Справа № 128/2317/17
Провадження №11-кп/801/535/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000599, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2017,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та за апеляційною скаргою і доповненнями до неї прокурора Вінницької місцевої прокуратури на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань, Тиврівського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
28.06.1996 Тиврівським районним судом за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна, звільнений 31.07.1997 на підставі ст. 3 Закону України про амністію від 26.06.1997;
20.08.1998 Тиврівським районним судом за ч. 1 ст. 89 КК України до виправних робіт терміном на 1 рік;
16.08.2000 Тиврівським районним судом за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна;
19.02.2004 Жмеринським районним судом за ч. 1 ст. 152, ст. 76 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання терміном на 1 рік;
10.10.2006 Тиврівським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений 20.11.2009 за ст. 82 КК замінено невідбутий строк покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи строком на 1 рік 4 місяці 7 дні із відрахуванням 20 % із суми заробітку в дохід держави;
25.12.2012 Суражським районним судом Брянської області, Російської федерації за п. «а» ч.3 ст.158 КК РФ, ч.1 ст.166 КК РФ, ст.69 КК РФ до 3 років позбавлення волі;
07.09.2018 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
За ч.4 ст.70 КК України частково приєднано покарання за вироком, постановленим Тиврівським районним судом Вінницької області від 07.09.2018 та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_6 частину відбутого покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.09.2018 з 03.03.2018 (моменту затримання).
Строк відбуття покарання за вироком вирішено рахувати з моменту приведення його до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 1978 грн. 75 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім грн. сімдесят п`ять коп.)
Речовий доказ, а саме, редуктор балонного ацетиленового марки «БАО-5-1»; два знімача підшипників марки «YАТО»; натяжний пристрій Н23; розвідний ключ «Мотор-січ 1»; стартер «СТ 230Е»; електропривід марки «Тумен 6* 0,4, довжиною 20 метрів; шланг полімерний, марка на якому не вказано, довжиною 1 м.; 2 ремені привод «ТехноБелт» В-1650; 2 ремені приводні «ТехноБелт» В-1250; два електрод роти марка, на яких не вказана, довжиною 1 м.; два полімерних шланги, марка на яких не вказана, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів у Вінницькому РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області - повернуто в повне розпорядження власника.
Згідно з вироком суду першої інстанції встановлено, що 01.06.2017 року близько 09:00 год ОСОБА_6 , перебуваючи у себе дома за адресою: АДРЕСА_1 взяв велосипед і поїхав в с. Рівець, Вінницького району Вінницької області на цегельний завод, на якому раніше працював, щоб проникнути в одне з приміщень та підготувати речі для крадіжки.
Приїхавши на територію цегельного заводу, який розташований за адресою: с. Рівець, вул. Білосенка, 1, Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливим мотивом та метою, підбурюваний жагою до легкої наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, проник в одне із складських приміщень через отвір в стіні. Проникнувши всередину, ОСОБА_6 почав збирати металобрухт та інші речі, а саме: редуктор балонного ацетиленового марки «БАО-5-1», вартістю 644,80 гривень, два знімача підшипників марки «YАТО», вартістю 840,00 гривень, натяжний пристрій Н23, вартістю 1106,30 гривень, три нових совкових лопати з ребром марки «Вакула», вартістю 165,24 гривень, стартер «СТ 230Е», вартістю 1359,00 гривень, 2 ремені привод «ТехноБелт» В-1650, вартістю 170,00 гривень, 2 ремені приводні «ТехноБелт» В-1250, вартістю 80,00 гривень, та складав їх в середині даного приміщення в ямі, щоб ніхто не побачив. Приготувавши речі для крадіжки, ОСОБА_9 , покинув дане приміщення та повернувся додому.
Цього ж дня, біля 19.00 год. ОСОБА_6 на велосипеді повернувся до вищевказаного складського приміщення. Приїхавши до даного приміщення, ОСОБА_6 сховав свій велосипед в кущах неподалік та через вище вказаний отвір у стіні проник всередину, звідки виніс частину речей, які приготував раніше та поклав їх біля велосипеда. В подальшому останній повернувся назад до приміщення складу для того, щоб забрати іншу частину речей та повертався до велосипеда. Проте, підійшовши до велосипеда, помітив працівників поліції, кинув викрадені речі і почав тікати, однак не зміг розпорядитись викраденим майном, оскільки був затриманий працівниками поліції Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області.
Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочину не було закінчено, з причин, що не залежали від його волі.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.
У зв`язку з заявою обвинуваченого ОСОБА_6 про повне визнання вини на підставі ст. 349 КПК України, суд за клопотанням учасників процесу визнав недоцільним здійснювати повне дослідження обставин справи, зокрема, допит потерпілого, свідків та досліджувати письмові докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження. При цьому, суд пересвідчився у тому, що зміст встановлених обставин є ОСОБА_6 зрозумілим та у відсутності сумніву в позиції обвинуваченого та добровільності його позиції щодо визнання ним фактичних обставин встановлених досудовим слідством. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого даних. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу оголошено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оспорювати встановлені досудовим слідством фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що її подали

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить перерахувати йому строк попереднього ув`язнення з 06.03.2018 по дату набрання вироком законної сили.
Апеляційна скарга мотивована тим, що по день вступу вироку в законну силу він перебував у СІЗО № 1, тому строк призначеного йому покарання підлягає перерахунку з розрахунку день за два.
Прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та ухвалення нового вироку, яким на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.09.2018, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Також в резолютивній частині вироку вказати про повернення речових доказів в повне розпорядження власника ОСОБА_11 . В решті просить вирок суду залишити без змін.
У доповненнях до апеляційної скарги прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 також просить на підставі ч. 5 ст. 75 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з 03.12.2018 до 31.01.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а початок строку відбування покарання рахувати з 01.02.2019.
Апеляційна скарга з доповненнями до неї мотивована тим, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та прийшовши до правильного переконання про необхідність призначення йому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, обрав неправильний порядок призначення покарання, а тому фактично визначив спосіб призначення покарання, який передбачений ст. 71 КК України (часткового приєднання невідбутої частини покарання), а не ст. 70 КК України (складання призначених покарань).
Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, в разі призначення остаточного покарання за правилами даної норми закону, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Також судом не вказано у резолютивній частині вироку кому саме повинні бути повернуті речові докази у справі, зокрема належні власнику ОСОБА_11
Окрім того, суд на підставі ч. 5 ст. 75 КК України мав зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з 03.12.2018 до 31.01.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а початок строку відбування покарання рахувати з 01.02.2019, а не як зазначено у вироку - з моменту приведення його до виконання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги з поданими до неї доповненнями, посилаючись на підстави, викладені у них та просив їх задовольнити в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу ОСОБА_12 підтримали та просили її задовольнити, а також частково визнали апеляційну скаргу з доповненнями прокурора та не заперечували проти її задоволення, оскільки її задоволення та зміна вироку не обтяжує покарання обвинуваченого, а навпаки усуває невірне застосування місцевим судом закону про кримінальну відповідальність, зокрема щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. Окрім того, така зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_11 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 розглядати без його участі та зазначив, що підтримує апеляційну скаргу прокурора із доповненнями в повному обсязі.
Письмових заперечень на апеляційні скарги від учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг з поданими доповненнями, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Водночас, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого та апеляційній скарзі прокурора з доповненнями до неї доводи про неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, є підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції у апеляційному порядку.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку. Проте, наведені вимоги залишились поза увагою Вінницького районного суду Вінницької області у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання ( основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З аналізу зазначених вище норм кримінального закону вбачається, що застосовуючи правила ч. 4 ст. 70 КК України, суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань за декількома вироками, тобто до уваги береться покарання, що раніше було призначено попереднім вироком в повному його розмірі, а не невідбута його частина, як то визначено ст. 71 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше судимий вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.09.2018 за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. Злочин, за який його засуджено оскаржуваним вироком, вчинено ОСОБА_6 01.06.2017, тобто до ухвалення попереднього вироку.

Разом з тим, незважаючи на вимоги закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та прийшовши до правильного переконання про необхідність призначення йому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, обрав неправильний порядок призначення покарання, а тому фактично визначив спосіб призначення покарання, який регламентується ст. 71 КК України (часткового приєднання невідбутої частини покарання), а не ст. 70 КК України (складання призначених покарань).

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, в разі призначення остаточного покарання за правилами даної норми закону, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий 03.03.2018 та йому Тиврівським районним судом Вінницької області обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. У даному кримінальному провадженні запобіжний захід щодо нього обирався, а тому до 31.01.2019, тобто до дня ухвалення оскаржуваного вироку Вінницьким районним судом Вінницької області, ОСОБА_6 відбував покарання за попереднім вироком. За таких обставин цей строк 03.03.2018 до 31.01.2019) підлягав зарахуванню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України як відбута частина покарання.

Таким чином, при ухваленні вироку стосовно Мірошника Вінницький районний суд Вінницької області неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 70 КК України), що є підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КК України.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції невірно вирішено питання про долю речових доказів у справі.

Так, згідно з п.п. 9 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Так, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами та документами.

Згідно з вимогами ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку, речові докази у справі, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів у Вінницькому РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області судом вирішено повернути в повне розпорядження власника, проте судом не вказано кому саме повинно бути повернуте вказане майно.

Як вбачається з викладеного, судом допущено порушення вимог ст. ст. 100, 368, 374 КПК України, що перешкодило ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Окрім того, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого та з доповненнями до апеляційної скарги прокурора з огляду на наступне.

Так, згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначається початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі, судом провадиться зарахування строку попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК України включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили. Строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України, зараховується при призначенні покарання за наслідками судового розгляду, якщо особа була попередньо ув`язнена.
Відповідно до висновку щодо застосування ч. 5 ст. 72 КК України, викладеному в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 вказано, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України, а саме один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Згідно положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015, який діяв на час вчинення ОСОБА_6 злочину, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається із матеріалів провадженнявироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.09.2018 КК України ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено згідно ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні залишено до вступу вироку у законну силу, а строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 03.03.2018 року. Крім того, як вбачається, дане кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 01 листопада 2017 року, тобто вже після закінчення дії Закону України № 838-VIII.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2018 ОСОБА_6 , етаповано з ДУ «Стрижавська ВК (№81)», де останній відбував покарання, до СІЗО №1для участі у розгляді даного кримінального провадження Вінницьким районним судом Вінницької області, де обвинувачений ОСОБА_6 перебував до проголошення вироку Вінницьким районним судом Вінницької області 31.01.2019.

Враховуючи те, що в межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувався, а строк із дня затримання враховується при визначенні невідбутої частини покарання за попереднім вироком, зарахуванню у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, підлягав лише строк перебування ОСОБА_6 як особи, яка відбуває покарання, в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження, починаючи з 03.12.2018 прибуття до УВП №1 та до 31.01.2019 - оголошення вироку судом першої інстанції, а на даний час до оголошення вироку судом апеляційної інстанції..
Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.
Таким чином колегія суддів повністю погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого та прокурора у кримінальному провадженні з доповненнями до неї.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводами апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , тому приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не застосовано закон, який підлягає застосуванню, що є підставою для скасування вироку в оскаржуваній частині.
Апеляційним судом також враховано і те, що така зміна вироку не погіршує правового становища обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. ч.2 ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 з доповненнями задовольнити.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання, визначення початку строку відбування покарання, зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк покарання та вирішення питання речових доказів скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.09.2018 остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строку його перебування в установі попереднього ув`язнення з 03.12.2018 до 13.06.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту ухвалення нового вироку, тобто з 13 червня 2019 року.
Речові докази у справі, а саме, редуктор балонного ацетиленового марки «БАО-5-1»; два знімача підшипників марки «YАТО»; натяжний пристрій Н23; розвідний ключ «Мотор- січ 1»; стартер «СТ 230Е»; електропривід марки «Тумен 6* 0,4, довжиною 20 метрів; шланг полімерний, марка на якому не вказано, довжиною 1 м.; 2 ремені привод «ТехноБелт» В-1650; 2 ремені приводні «ТехноБелт» В-1250; два електрод роти марка, на яких не вказана, довжиною 1 м.; два полімерних шланги, марка на яких не вказана, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів у Вінницькому РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області - повернути в повне розпорядження власника ОСОБА_11 .
В решті вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України вирок набирає чинності з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2