Справа № 442/2437/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1118/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:
Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000241 від 27.01.2018 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

згідно даної ухвали, слід, запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 під час досудового розслідування, - тримання під вартою вважати продовженим до 16.11.2019 року. Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_9 - цілодобовий домашній арешт вважати продовженим до 16.11.2019 року. Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_10 - домашній арешт з 20.00 год. до 08.00 год. вважати продовженим до 16.11.2019 року. Покладено на ОСОБА_10 та ОСОБА_9 такі обов`язки: 1) прибувати до Дрогобицького міськрайонного суду за першою вимогою; 2) заборонено ОСОБА_10 залишати житло з 20.00 год. до 08.00 год, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_9 - цілодобово, за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 більш м'якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого кримінального правопорушення, останній вини не визнав, обвинувачується у вчиненні злочину під час відбуття покарання за інший злочин. Що стосується стану здоров`я ОСОБА_7 , то суду не надано доказів, що стан здоров`я останнього погіршився за час перебування під вартою і останній не може перебувати в умовах ізоляції у Львівській установі виконання покарань №19.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просити оскаржувану ухвалу скасувати та винести нову ухвалу про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту. В обґрунтування вказує, що ОСОБА_7 обвинувачується за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України. Ще на стадії досудового слідства, а саме 27.04.2018 року, йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Таким чином він перебуває під вартою вже більше року. Обставини, викладені в обвинувальному акті. ОСОБА_7 не визнає. Умислу на крадіжку не мав, крадіжку не скоював. Більше року намагається довести суду свою непричетність до скоєння злочину. Змушений це робити в умовах ізоляції, суттєво підриваючи свій стан здоров`я. Таке ставлення до нього вважає упередженим, законодавчо не обгрунтовано, адже не сприяє ні меті судового розгляду, ні меті застосування запобіжного заходу. Наголошує, що жоден з ризиків судом не обгрунтовано, а зазначено формально, не аналізуючи їх змісту і значення, в тому числі щодо ситуації, в якій перебуває підозрюваний. Вказує, що матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_12 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, тобто, кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 є тяжкими, згідно ст. 12 КК України.

На думку колегії суддів, колегія суддів районного суду, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахувала, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.

При розгляді клопотання суд обґрунтовано врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 більш м'якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім того, останній вини не визнав, обвинувачується у вчиненні злочину під час відбуття покарання за інший злочин. Що стосується стану здоров`я ОСОБА_7 , то суду не надано доказів, що стан здоров`я останнього погіршився за час перебування під вартою і останній не може перебувати в умовах ізоляції у Львівській установі виконання покарань №19.

Відтак, доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, колегією суддів суду першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4