Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 469/213/19
Провадження № 1-кп/483/111/2019
У Х В А Л А
05 грудня 2019 року м. Очаків
Колегія суддів Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_12
під час розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000834 від 01 грудня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
У судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_8 заявлено клопотання про визнання очевидної недопустимості доказу, а саме компакт диску, який 03 грудня 2018 року було видано ОСОБА_13 . В обґрунтування свого клопотання захисник послалась на те, що компакт диск було отримано у незаконний спосіб.
Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, колегія судів дійшла такого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. При цьому, ч. 2 ст. 89 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд визнає доказ недопустимим у разі встановлення очевидної його недопустимості, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

За змістом ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З письмових матеріалів кримінального провадження вбачається, що в порядку ст. 100 КПК України, 03 грудня 2018 року ОСОБА_13 добровільно видав компакт диск з відеофайлами з камер відеоспостереження, які знаходяться на базі відпочинку «Оазис» за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, вул. Лазурна, 8, який, як вбачається з протоколу огляду предмета від 03 грудня 2018 року було оглянуто та долучено до протоколу слідчим СВ Березанського відділення поліції Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 .
Таким чином, оскільки захисником не наведено суду фактів очевидної недопустимості доказу, суд вважає недоцільним визнання вищевказаного доказу недопустимим на стадії судового розгляду та дійшов висновку про необхідність вирішити питання допустимості доказу під час його оцінки у сукупності з іншими доказами в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 87, 89, 93, 100 КПК України,

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про визнання очевидної недопустимості доказу компакт диску, який було 03 грудня 2018 року добровільно видано ОСОБА_13 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за кримінальним провадженням.

Головуючий:

Судді: