Справа № 333/97/19
Провадження № 1-кп/333/300/19
В И Р О К
Іменем України
19 червня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам*янка Дніпровська Кам*янсько Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, освіта середньо спеціальна, офіційно не працюючого, холостого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-10 квітня 1995 року Кам*янсько Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 141 КК України ( в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавленні волі строком на 3 роки з конфіскацією майна. 30 грудня 1997 року звільнений з Вільнянської ВК Запорізької області № 20 після відбуття покарання;
-04 грудня 1998 року Центрально-міським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. 16 серпня 1999 року звільнений з Кіровської ВК Донецької області № 33 після відбуття покарання;

- 04 серпня 2000 року Центрально-міським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна. 09 серпня 2002 року звільнений з Донецької ВК №124 після відбуття покарання. Невідбутий строк - 9 місяців 3 дні;

- 17 грудня 2002 року Кам`янсько Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. 22 травня 2004 року звільнений з Каменської ВК Запорізької області №101 після відбуття покарання;

- 31 серпня 2004 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 24 грудня 2005 року звільнений від покарання за рішенням колеги суддів судової палати Верховного Суду України,

- 27 грудня 2006 року апеляційним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 396 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 23 жовтня 2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 15, ч. З ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком Запорізького апеляційного суду від 27.12.2006 року (ч. 1 ст. 396) та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

- 25 червня 2008 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. 25 лютого 2011 року звільнений з Оріховської ВК Запорізької обл. №88 після відбуття покарання;

- 20 липня 2015 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців 2 дні. 20 липня 2015 року звільнився з залу Балаклійського районного суду Харківської області;

- 13 червня 2016 року апеляційним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі;

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучі раніше судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом поряду, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив аналогічне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

07 грудня 2018 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись поблизу буд. № 19по вул. Веселій у м. Запоріжжі, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, з метою його реалізації, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що поблизу нього нікого не має і його злочинні дії залишаться ніким не помічені та усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, через незачинену хвіртку домоволодіння АДРЕСА_3 , незаконно проник до огородженої території вищевказаного домоволодіння, де через незачинені двері, проник до господарського підсобного приміщення, звідки взяв майно, яке знаходилось у поліпропіленового мішку білого кольору та належить потерпілому ОСОБА_4 , а саме:

-зварювальний апарат «Tesla weld», синього кольору, вартістю 2000 грн. 00 коп.;

-кутову шліфувальню машину «МШК-980 Дніпро-М», чорно-помаранчевого кольору, вартістю 600 гривень 00копійок;

-кутову шліфувальну машину «ТОР Craft TWS-125», синього кольору, вартістю 250 грн. 00 коп.

Далі, ОСОБА_5 , не зупиняючись на досягнутому, знаходячись на території вищевказаного домоволодіння, через незачинені двері, проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав велосипед «Rixe Comp Xs 2.0», синього кольору, вартістю 1000грн. 00коп., який належить потерпілому ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_5 перемістив вищевказане майно до паркану домоволодіння АДРЕСА_3 , для того щоб в подальшому розпорядитися ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними злочинними діями направленими на таємне викрадення чужого майна, намагався спричинити потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 3850 грн. 00коп.. однак покидаючи місце вчинення кримінального правопорушення, був затриманий потерпілим ОСОБА_9 , тим самим не довівши свого злочинного умислу до кінця, з причин які не залежали від його волі.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у повному обсязі у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані кримінальні правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, додатково суду пояснив, що 7 грудня 2018 року, він йшов з пошуків роботи, проходив мимо цього двору, штовхнув хвіртку, яка була відчинена, зайшов, побачив двері. Постукав в ці двері, але ніхто не відчинив. Поряд були ще одні двері, він їх відкрив, побачив інструменти, які одразу взяв. Почав виходити, але побачив ще гараж, зайшов до нього. В гаражу побачив велосипед. Коли його викатував, рама вдарилась об хвіртку і було чутно дзвін від удару. Після чого він почув крик і побачив потерпілого, який біг до нього. Підбіг потерпілий. Схопив його, він супротиву не вчиняв. Сказав йому, що будуть чекати поліцію, присів, щоб у потерпілого не було сумніву, що він не буде тікати. Приїхала поліція і почали проводити слідчі дії. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що декілька місяців назад, приблизно грудень 2018 року січень 2019 року, точної дати він не пам`ятає, десь об 11-12 годині дня, він знаходився вдома у своїй кімнаті. Почув як щось впало на асфальт і подивився у вікно, де побачив як обвинувачений виходить з двору. Він вистрибнув через вікно. Обвинувачений в цей час вже знаходився за територію будинку з велосипедом, біля забору. Він його схопив та затримав. Чекав на сусіда, після чого приїхали співробітники поліції. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просить обрати суворе покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту потерпілого та обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено з причин, які не залежали від її волі.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує думку потерпілого ОСОБА_4 ,, який просив призначити суворе покарання, ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення (злочину), які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, не працює, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому. Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, думки прокурора, який просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі, та думки потерпілого, який просив призначити суворе покарання, а також короткого проміжку часу між звільненням та вчиненням нового корисливого кримінального правопорушення, - суд прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_5 не виявив бажання стати на шлях виправлення та знов продовжив скоювати кримінальні правопорушення, а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно не накладався

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 розраховувати з дня його затримання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в слідчому ізоляторі № 10 м. Запоріжжя до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Речові докази по справі:
-зварювальний апарат «Tesla weld», синього кольору, кутова шліфувальна машина «МШК-980 Дніпро-М», чорно-помаранчевого кольору, кутова шліфувальна машина «ТОР Craft TWS-125», синього кольору, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 залишити потерпілому ОСОБА_4 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1