ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2679/19 Справа № 175/3383/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000451 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 357 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року клопотання прокурора ОСОБА_10 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2019 року. Клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту залишено без задоволення.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути розпочатий до спливу цього строку, колегія суддів вважала реальною наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не змінилися та не дозволяють застосувати альтернативні (інші) види запобіжних заходів, оскільки ступінь цих ризиків, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення і суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі доведеності його вини за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, є достатніми для обрання у підготовчому засіданні аналогічного запобіжного заходу ще на 60 днів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вимоги апеляційних скарг обґрунтовують тим, що слідством за весь час розслідування не доведено ознак трудової експлуатації та вони спростовуються також показами свідків та потерпілих. Сторона обвинувачення не обґрунтувала та не довела наявність в діях ОСОБА_7 ознак складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, а тому підозра у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень є необґрунтованою.
Зазначають, що відсутні обґрунтовані ризики передбачені ст. 177 КПК України, такі як переховування від органів досудового розслідування чи суду, вплив на потерпілих чи свідків та знищення речових доказів.
Звертають увагу на те, що обвинувачений має тяжку хворобу, а стан його здоров`я значно погіршується в умовах СІЗО.
Вказують, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, раніше не судимий, позитивно характеризується з місця проживання, проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, а тому є всі підстави для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали свої апеляційні скарги і з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити, скасувати ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинуваченого, посилався на їх безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451 від 21.02.2019 року за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 357 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався, востаннє до 01.09.2019 року.
Прокурором в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 28.08.2019 року було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що в підготовчому судовому засіданні вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, судом правильно встановлено, що виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути розпочатий до спливу цього строку, колегія суддів вважала реальною наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не змінилися та не дозволяють застосувати альтернативні (інші) види запобіжних заходів, оскільки ступінь цих ризиків, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення і суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі доведеності його вини за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, є достатніми для обрання у підготовчому засіданні аналогічного запобіжного заходу ще на 60 днів.
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників обвинуваченого про те, що відсутні або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а сама тяжкість злочину не є підставою для продовження тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи апеляційних скарг захисників обвинуваченого про те, що слідством за весь час розслідування не доведено ознак трудової експлуатації та вони спростовуються також показами свідків та потерпілих. Сторона обвинувачення не обґрунтувала та не довела наявність в діях ОСОБА_7 ознак складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, а тому підозра у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень є необґрунтованою є безпідставними, з огляду на наступне.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Крім того, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на суд під час ухвалення вироку, відповідно до вимог ст. 368 КПК України і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги захисників обвинуваченого в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Посилання апеляційних скарг захисників на те, що обвинувачений має тяжку хворобу, а стан його здоров`я значно погіршується в умовах СІЗО та ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, раніше не судимий, позитивно характеризується з місця проживання, проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд при постановленні ухвали вказані обставини та особу обвинуваченого врахував, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків.
Отже, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 357 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4