документально.
Разом з тим, обвинувачений не має судимостей, підтримує відносини з родиною, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, і його родина проживає в м. Кривому Розі.
З огляду на вищевикладене, враховуючи зменшення ризиків з часом, колегія суддів приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 ч.3 КПК України, колегія суддів -

постановила:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_24 адвоката ОСОБА_27 про зміну обвинуваченому ОСОБА_24 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити, обраний відносно ОСОБА_24 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці, тобто до 29 вересня 2019 року включно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_24 залишати житло за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 , цілодобово, з носінням електронного браслету та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_24 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2