УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0010073 від 03.09.2018року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0010073 від 03.09.2018року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 та ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що Слідчим управліннямГУ Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010073 від 03.09.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 та ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , маючи на меті власне збагачення за рахунок незаконного заволодіння чужим майном злочинним шляхом вимагання, у невстановлений час, але не пізніше грудня 2018 року вступив у злочину змову із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та не встановленими досудовим розслідуванням особами у кількості щонайменше двох осіб, з якими розподілили між собою злочинні ролі. Так, у січні 2019 року, діючи на замовлення невстановленої особи, з корисливих спонукань, ОСОБА_4 розробив злочинний план, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме майном раніше не знайомих йому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , шляхом вимагання, до якого залучив довірених йому осіб, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб у кількості щонайменше двох осіб, розподіливши між собою злочинні ролі, маючи намір незаконно позбавити волі потерпілих ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 та шляхом вимагання, а саме - здійснення на них психологічного тиску та погрожуючи застосуванням фізичного насильства до них та членів їхніх родин, змусити останніх виконати їхні незаконні вимоги щодо передачі їм власного майна в особливо великих розмірах.

07.08.2019 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_12 від 08.07.2019 проведено обшук житла за місцем фактичного проживання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено: два записники та печатка ФОП « ОСОБА_14 ».
В зв`язку з чим, у органа досудового розслідування є підстави вважати, що вказане майно може як містити важливу для досудового розслідування інформацію, так і свідчити про його причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим вони мають значення речового доказу, в зв`язку з чим вони мають значення речового доказу у кримінальному провадженні.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку, в зв`язку з чим слідчий звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним клопотанням.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату та час судового засідання належним чином.

Власник тимчасово вилученого майна в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду клопотання був повідомлений.

Неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Зі змісту клопотання слідчого та долучених до нього матеріалів вбачається, що Слідчим управліннямГУ Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010073 від 03.09.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 та ч.2 ст.15, ч.3 ст. 289 КК України.

Як вбачається із матеріалів клопотання, 07.08.2019 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_12 від 08.07.2019 проведено обшук житла за місцем фактичного проживання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: два записники та печатка ФОП « ОСОБА_14 ». Згідно з постановою слідчого від 07.08.2019 року, вищевказане майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України щодо речових доказів, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В клопотанні слідчий пов`язує накладення арешту на вищевказане майно, вилучене в ході обшуку житла за місцем фактичного проживання ОСОБА_13 , за адресою АДРЕСА_1 ,із значенням вказаного майна як речових доказів. Проте слідчим ані у клопотанні про накладення арешту, а також в суді не доведено, за якими саме ознаками вказане майно віднесено до речових доказів у кримінальному провадженні №0010073, яке здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.289 КК України.

Постанова слідчого про визнання вказаного майна речовими доказами не мотивована, є формальною, слідчий не вказав в своєму рішенні за якими ознаками вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

Таким чином, зі змісту клопотання про накладення арешту на вищевказане майно вбачається, що воно виходить за межі доказування у даному кримінальному провадженні.

Отже, відсутні достатні підстави вважати, що вилучені речі є процесуальним джерелом фактичних даних (доказів), на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має також обов`язково переконатись на підтвердження вчинення кримінального правопорушення в наявності доказів, які мають давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що слідчим не доведено, що зазначене вилучене майно, відповідає критеріям ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні №0010073 від 03.09.2018р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.289 КК України, та, як наслідок, може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, а саме: два записники та печатку ФОП « ОСОБА_14 », в зв`язку з чим клопотання не підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.167, 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчий Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0010073 від 03.09.2018р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.289 КК України.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя