Справа № 699/310/18
Провадження № 1-кп/711/285/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд кримінального провадження за звинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Моринці Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, який має неповнолітню дитину, не працюючого, раніше судимого: 1)вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 16.10.1998 р. за ст. 140 ч.3 КК України (1960) до позбавлення волі строком 3 роки, звільненого з місць позбавлення волі 03.03.2000 р. на підставі постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2000 р. умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 3 дні: 2) вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.05.2009 р. за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, звільненого з місця позбавлення волі 31.12.2010 р. на підстав постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2010 р. умовно-достроково на 10 місяців 12 днів; 3) вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.09.2012 р. за ст.ст. 289 ч.2, 185, ч.2 194 ч.2, 69, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, звільненого з місць позбавлення волі 17.10.2015 р. на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.11.2015 р. умовно-достроково на 1 рік 02 дні, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без певного місця проживання,

в скоєнні злочинів, відповідальність за які передбачена ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений (підсудний) ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, вчинив умисні злочини за наступних обставин.
В період часу з 24 січня 2018 року по 29 січня 2018 року (більш точна дата і час не встановлена) він повторно, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно і з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна шляхом демонтажу віконного скла через віконний отвір проник до будинку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_4 , звідки повторно таємно викрав електродриль марки «SOMA» вартістю 364 грн. та кутову шліфувальну машину (т.зв. «болгарку») марки «FERM» вартістю 586 грн., після чого шляхом підбору ключа через вхідні двері проник до вказаного домоволодіння та викрав 8 л горілки марки «Чернігівська» вартістю 30 грн. за 1 л загальною вартістю 240 грн.; 5 кг цукру вартістю 12 грн. 10 коп. за 1 кг загальною вартістю 60 грн. 50 коп.; 2 л олії вартістю 20 грн. за 1 л загальною вартістю 40 грн. та шляхом підбору ключа до вхідних дверей проник до підсобного приміщення вказаного домоволодіння, звідки викрав алюмінієвий казан об`ємом 80 л вартістю 280 грн. З викраденим майном ОСОБА_6 залишив територію домоволодіння, завдавши ОСОБА_4 матеріальних збитків на загальну суму 1575 грн. 50 коп.
Цими своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і поєднане з проникненням у житло та приміщення.
Також 14 лютого 2018 року у нічний час доби (точний час не встановлено), діючи умисно і з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи бажання та намір, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, таємно, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, обвинувачений ОСОБА_6 шляхом підбору ключа проник до будинку домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки незаконно заволодів скутербайком потерпілого червоного кольору «VIKING» №1P5IMG 08020095 вартістю 16150 грн., яким розпорядився на власний розсуд.
Вказаними умисними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно і поєднане з проникненням у приміщення.
Крім того, близько 22 години 16 лютого 2018 року ОСОБА_6 з метою таємного викрадення чужого майна повторно шляхом підбору ключа через вхідні двері проник до будинку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_4 , звідки повторно викрав 20 листів металопрофілю розмірами 2 x 1,17 м вартістю 5068 грн.
Зазначеними умисними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. З ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і поєднане з проникненням у житло.
Також біля 01 години 11 хвилин 17 лютого 2018 року ОСОБА_6 , маючи умисел на порушення конституційного права на недоторканність житла особи, що передбачене ст. 30 Конституції України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою переховування, без згоди власника володіння потерпілої ОСОБА_7 через хвіртку незаконно проник на подвір`я останньої, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та у подальшому шляхом демонтажу віконної шибки через віконний отвір незаконно проник до приміщення будинку, чим порушив недоторканність володіння потерпілого як власника.
Цими своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла особи.
Також, перебуваючи у нічний час 17 лютого 2018 року (більш точний час не встановлено) в будинку потерпілої ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів обвинувачений ОСОБА_6 повторно таємно викрав чоловічу куртку чорного кольору 48 розміру марки «Angel» вартістю 630 грн.; ноутбук «Lenovo» модель «IdeaPad Z575» вартістю 3049 грн.; портативну колонку вартістю 91 грн.; рюкзак чорного кольору вартістю 118 грн.; кабель-подовжувач для телевізора вартістю 42 грн.; сумку для ноутбука чорного кольору вартістю 146 грн.; комп`ютерну мишку марки «Havit» вартістю 56 грн.; ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 50 см вартістю 175 грн.; чоловічий срібний перстень вартістю 238 грн., завдавши потерпілій матеріальних збитків на суму 4545 грн.
Вказаними умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Після цього у нічний час 17 лютого 2018 року (більш точний час не встановлено) з метою таємного викрадення чужого майна потерпілої ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_6 шляхом підбору ключа відчинив браму гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав електродриль «Рубин» вартістю 484 грн. та велосипед марки «Ардіс» модель «Либідь» вартістю 1710 грн., які належать ОСОБА_7 , завдавши їй матеріальних збитків на загальну суму 2194 грн., чим вчинив злочин (кримінальне правопорушення), передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і поєднане з проникненням у приміщення.
Винуватість ОСОБА_6 доведена наступними доказами.
Сам обвинувачений визнав себе винуватим частково і пояснив, що у другій половині січня 2018 року він приїхав до свого сина, який проживає в с. Набутів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, але посварився з ним і з метою десь переночувати проник до якогось будинку, витягнувши шибку з вікна, вважаючи, що будинок нежилий. Там знайшов дриль, продукти харчування і вирішив їх викрасти, тому забрав знайдені дриль, горілку, олію, цукор. Знайшовши ключі, відчинив підсобне приміщення, звідки забрав казан, а також знайшов розібраний скутер, з якого забрав двигун.
Через декілька днів він вирішив заволодіти рештою запчастин з розібраного скутера, тому за допомогою ключів, які попередньо забрав із собою, відчинив уночі будинок, звідки забрав раму з колесами. В подальшому він зібрав ці деталі і за допомогою ОСОБА_8 продав їх ОСОБА_9 . Останньому також запропонував придбати листи металопрофілю, які помітив в будинку потерпілого. Отримавши згоду, вони вночі з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на мікроавтобусі останнього поїхали з м. Черкаси в с. Набутів, де він за допомогою ключів відчинив двері будинку потерпілого, звідки виніс 10 листів металопрофілю. В цей час сусіди потерпілого затримали Пльотку і ОСОБА_10 , а йому вдалось сховатись. Переховуючись, він витягнув шибку з вікна будинку потерпілої ОСОБА_11 і проник до житла. Перебуваючи в ньому, він вирішив вчинити крадіжку і заволодів ноутбуком, колонкою, мишкою, рюкзаком, сумкою, перснем і ланцюжком. Потім знайшов ключі і з їх допомогою відчинив двері гаража, звідки викрав велосипед.
Вважає кваліфікацію своїх дій невірною, тому що в будинок потерпілого ОСОБА_12 він проник без мети викрадення чужого майна, а умисел на крадіжку у нього виник тоді, коли він вже перебував у будинку. Він не заволодівав транспортним засобом, яким не є скутер, тому що об`єм його двигуна менше 50 см.куб., а вчинив крадіжку деталей з нього. Також викрав не 20, а 10 металевих листів із будинку потерпілого ОСОБА_12 і не викрадав мікрохвильової печі.
Крім того, сторона захисту вважає, що, крім показань обвинуваченого, інші докази здобуті незаконно, тому що обвинуваченого не ознайомили з матеріалами кримінального провадження і своєчасно не вручили копію обвинувального акта, яку він отримав тільки в суді.
Потерпілий ОСОБА_4 показав, що має у власності будинок, який розташований в с. Набутові Корсунь-Шевченківського району, а сам працює вахтовим методом. Сусіди повідомили йому по телефону, що з його будинку вчиняється крадіжка листів металопрофілю, тому він прибув до свого помешкання і виявив, що у вікні відсутня шибка, з будинку пропали цукор, олія, горілка, скутер у робочому стані, а також 20 листів металопрофілю у зв`язках по 5 шт.
Згідно з протоколом огляду місця події 17.02.2018 р. в будинку АДРЕСА_2 виявлено відсутність шибки у вікні, а також зв`язку з 5-ти листів металопрофілю на відстані біля 10 м. від будинку (т.2 а.с.108-110).
Свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_8 запропонував придбати мопед, на що він погодився і передав ОСОБА_13 свій мікроавтобус, на якому той привіз в м. Черкаси із с. Набутів мопед у зібраному і робочому стані, тому що двигун заводився. Через декілька днів ОСОБА_13 запропонував придбати листи металопрофілю у обвинуваченого ОСОБА_14 в с. Набутів, на що він погодився і вони на мікроавтобусі приїхали у вказане село, де їх зустрів ОСОБА_14 із сином, та показав куди під`їхати. Далі обвинувачений із сином принесли кілька в`язанок листів металопрофілю і пішли за рештою, але в цей час їх із ОСОБА_13 затримали місцеві жителі і викликали поліцейських, які знайшли за одним із будинків решту листів металопрофілю.
Свідок ОСОБА_15 показав суду, що його син ОСОБА_9 придбав мопед (скутер), але 18.02.2018 р. вони дізнались від поліцейських про те, що цей мопед викрадений, тому він передав його до поліції.
Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_14 вказав спосіб проникнення до житла потерпілого ОСОБА_12 і заволодіння його майном: продуктами харчування, дрилем і кутовою шліфувальною машиною, а також листами металопрофілю (т.2 а.с.100-107).
Сторона обвинувачення не забезпечила присутність в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , тому суд не мав змоги його допитати.
Аналіз показань потерпілого і обвинуваченого свідчить про те, що потерпілий в кінці січня до 17.02.2018 року був відсутній у місці свого проживання, тому точна дата заволодіння обвинуваченим ОСОБА_14 майном потерпілого ОСОБА_12 (крім металопрофілю) не встановлена, але ці дії були вчинені у період з 24 по 29 січня 2018 року.
Твердження обвинуваченого про те, що він проник до житла потерпілого ОСОБА_12 без мети крадіжки, а умисел на викрадення у нього виник тільки тоді, коли він перебував у будинку, суд вважає такими, що не відповідають дійсності. Така інформація не надходила від нього під час слідчого експерименту, яким перевірялись його показання. Протоколи слідчих експериментів є самостійними джерелами доказів і їх непотрібно ототожнювати з показаннями обвинувачених, тому що показання згідно із ч.1 ст. 95 та ст. 224 КПК України це відомості, які даються під час допиту і фіксуються в протоколі допиту, а результати слідчого експерименту фіксуються в іншому протоколі і кожен з них є самостійними окремими процесуальними джерелами доказів згідно із ч.2 ст. 84 КПК. Обвинувачений намагається уникнути відповідальності за вчинення крадіжки з проникненням до житла, тому в цій частині показань ввів суд в оману.
Також суд вважає недостовірними показання обвинуваченого про те, що він викрав тільки 10 листів металопрофілю, адже із показань потерпілого встановлено, що таких листів було викрадено 20, а із показань свідка ОСОБА_9 та протоколу огляду місця події встановлено, що частину принесених обвинуваченим листів було завантажено до мікроавтобуса, а частина була знайдена за межами будинку потерпілого, тобто обвинувачений їх виніс і мав реальну можливість ними розпорядитись.
Проаналізувавши надані докази, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_14 , який був раніше судимий за ст. 185 КК України, у період з 24 січня по 29 січня 2018 року, а також уночі 16 лютого 2018 року з метою викрадення чужого майна проник до житла і приміщення потерпілого ОСОБА_12 , звідки повторно таємно викрав його майно, чим вчинив злочини, передбачені ч.3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, суду не надано доказів викрадення обвинуваченим мікрохвильової печі у потерпілого ОСОБА_12 . Сам потерпілий під час судового розгляду не дав показань про викрадення цього предмета, суду не надано можливості допитати свідка Пльотку, а свідок ОСОБА_9 також не повідомив про викрадення такого предмета. У протоколі слідчого експерименту не зафіксовано, що показання обвинуваченого про викрадення мікрохвильової печі перевірялись. Фото № 22 фототаблиці до вказаного протоколу не є самостійним доказом, тому що доказом є протокол, а фототаблиця додатком до нього, який не може суперечити самому протоколу слідчої дії. За таких обставин і за умови, що обвинувачений заперечує викрадення мікрохвильової печі, суд вважає вказану обставину недоведеною і виключає з обвинувачення те, що обвинувачений 16.02.2018 р. таємно викрав із будинку потерпілого Трудненка мікрохвильову піч «Skarlett» вартістю 831 грн.
Згідно з визначенням, закріпленим у примітці до ст. 286 КК, під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

З огляду на наведене транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено.

Отже, будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів.

За вказаних обставин Верховний Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що мопед з об`ємом двигуна 49 см3 у розумінні примітки ст. 286 КК є транспортним засобом, а отже є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК (постанова ВС від 01.03.2018 р. у справі № 278/3362/15-к).

Судом із показань потерпілого Трудненка, що не заперечує сторона захисту, встановлено, що у нього викрадено мопед (скутер) із двигуном внутрішнього згоряння, тобто суд вважає встановленим, що предметом незаконного посягання у кримінальному провадженні був транспортний засіб.

Свідок ОСОБА_9 показав, що він придбав скутер у зібраному стані з робочим двигуном внутрішнього згоряння. Потерпілий Трудненко заперечив показання обвинуваченого про те, що мопед (скутер) зберігався в розібраному стані. Про такий стан вказаного транспортного засобу обвинувачений ОСОБА_6 не заявляв під час проведення слідчого експерименту, тому суд вважає, що обвинувачений намагається уникнути відповідальності за фактично вчинений злочин і дає суду неправдиві показання, тому приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченого розкаяння в своїх поступках, на чому наполягає сторона захисту.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.06.2019 р. у справі № 751/11193/16 зазначив таке.

Незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Тимчасова несправність або відсутність певних деталей на транспортному засобі, зокрема, переднього колеса та кришки циліндра, свідчить лише про певний технічний стан цього транспортного засобу.

Сам факт можливості або неможливості експлуатації транспортного засобу не є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст. 289 КК.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що своїми умисними діями обвинувачений, який раніше судимий за ст.ст. 185, 289 КК, повторно незаконно заволодів транспортним засобом з проникненням у приміщення, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК України, і його винуватість у цьому кримінальному правопорушенні доведена.

З протоколу огляду місця події (т.2 а.с.8-13) встановлено, що 18.02.2018 р. в будинку АДРЕСА_3 виявлено відсутність шибки у вікні, відчинені двері до гаражного приміщення, від якого по снігу ведуть сліди низу взуття та шин велосипеда, чим об`єктивно підтверджено показання обвинуваченого про спосіб проникнення до житла потерпілої ОСОБА_7 і до приміщення гаражу, з якого він викрав велосипед.
Під час слідчого експерименту були перевірені показання обвинуваченого ОСОБА_14 , який вказав спосіб проникнення до житла потерпілої ОСОБА_11 , а також спосіб викрадення її майна та спосіб проникнення до гаража (т.2 а.с. 13-18).
Суд не зміг допитати потерпілу ОСОБА_7 , хоча вжив для цього всіх доступних і передбачених законом заходів.
При цьому суд враховує судову практику щодо випадків змушеного судового розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого і виходить з наступного. Сторона обвинувачення, на яку відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, повинна забезпечити явку потерпілих, показання яких могло мати ключове значення при доказуванні винуватості обвинуваченого. Верховний Суд у своїх постановах від 2 квітня 2019 року (провадження № 51-5008км18), від 15 травня 2019 року (провадження № 51-8984км18) дійшов до висновків про те, що якщо суд першої інстанції вжив усіх можливих і необхідних заходів для повідомлення потерпілих та забезпечення їх явки та явки свідка до суду, однак через їх неодноразову неявку до суду був позбавлений можливості провести їх допит для встановлення обставин події та причетності обвинуваченого до злочину, то у суду першої інстанції були підстави для ухвалення рішення з урахуванням наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні. Так, хоча суд дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, але це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь потерпілих, показання яких є ключовим доказом обвинувачення, оскільки доказування вини особи, а отже надання відповідних доказів суду, за законом є обов`язком сторони обвинувачення. Суд належним чином повідомляв потерпілу про дату, час і місце проведення судових засідань шляхом направлення повісток за відомим місцем її проживання та через орган місцевого самоврядування, а також направлення смс-повідомлення на номер її телефону. Крім того, після зміни прокурором обвинувачення усі потерпілі без винятку отримали копію відповідного процесуального документа і не скористались своїм правом підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, про що надали суду заяви. Отже, потерпіла ОСОБА_11 знала, що у місцевому суді здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження, просила провести судовий розгляд без її присутності (т.3 а.с.175). ЄСПЛ у своїй практиці доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року п. 27, «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року п.41). Вказане свідчить про відсутність зацікавленості потерпілої у розгляді кримінального провадження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що він добровільно видав поліції частину викраденого у потерпілої ОСОБА_7 майна, підтверджено протоколом його заяви (т.2 а.с.6) про те, що він видав ноутбук та сумку від нього, кабель, електродриль «Рубин», колонку, ланцюжок і перстень.
Його показання про те, що він незаконно проник до житла потерпілої без мети викрадення чужого майна, узгоджуються із розвитком подій, встановлених із його показань, а також показань свідка ОСОБА_9 про те, що жителям с. Набутів стало відомо про викрадення в ніч на 17.02.2018 року майна потерпілого ОСОБА_12 , а ОСОБА_14 змушений був втекти з місця вчинення злочину і переховуватись.

З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_14 незаконно проник до житла потерпілої ОСОБА_11 , чим порушив недоторканість житла громадян і вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 162 КК України. Він же, перебуваючи в житлі потерпілої ОСОБА_11 , таємно повторно викрав її майно, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України. Після цього обвинувачений за допомогою ключа проник до приміщення гаражу, звідки таємно повторно викрав інше майно потерпілої ОСОБА_11 , тим самим вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України. При цьому суд у відповідності до приписів ч.1 ст. 337 КПК проводить судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Даючи оцінку доводам захисника про те, що ОСОБА_6 не набув статусу обвинуваченого, тому що йому не було вручено копії обвинувального акта перед направленням цього документа до суду, а його копію він отримав тільки у суді, суд виходить з наступного.

В матеріалах кримінального провадження є розписка ОСОБА_14 про отримання ним копії обвинувального акта 30.06.2018 р. (т.1 а.с.84). Разом із тим, слідчий здійснював з ним в умовах слідчого ізолятора процесуальні дії 30.03.2018 р. у період часу з 14 год. 50 хв. до 16 год. (т.2 а.с.75-76), але у додатку до обвинувального акта зазначено, що в цей день у період з 17 год. до 18 год. 30 хв. здійснювалось відкриття матеріалів кримінального провадження потерпілим (т.1 а.с.20). З цього випливає, що обвинувальний акт з додатками міг бути складений слідчим і затверджений прокурором не раніше 18 год. 30 хв. 30.03.2018 р. і, отже, копія цього процесуального документа не могла бути вручена ОСОБА_14 30.03.2018 р., тому що в цей день після 16 години і в наступний день його не відвідували ні слідчий, ні прокурор. Таким чином, суд упевнився у тому, що дата вручення копії обвинувального акта у розписці обвинуваченого ОСОБА_14 (т.1 а.с.23) не відповідає дійсності.

Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2012 р. № 223-1446/0/4-12 «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснено, що у випадках, коли обвинувачений не отримав копію обвинувального акта або клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, то для забезпечення обвинуваченому його права на захист (ознайомлення із зазначеним документом) суд відкладає судове засідання.
Крім того, статус обвинуваченого (підсудного) у особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, настає з моменту передачі обвинувального акта до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України (ч.2 ст. 42 КПК), а не з моменту вручення копії обвинувального акта.
Підсумовуючи викладене, суд робить висновок про те, що ОСОБА_14 набув статусу обвинуваченого з моменту направлення до суду обвинувального акта, а його право на захист не порушено, тому що він, що встановлено з його показань, отримав копію цього документа в суді.
Захисник вважає, що докази у кримінальному провадженні необхідно визнати недопустимими у зв`язку із тим, що ОСОБА_14 не були відкриті матеріали досудового розслідування, тобто не недотримані вимоги ст. 290 КПК. Враховуючи практику, виражену у постановах Верховного Суду від 30.07.2019 р. у справі № 718/956/17, від 07.08.2019 р. у справі № 595/2098/14, суд зазначає, що процесуальний інститут ознайомлення з матеріалами кримінального провадження спрямований, насамперед, на забезпечення можливостей сторонам сформувати власні правові позиції задля реалізації засади змагальності під час судового розгляду та при доведенні переконливості своїх позицій перед судом. Стороні захисту надається така можливість як під час досудового розслідування в порядку ст. 221 КПК, так і після його завершення в порядку ст. 290 КПК. Обов`язком сторони обвинувачення при виконанні вимог ст. 290 КПК є повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Таке повідомлення здійснюється в порядку статей 111 та 135 КПК. Відповідно, у сторони захисту з`являється право знати про завершення досудового розслідування та ознайомитись з усіма матеріалами досудового розслідування. Саме незабезпечення цих прав тягне за собою негативні наслідки, передбачені ч. 12 ст. 290 КПК. Згідно зі ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК. Дослідження протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т.2 а.с.83), дає суду підстави дійти висновку про те, що стороною обвинувачення було дотримано вимог ст. 290 КПК, а стороні захисту належним чином була забезпечена можливість реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на досудовому розслідуванні, у тому числі й з речовими доказами. Жодних зауважень чи клопотань від ОСОБА_14 при виконанні цієї процесуальної дії, в тому числі й про огляд речових доказів, не надійшло.

Призначаючи покарання за вчинені підсудним злочини у межах, встановлених у санкціях статей (частинах статті), що передбачають відповідальність за вчинені злочини, суд враховує обставини їх скоєння, ступінь їх тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений добровільно видав поліції частину викраденого у потерпілої ОСОБА_11 майна, чим сприяв відшкодуванню завданих збитків. У нього є неповнолітня дитина. Ці обставини визнаються такими, що пом`якшують його покарання. Він судимий за ч.2 ст. 194 КК і вчинив нові умисні злочини, тому обтяжує його покарання рецидив злочинів. ОСОБА_14 фактично не має постійного місця проживання, за місцем реєстрації і в місці попереднього ув`язнення характеризується посередньо.
З урахуванням того, що ОСОБА_14 раніше неодноразово вчиняв умисні злочини та відбував покарання у виді позбавлення волі, але не виправився і вчинив нові умисні злочини, суд призначає йому остаточне основне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі.
При призначення покарання суд також ураховує положення ч.2 ст. 416 КПК про те, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. В даному випадку попередній вирок скасовано судом апеляційної інстанції, рішенням якого задоволено апеляційну скаргу прокурора, у якій, зокрема, йшлось про посилення покарання. Враховуючи, що ОСОБА_14 вчинив корисливий злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК України, суд призначає йому додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні. Вирішуючи питання про долю речових доказів, суд вважає за потрібне предмети викрадення залишити в розпорядженні потерпілих.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 162 КК України, і призначити покарання:

-за ч.2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;

-за ч.3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки;

-за ч.1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

-за ч.2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк покарання обчислювати з 20 лютого 2018 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Речові докази: металопрофіль і скутербайк залишити в розпорядженні потерпілого ОСОБА_4 ; чоловічу куртку, електричний дриль «Рубин», рюкзак, портативну колонку, кабель, сумку, лазерну комп`ютерну мишку, перстень і ланцюжок залишити в розпорядженні потерпілої ОСОБА_7 .

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку, обвинуваченим з дня вручення копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1