Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/431/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року. м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області 26 червня 2019 року, якою у межах кримінального провадження стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добрянка, Вільшанського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 24 серпня 2019 року.

ВСТАНОВИЛА:
У провадження Ульяновського районного суду Кіровоградської області переобуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України /ЄУН 384/135/19/.

Органом досудового розслідування інкриміновано вчинення злочину при таких обставинах: ОСОБА_8 , з корисливого мотиву, з метою заволодіння чужим майном, реалізуючи виконання виниклого злочинного умислу на вчинення нападу на раніше знайому йому ОСОБА_9 , 1948 року народження, перебуваючи в своєму домоволодінні, виготовив дерев`яну палку для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та із зимових панчох виготовив маску для обличчя.

Після чого, 24 вересня 2018 року, приблизно о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_8 прийшов до домоволодіння ОСОБА_9 розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, у період часу з 23 години 50 хвилин 24 вересня 2018 року по 00 години 10 хвилин 25 вересня 2018 року, ОСОБА_8 , перебуваючи в дворі домоволодіння ОСОБА_9 , одягнув на голову панчоху та дістав дерев`яну палку, після чого постукав у вікно будинку, виконуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 , почувши що остання перебуває біля вхідних дверей будинку та відчиняє їх, ОСОБА_8 ногою, з великою силою, наніс один удар по вхідних дверях, від якого ОСОБА_9 втратила рівновагу та впала на підлогу.

В цей час ОСОБА_8 вирішив вчинити вбивство ОСОБА_9 з метою безперешкодного заволодіння майном останньої. Виконуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_8 , дерев`яною палкою, яку останній приніс із собою, яку в подальшому використовуючи, як знаряддя вчинення злочину, утримуючи її в руці, наніс ОСОБА_9 чисельні удари в область голови, від яких остання втратила свідомість, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: субарахноїдального крововиливу, перелому склепіння черепу, від яких ОСОБА_9 померла на місці.

Після чого ОСОБА_8 почав обшукувати кімнати будинку та приміщення, звідки зазвичай потерпіла здійснювала продаж товару та заволодів належним останній майном, а саме: грошовими коштами у сумі 541 грн., чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму. Після чого з місця вчинення скоєння злочину зник, викрадене обернув у свою власність.

В судовому засіданні суду першої інстанції внесено клопотання про продовження стосовно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Суд першої інстанції встановив наявність та продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченим впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні; заявлені ризики не зменшують суспільної небезпеки кримінального правопорушення.

За вказаних обставин суд першої інстанції не віднайшов підстав до обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Ухвалу суду оскаржено в апеляційному порядку адвокатом обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт.

Свої вимоги умотивовує наступними доводами.

Прокурором не обґрунтовано заявлене ним клопотання про продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не доведено наявності ризиків для продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Клопотання заявлене в усній формі, що позбавило захист можливості підготовки.

Адвокат зауважує, що обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, свою вину не визнає, оскільки не причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, проте визнає вчинення крадіжки у потерпілої.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану адвокатом в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги сторони захисту, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Змістом ч.2 ст.392 КПК України, визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Тобто, ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового розгляду кримінального провадження, окремому оскарженню не підлягає.

Водночас, рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Цим же рішенням Конституційний Суд зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме права інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини, пункт 2 резолютивної частини).

Конституційний Суд приймаючи рішення не зазначив про втрату чинності ч. 2 ст. 392 КПК України, як не конституційної, а визнано неконституційним відсутність норми про апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, та зобов`язано законодавця впровадити відповідне нормативне регулювання.

Станом на дату надходження апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого - ч. 2 ст. 392 КПК України не приведена законодавцем у відповідність із Конституцією України та рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року і залишається чинною у викладеній вище редакції, якою встановлено обмеження на апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, тобто відсутній процесуально визначений порядок прийняття та розгляду зазначеної категорії проваджень.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.85 Конституції України прийняття законів України належить виключно до повноважень Верховної Ради України.

В ч.2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на вищевикладене наразі Суд не може самостійно визначати порядок та спосіб розгляду зазначених скарг, фактично вчиняти підміну повноважень визначених нормами чинного Законодавства, та покладати на Суд функцію законодавчого органу, тобто делегування функцій законодавчого органу, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Разом із тим, дана судова справа надійшла у провадження судді, який має окрему думку щодо можливості призначення і порядку розгляду справ даної категорії (окрема думка суддя-доповідача наявна в матеріалах провадження), а тому дану справу прийнято до розгляду й призначено апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення,

Ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області 26 червня 2019 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 24 серпня 2019 року залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Відповідає оригіналу:
Суддя Кропивницького
Апеляційного Суду ОСОБА_2