Ухвала
іменем України
10 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 702/182/19
провадження № 51-4445 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Барабой Овідіопольського району Одеської області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 ,
засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року зазначений вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винною і засуджено за те, що вона 14 грудня 2018 року близько 10:00 з метою викрадення чужого майна, шляхом відкриття вхідних дверей за допомогою ключа, проникла до будинку, що розташований по АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_6 , звідки таємно викрала гроші в сумі 40 000 грн та золоті вироби загальною вартістю 14 244,56 грн, в результаті чого заподіяла потерпілому ОСОБА_7 , щопроживав в даному будинку, матеріальну шкоду на загальну суму 54 244,56 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи його апеляційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначення ОСОБА_4 судом першої інстанції іспитового строку терміном 3 роки є надто суворим покаранням, оскільки вона за місцем проживання характеризується позитивно, щиро розкаялась у скоєному, добровільно відшкодувала завдані збитки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дитину-інваліда другої групи.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного

покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про винуватість у вчиненні інкримінованого ОСОБА_4 злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння у касаційній скарзі не заперечуються. Захисник лише не погоджується з висновком суду щодо тривалості іспитового строку.
На думку колегії суддів ці доводи захисника є безпідставними.
Як видно з матеріалів кримінального провадження доводи касаційної скарги захисника про те, що призначення ОСОБА_4 судом першої інстанції іспитового строку терміном 3 роки є надто суворим покаранням, аналогічні доводам, на які він посилався в своїй апеляційній скарзі.
Визнаючи такі доводи апеляційної скарги безпідставними, суд апеляційної інстанції навів докладні мотиви на їх спростування. Апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу, дати правильну юридичну оцінку злочинним діям ОСОБА_4 та призначити їй відповідне покарання.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи засудженій покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину.
У той же час суд при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував дані про особу винної, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнала, щиро розкаялася, що є обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні у обвинуваченої трьох дітей, двох неповнолітніх дітей та дитини інваліда другої групи, відсутність обставин, що обтяжують покарання та врахував досудову доповідь Монастирищенського районного сектору з питань пробації.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування нею призначеного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, які в цій частині є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, та дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення та для зменшення визначеного судом першої інстанції іспитового строку.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженої, попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачено ст. 412 КПК та які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, судом касаційної інстанції не встановлено.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3