Справа № 305/786/16-к
Номер провадження 1-кп/305/427/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката захисника ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2016 за № 0000062 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Рахів Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.152, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2019 року до Рахівського районного суду Закарпатської області із Закарпатського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.152, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України.

Ухвалою колегії суддів Закарпатського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року вирок Рахівського районного суду від 13 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_4 скасовано та призначено новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в Рахівському районному суді.

Ухвалою Рахівського районного суду від 24.10.2019 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання в якому просив долучити до справи новий обвинувальний акт, в якому змінено обвинувачення пред`явлене ОСОБА_4 . При цьому не змінено правової кваліфікації дій обвинуваченого. Також просив задовольнити клопотання про продовження дії запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою, строком на два місяці, оскільки на сьогодні не відпали ризики, кримінальне провадження в суді не розглянуто.

Обвинувачений ОСОБА_4 просить змінити йому обраний раніше запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки за тривалий час перебування під вартою в нього погіршився стан здоров`я, він потребує лікування.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримує позицію свого підзахисного, просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Водночас вважає безпідставним клопотання прокурора про зміну обвинувачення у підготовчому судовому засіданні, оскільки діючим кримінально-процесуальним кодексом передбачений вичерпний перелік дій, які здійснюються у підготовчому судовому засіданні. При цьому в ухвалі апеляційного суду зазначено, яким чином необхідно усунути розбіжності в обвинувальному акті. Залишає вирішення цього клопотання на розсуд суду.

Представник потерпілої ОСОБА_6 заперечує проти клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу. Вважає обвинуваченого суспільно-небезпечною особою.

За результатами підготовчого судового засідання суд, врахувавши думки всіх учасників судового провадження стосовно можливості призначення судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України: обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України: у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.91 КПК України: доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України: обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст.91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст.91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.4 ст.110 та ч.2 ст.291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України: обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, згідно усталеної судової практики, формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Окрім наведеного, у постанові Верховного суду України № 5-328кс16 від 24.11.2016 зазначено наступне:

«Визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини першої статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК).

До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (частина перша статті 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

Наведені теоретичні положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.»

Також, практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

З огляду на викладене, перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст.314 цього Кодексу віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження.

Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону при складенні та затвердженні обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 слідчим та прокурором не дотримані.

Надісланий до суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 не відповідає приписам частини другої ст.291 КПК України, зокрема, у ньому взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, а лише викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України, є їх обов`язком, та у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, чим істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, зокрема, передбачені ст.42 КПК України права обвинуваченого ОСОБА_4 , чим унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження.

Щодо клопотання прокурора про долучення зміненого обвинувально акту у підготовчому судовому засіданні.

Частиною 3 ст.314 КПК України, передбачено вичерпний перелік рішення, які суд має право прийняти у підготовчому судовому, тому клопотання прокурора про допит свідка, який відсутній в ЄРДР, не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Поряд з цим, суд зазначає, що вказаний вище обвинувальний акт містить викладення фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Пунктом 15 ч.2 ст.36 КПК України, визначено, що прокурор уповноважений, підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Між тим, порядок зміни обвинувачення в суді регламентований статтею 338 КПК України, відповідно якої, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Суд звертає увагу на недопустимість на стадії підготовчого судового засідання зміни обвинувачення. Прокурор у відповідності до ст.338 КПК України, має право змінити обвинувачення, в тому числі його обсяг та правову кваліфікацію якщо під час розгляду справи будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа.
Отже, наведені вище недоліки обвинувального акту, складеного стосовно ОСОБА_4 , ставлять під сумнів легітимність досудового розслідування, що є перешкодою для прийняття передбачених ч.3 ст.314 КПК України судових рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України: у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Водночас, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 застосовано з додержанням вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин, з якими закон пов`язує потребу тримання під вартою, в тому числі ступеня тяжкості злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, даних про його особу, а також з урахуванням необхідності забезпечення виконання обвинувального вироку в разі набрання ним законної сили. Суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обраного раніше з тримання під вартою на домашній арешт.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, який його затвердив, для усунення вказаних в даній ухвалі недоліків.

Керуючись ст.ст.110, 291, 314, 369-372, 376, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про зміну обвинувального акту - відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000095 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.152, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт для усунення недоліків у розумний строк.

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.152, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України, строком на два місяці, тобто по 01 лютого 2020 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча: ОСОБА_1