Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1929/19
Провадження № 1-в/553/400/2019
У Х В А Л А
Іменем України

24.09.2019 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, -

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення в період часу з 15.12.2014 року по 23.02.2015 року та з 06.10.2017 року по 17.11.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року.

Засуджений ОСОБА_5 та представник ПВК № 64 в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи у їхню відсутність.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його безпідставність.

При вирішенні клопотання засудженого суд враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2012 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ст. 69, 72 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено підписку про невиїзд, строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 23.01.2013 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2012 року в частині призначення покарання скасовано. Визнано винним ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено підписку про невиїзд, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09.04.2019 року вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 23.01.2013 року залишено без змін.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 23.01.2013 року відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 09.04.2013 року.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської 06.03.2014 року засуджений ОСОБА_5 оголошений в розшук.

Відповідно до протоколу затримання особи від 15.12.2014 року ОСОБА_5 затриманий в цей день о 21 год. 35 хв. за на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської 06.03.2014 року.

Засуджений направлений для відбування покарання до Державної установи "Шосткинська виправна колонія № 66", куди прибув 23.02.2015 року.

На підставі витягу з протоколу № 49 від 26.10.2017 року міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_5 надано наряд на переведення із державної установи Державної установи "Шосткинська виправна колонія № 66" до Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64".

Як встановлено в ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла до 21 червня 2017 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
В п. 2 "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26.11.2015 року визначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом (а саме: на 24.12.2015 року) набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.08.2018 року в справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18), положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають "інші кримінально-правові наслідки діяння" у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який "іншим чином поліпшує становище особи" у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що "іншим чином погіршує становище особи", відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається. Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Згідно з абзацом 3 п. 3 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування окремих положень Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26.11.2015 року незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 року) попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення", попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
В ст. 3 вказаного вище Закону визначено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, те, що засуджений ОСОБА_5 був затриманий 15.12.2014 року після набрання вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 23.01.2013 року законної сили, відтак час його утримання під вартою до дня прибуття до виправної колонії є часом відбування покарання, а не попереднім ув`язненням, підстав для перерахунку покарання згідно положень ч. 5 ст. 72 КК України не вбачається, а тому суд приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 537, 539 КПК України,
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1