Дата документу 18.09.2019 Справа № 317/1437/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1437/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1378/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула 18 вересня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Білогірського району АР Крим, громадянина України, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2014 року за ч. 1 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, мотивоване тим, що прибув відбувати покарання до Біленьківської виправної колонії № 99 26.05.2014 р. та почав працювати прибиральником території. Під час відбування покарання отримав дві професії крановик та зварник. Після того, як звільнилось місце на виробництві влаштувався різноробочим. Вважає, що до нього потрібно застосувати заохочення у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Суд, вказав, що дані про особу ОСОБА_7 , поведінка якого не була стабільно позитивною та активною, оскільки останній працював лише 26 днів, має посередню характеристику, не здійснив жодних дій стосовно виконання судового рішення в частині відшкодування завданої шкоди, за весь час відбуття покарання має заохочення, натомість неодноразово припускав порушення умов відбуття покарання, за що 3 рази піддавався дисциплінарним стягненням і прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вказує, що не відмовляється відшкодовувати шкоду, проте йому не надсилався виконавчий лист, наразі працевлаштований, має 11 заохочень, які перекривають накладені стягнення, здобув 2 професії кранівник, зварювальник. Просить переглянути його справу і дати йому шанс показати, що він довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, зазначивши про працевлаштованість та наявність бажання довести своє виправлення.
Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу засудженого, вказавши про працевлаштованість останнього.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги засудженого, вказавши, що поведінка засудженого не була сумлінною за весь час відбуття покарання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2014 року за ч. 1 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засудженого ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Біленківська ВК (№99) з 26.05.2014 року характеризується посередньо. Допустив два порушення установленого порядку відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Всі стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку, вісім разів заохочувався правами начальника установи, та три рази правами начальника відділення СПС. На виробництві установи працевлаштований, на дільниці «Металосклад», різноробочим. Відношення до праці посереднє, без ініціативне. Вину не визнає, не розкаюється.
За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 загалом характеризується посередньо.

Проте, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Комісією неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За часу відбування покарання засуджений був працевлаштований, проте останній працював лише 3 місяці: у червні 2018 р. 9 днів, липні 2018 р. 7 днів, серпні 2018 р. 10 днів. Тобто за весь період відбування покарання з 25.05.2014 р. по 31.05.2019 р. засуджений у сукупності пропрацював 26 днів (а.п. 9), що є незначним періодом за час відбуття покарання.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Також, з матеріалів клопотання за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 є майнові зобов`язання щодо відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, яка становить 10255 гривень
Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення і спростовує доводи засудженого з приводу того, що не відшкодував завдану шкоду у зв`язку з тим, що йому не направлялися виконавчі листи.
Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, незначний період працевлаштованості ОСОБА_7 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За повідомленням державної установи виконання покарання - ОСОБА_7 комісією відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.82 КК України, ст.ст.100, 101 КВК України.

Твердження засудженого щодо наявності заохочень, навчання та отримання ним двох професій під час відбуття покарання колегією суддів визнаються такими, що не спроможні спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 81 КПК України.
Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4