Справа № 204/5321/18
Провадження № 1-кп/204/211/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань того ж суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000324 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0000324 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

В судовому засіданні надійшло клопотання захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими. Посилаючись на ст.216 КПК України, зазначили, що в супереч вимог даної статті, як вбачається з дослідженого судом витягу з ЄРДР від 12.10.2017 (а.с.7), кримінальне провадження №0000324 розпочато 12.10.2017 слідчим Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_12 за фактом того, що з 3 жовтня 2017 року громадянин вимагає неправомірну вигоду у розмірі 7000 гривень за вчинення ним дій з використанням наданого йому службового становища, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Відповідно до зазначеного документу, органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення визначено Військову прокуратуру Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, а підставою для внесення зазначених відомостей в ЄРДР були матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень. Також, посилаючись на ч.2 ст.218, ч.5 ст.36 КПК України, зазначили, що у розумінні зазначених статей, допускається зміна лише територіальної підслідності, але в жодному разі не предметної. Вважають, що в порушення вимог КПК України, прокурори військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України не вирішили питання про спрямування вказаного кримінального провадження щодо дій ОСОБА_8 та ОСОБА_13 для розслідування до належного правоохоронного органу, відповідно, усі процесуальні та слідчі дії, що були здійснені слідчим військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України не можна визнати законними. Просили визнати недопустимими доказами усі процесуальні та інші документи, речові докази, звуко- та відеозаписи виготовлені та отримані під час досудового розслідування та долучені прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України до обвинувального акту у даному кримінальному провадженні для їх дослідження під час судового розгляду справи та припинити їх подальше дослідження.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали клопотання і просили задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисників, зазначивши, що воно э передчасним.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до діючого кримінально-процесуального законодавства України докази в кримінальному провадженні повинні бути належними та допустимими.
Засаду безпосередності дослідження доказів можна охарактеризувати як фундаментальну ідею кримінального процесу, виражену в таких положеннях КПК: 1) суд досліджує докази безпосередньо й отримує усно показання учасників кримінального провадження (ч. 1 ст. 23);2) не можуть бути визнані доказами ті відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК (ч. 2 ст. 23); 3) суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК(ч. 2 ст. 23); 4) під час судового засідання головуючий зобов`язаний з`ясувати думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження, про можливість визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, і чи правильно сторони розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснити правові наслідки такого рішення (ст. 349); 5) речові докази оглядаються судом в судовому засіданні, а при неможливості їх доставки в судове засідання за необхідності за їх місцезнаходженням (частини 1, 2 ст. 357); 6) протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або клопотанням учасників судового провадження (ч. 1 ст. 358); 7) відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису проводяться в залі судового засідання або іншому спеціально обладнаному для цього приміщенні (ст. 359); 8) у виняткових випадках суд, визнавши за необхідне оглянути певне місце, проводить огляд за участю учасників судового провадження (ч. 1ст. 361); 9) обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду (ч. 3 ст. 370).
З наведеного вбачається, що правовою підставою реалізації засади безпосередності дослідження доказів судом є положення кримінального процесуального закону, які закріплюють імперативні обов`язки суду щодо діяльності, пов`язаної з дослідженням доказів, зокрема в суді першої інстанції.
Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК.
Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому, стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим.
Заявлені в клопотанні докази, які просять визнати недопустимими обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники, на підставі обставин зазначених у клопотанні, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.
На час розгляду даного клопотання, триває дослідження доказів по даному кримінальному провадженню. Крім того, згідно встановленого порядку дослідження доказів, не допитаний свідок ОСОБА_14 та прокурором заявлено клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_15 .
За таких обставин відсутні будь-які підстави для визнання на даній стадії зазначених у клопотанні доказів недопустимими, а відповідно до ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та їх оцінка має ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, а тому на даній стадії судового розгляду, відсутні дані щодо очевидності недопустимості доказів, на які вказує сторона захисту, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 89, 350, 372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими у кримінальному провадженні №0000324 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1