ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/391/18 Номер провадження 11-кп/814/519/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000284, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2016 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , маючого професійно-технічну освіту, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, фізична особа-підприємець, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України на 1 рік 1обмеження волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Звільнено засудженого ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2016 році».
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави судові витрати по справі на проведення судових експертиз у сумі 7387 гривень 68 копійок.
Цивільний позов прокурора до обвинуваченого задоволено повністю.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації (одержувач: Полтавський обласний бюджет; ; р/р № 0001 в ГУДКС України у Полтавській області, МФО 831019, код бюджетної класифікації: 24060300 «інші надходження), коштів у сумі 11436 гривень 66 копійок.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 18830 гривень 85 копійок.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.
По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, ОСОБА_9 , 17.07.2016, близько 11 години 50 хвилин у світлу пору доби, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_11 , рухався в напрямку м. Охтирка по проїзній частині вулиці Полтавський шлях (на час скоєння ДТП вулиця Жовтнева) сел. Котельва Полтавської області, поблизу кафе-бару «Калина», розташованого за адресою: сел. Котельва, вул. Полтавський Шлях, 312, Полтавської області, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, діючи з необережності при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , котрий перетинав проїзну частину в невстановленому місці в напрямку з лівого боку праворуч по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на вказаного пішохода.
У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми, саден шкіри та забої м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, є порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Водій автомобіля марки ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом виконання зазначених вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Захисник у поданій апеляційній скарзі просить вирок відносно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що безпідставно не встановлено недопустимість деяких доказів по справі, зокрема: обвинувальні висновки авготехнічних експертиз побудовані на основі показань водія ОСОБА_9 , який перебував в статусі свідка, а потім йому було пред`явлено обвинувачення.
Також захисник вважає, що суд першої інстанції, проявляючи необ`єктивність, упередженість та обвинувальний ухил не врахував доводів сторони захисту про те, що докази для виконання автотехнічних та експертизи відеозапису як вихідні дані були здобуті незаконним шляхом, з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, а тому ця обставина унеможливлює використання їх результатів при постановленій обвинувального вироку суду.
У вироку суд посилається як на основний доказ на СД-диск із відео файлами, вилученими у сторонньої приватної особи.
На думку захисника, згідно протоколу огляду предмету від 17.07.16 р. слідчий фактично проводить обшук приміщення як володіння особи і вилучає відеофайл, причому незрозуміло, у який спосіб. Відеофайл запису події ДТП знаходився на відеореєстраторі, з якого неможливо переписати на СД-диск, так як в ньому немає СД-дисководу. Слідчий же зазначає, що файл на місці події був скопійований на СД-диск, що ставить під сумнів цей доказ. Під час дослідження експертами вказаного доказу СД-диску було зазначено, що він являється копією, записаною за допомогою персонального комп`ютера.
Крім того, стороною обвинувачення не надано на дослідження суду письмового дозволу (заяви чи ін.) власника приміщення та відеореєстратора на вилучення у нього доказу.
Слідчий не звертався до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів, а відеофайли є документами в розумінні чинного КПК, він не звертався з клопотанням про узаконення проведеного обшуку, не звертався з клопотанням про арешт вилученого майна чи документу.
Захисник звертає увагу на другий основний доказ, на який суд посилається у обвинувальному вироку - на висновок судової автотехнічної експертизи №726 від 05 квітня 2018 року. Відповідно висновки викладені в трьох варіантах, при цьому в двох варіантах, при яких дослідження проводилося за показаннями потерпілого та водія, обвинувачений не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.
За третім варіантом, який виконаний не з показів учасників ДТП, а при аналізі відеофайлу, котрий захисник вважає недопустимим доказом, водій винен в наїзді на пішохода.
Також адвокат зазначає, що вирок в частині задоволення цивільного позову з неналежного відповідача підлягає зміні, оскільки задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 щодо відшкодування майнових витрат на лікування. Автомобіль ОСОБА_9 був застрахований ПАТ НАСК «Оранта» відповідно до полісу № АІ /9776519, який був діючим на час ДТП як страхового випадку і згідно якого розмір відшкодування за заподіяння шкоди потерпілому становить 50000 гри. з нульовою франшизою.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст.373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, він в повній мірі відповідає вище зазначеним вимогам.
Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів стороною обвинувачення здійснюється, зокрема, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей.
Із протоколу огляду предмету від 18.07.2016 вбачається, що слідчим було вилучено два відеофайла в приміщені службового кабінету АФ «Маяк» та здійснено запис на CD-диск у присутності понятих, та в подальшому, 08.08.2016 року, постановою слідчого даний диск визнано речовим доказом (т., а.с. 197-198).
При цьому, сторонами кримінального провадження не надано доказів того, що юридична особа, у якої вилучався відеозапис, відмовлялась від його надання, зверталася зі скаргами на дії слідчого тощо.
Крім цього, згідно пояснень учасників судового провадження, потерпілому та обвинуваченому було відомо про існування даного відеозапису, вони переглядали його ще під час досудового розслідування.
Таким чином, на думку колегії суддів відеозапис події отримано без істотних порушень кримінального процесуального закону та він може використовуватися як доказ у даному кримінальному провадженні.
Вищевикладене також спростовує доводи захисника про визнання недопустимими висновки експертиз, проведених на основі відеозапису події. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що при визначенні ступеню вини обвинуваченого ОСОБА_9 слід враховувати саме висновок комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-,аудиозапису №6727/6728 від 20.12.2017, оскільки вона проведена на основі відеозапису, який є об`єктивним відображенням дійсності та спростуванню не підлягає. Висновки експертизи, отримані на основі показань учасників ДТП, в свою чергу носять суб`єктивний характер, відповідно до особистого сприйняття ними обставин ДТП.
Крім того, всупереч доводів захисника слідчий експеримент проводився за участю водія ОСОБА_9 а не свідка. Процесуального статусу свідка ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні не мав.
Проте, доводи апеляційної скарги захисника в частині, що стосується цивільного позову щодо стягнення шкоди, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
04 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду (Справа № 755/18006/15-ц) визначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що автомобіль яким керував обвинувачений ОСОБА_9 у день вчинення злочину, належить ОСОБА_11 , та був застрахований ПАТ НАСК «Оранта», що підтверджується страховим полісом АІ/9776519. Страхова компанія несе матеріальну відповідальність на підставі договірних відносин у межах суми страхового відшкодування, яку судом, як цивільного відповідача не залучено до участі в справі.
Відповідно до вимог ст. 62 КПК України як цивільних відповідачів може бути притягнуто фізичних або юридичних осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого.
Зі змісту наведених норм закону вбачається, що юридичні особи, несуть матеріальну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого лише у випадках коли це прямо передбачено законом.
Суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , зазначеного вище не врахував і розглянув цивільний позов без участі зазначеної страхової компанії.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне вирок в цій частині скасувати, з направлення справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 частково задовольнити.

Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року відносно ОСОБА_9 змінити та скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_9 , призначивши в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4