ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року
м. Київ

справа №712/6628/17

провадження № 51-8612км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000864, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області, жителя м. Черкас, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

за касаційними скаргами представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 24 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 8 серпня 2018 року та засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 8 серпня 2018 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 24 січня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі п. «г» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання.

Постановлено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_8 :
- з МТСБУ 21 646,20 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди;
- з ОСОБА_6 15 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 8 серпня 2018 року вирок в частині вирішення цивільного позову змінив, збільшив розмір морального відшкодування, яке стягується з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , до 35 000 грн, та зменшив суму матеріального відшкодування, яке стягується з МТСБУ на користь ОСОБА_8 , до 15 646,20 грн. У решті вирок залишив без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 27 січня 2017 року близько 13:20, керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI Galant», (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись у м. Черкасах по вул. Хрещатик у напрямку до вул. Святотроїцької, не дотримався вимог пп. «б» п. 2.3, пп. «г» п. 8.7.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому в момент увімкнення жовтого сигналу світлофора, який забороняє рух, за відсутності зовнішніх факторів, що спонукали водія екстрено виконувати ті чи інші норми зазначених Правил, не зупинився, продовжив рух та виїхав на перехрестя із вул. Байди Вишневецького, за межами якого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину вул. Хрещатик по позначеному відповідною дорожньою розміткою регульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля на зелений сигнал світлофора.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді переломів обох щиколоток лівої гомілки зі зміщенням уламків, підвивиху лівої стопи.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі представник МТСБУ ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- потерпілою не було виконано вимог, передбачених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961 (далі Закон № 1961-IV) щодо подачі повідомлення про ДТП, заяви про страхове відшкодування та всіх документів передбачених законом, а тому потерпіла не набула правових підстав на отримання відшкодування за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ;

- при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не врахував положень ст. 26-1 Закону № 1961-IV, відповідно до якої страховиком у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, МТСБУ відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а стягнута з МТСБУ сума моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. є грошовим еквівалентом 5 % від загальної страхової суми, а не страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої ОСОБА_8 ;

- у даному випадку суд мав постановити не обвинувальний вирок зі звільненням ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі акта амністії, а ухвалу, якою звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності з наведених підстав, залишивши при цьому цивільний позов без розгляду;
- суд апеляційної інстанції ретельно не перевірив усіх доводів, зазначених в апеляційній скарзі, і не мотивував свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції, чим порушив вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу в частині збільшення розміру морального відшкодування, яке підлягає стягненню з нього на користь потерпілої ОСОБА_8 , до 35 000 грн, та залишити розмірморального відшкодування, визначений судом першої інстанції.
На обґрунтування своїх доводів зазначає, що апеляційний суд не врахував його щирого каяття, а також даних про його особу, а саме того, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, має на утриманні малолітню доньку, систематично перебуває на лікуванні та потребує невідкладного оперативного втручання.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу, під час розгляду касаційної скарги МТСБУ покладався на розсуд суду, а прокурор заперечував щодо задоволення касаційних скарг.

Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Твердження у касаційній скарзі МТСБУ про те, що суд мав постановити не обвинувальний вирок, а ухвалу, якою звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії, залишивши при цьому цивільний позов без розгляду, є безпідставними.

Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 належить до категорії осіб, які підпадають під дію п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, що набрав чинності 7 вересня 2017 року,відповідно до якого особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами І, ІІ чи ІІІ групи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, які не є тяжким або особливо тяжким, у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі.
Виходячи з наведеного, звільнення особи від кримінальної відповідальності вказаним актом амністії не передбачено. Тому суд, встановивши відсутність обставин, які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, звільнив ОСОБА_6 на підставі цього актасаме від призначеного покарання.
Таке звільнення передбачає постановлення обвинувального вироку та розгляд цивільного позову.
Відповідно до ст. 13.1 Закону №1961-ІV, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ в порядку, визначеному цим Законом.

Суд встановив, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, та керуючись вищевказаною нормою, постановив стягнути на користь потерпілої шкоду, яка відповідно до вимог Закону №1961-ІV підлягає стягненню, саме з цього страховика.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2019 року№ 13-24кс19 (справа №465/4621/16-к), положення ч. 1 ст. 128 КПК щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до МТСБУ як юридичної особи, на яку ст. 41 Закону №1961-ІV покладено обов`язок відшкодування такої шкоди.

Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 зазначеного Закону, не є обов`язковим.
Тому доводи у скарзі представника МТСБУ про те, що потерпіла не набула правових підстав на отримання відшкодування за рахунок коштів МТСБУ, оскільки нею не було виконано вимог, передбачених ст. 35 Закону №1961-ІV, суперечать вищевказаному висновку Великої Палати Верховного Суду та не спростовують правильності судових рішень у цій частині.
Апеляційний суд, переглядаючи провадження за апеляційними скаргами, перевірив та відхилив доводи ОСОБА_6 про необхідність зменшення суми морального відшкодування, яке підлягає стягненню з нього на користь потерпілої, визнавши при цьому обґрунтованими доводи, викладені у апеляційній скарзі потерпілої та її представників стосовно того, що стягнута з обвинуваченого на користь потерпілої сума морального відшкодування в розмірі 15 000 грн не відповідає критеріям розумності і справедливості, адже є недостатньою.
Апеляційний суд дійшов висновку, що з огляду на молодий вік неповнолітньої потерпілої, тривалий строк її лікування, неможливість протягом тривалого часу повноцінно пересуватися, відвідувати заняття за місцем навчання, тобто зважаючи на істотну зміну в бік погіршення способу життя потерпілої внаслідок отриманих з вини ОСОБА_6 ушкоджень, розумною і справедливою сумою морального відшкодування, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, є сума у розмірі 35 000 грн.
Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо збільшеннясуми стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілої. При цьому Суд бере до уваги, що при постановленні вироку суд першої інстанції врахував щире каяття ОСОБА_6 , його інвалідність внаслідок війни ІІ групи, наявність на утриманні малолітньої дитини, стан здоров`я, з урахуванням чого призначив йому покарання, найнижче за видом, у вигляді штрафу. Крім того, суд першої інстанції, встановивши, що транспортний засіб використовується ОСОБА_6 для забезпечення існування його та членів його родини, і враховуючи вищевказані дані про особу обвинуваченого, не застосував до нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

З урахуванням зазначеного вимогизасудженого ОСОБА_6 у касаційній скарзі щодо зменшення розміру в рахунок відшкодування моральної шкоди до 15 000 грн не підлягають задоволенню.
Водночас доводи у касаційній скарзі представника МТСБУ щодо неправильного визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з МТСБУ, є слушними.
Так, відповідно до положень ст. 26-1 Закону №1961-ІV, якої страховиком у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, МТСБУ відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Обґрунтовано пославшись на вищевказані норми Закону, суди першої та апеляційної інстанцій помилково визначили таку суму, виходячи з 5 % від половини розміру максимальної виплати за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого (100 000 грн), тобто половини від максимуму (200 000 грн).
Разом із тим страхова сума - це грошова сума, у межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 1 ст. 9 Закону №1961-ІV).
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 4 ст. 9 зазначеного Закону). Порядок та розмір страхової виплати визначається відповідно до статей 2325 Закону.
Всупереч зазначеним положенням Закону №1961-ІV, суд провів розрахунок сум на відшкодування моральної шкоди не від суми страхової виплати, а від страхової суми, що не узгоджується зі ст. 26-1 Закону.
Так, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що суму матеріального відшкодування, яка стягується з МТСБУ на користь потерпілої, безпідставно завищено судом першої інстанції на 6000 грн вартості санаторно-курортного лікування потерпілої, яке вона не проходила, зменшив суму стягнення матеріального відшкодування з МТСБУ, визначивши остаточно страхову виплату на рівні 15 646,20 грн. Виходячи з цього, 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілої ОСОБА_8 , становить 782,31 грн, а не 5000 грн, як визначено судом апеляційної інстанції.
Питання про неправильне визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з МТСБУ, ставилось представником МТСБУ в апеляційній скарзі.

Проте на порушення положень ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції цього питання належним чином не дослідив та не надав на нього обґрунтованої відповіді, що відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин касаційна скарга представника МТСБУ підлягає частковому задоволенню, судові рішення щодо ОСОБА_6 у частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди з МТСБУ на користь ОСОБА_8 відповідно до ч. 5 ст. 128, п. 1 ч. 1 ст. 438, п. 4 ст. 436 КПК та частин 1, 3, 4 ст. 412 ЦПК зміні.
Керуючись статтями 128, 376, 412, 419, 433, 434, 436, 438 КПК, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, касаційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 24 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 8 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди.
Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_8 до 782,31 грн.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3