В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010142 від 02.11.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого неофіційно будівельником, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , 02 листопада 2018 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, проспект Тичини, 13, поблизу першого під`їзду, де у нього виник умисел на проникнення до машинного приміщення ліфту, яке знаходиться на технічному поверсі будинку та подальшого викрадення чужого майна, яке може в ньому знаходитися. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів та з метою власного протиправного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 , з метою проникнення до машинного приміщення, за допомогою невідомого предмета, пошкодив замок, який знаходився на вхідних дверях до машинного приміщення, яке обслуговує КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», звідки таємно намагався викрасти ліфтове обладнання, а саме чотири електро-пускачі, вартістю 4500 гривень, які поклав до свого рюкзака, після чого намагався покинути місце скоєння кримінального правопорушення, проте, не довів свій злочин до кінця, оскільки був помічений працівниками ТДВ «Ліфтсервіс», які в подальшому його затримали.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винним себе за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно на початку листопада 2018 року, близько 16 год. 00 хв., перебував біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в цей час у нього виник умисел проникнення до машинного приміщення, скориставшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до вхідних дверей машинного приміщення, пошкодивши замок, проник до приміщення, звідки викрав ліфтове обладнання, а саме чотири електро-пускачі, які поклав до свого рюкзака, після чого, намагався покинути приміщення, проте був затриманий працівниками «Ліфтсервіс», у скоєному щиро каявся, обіцяв у подальшому нічого протиправного не вчиняти та жалкує, що так сталося, отримує невелику зарплатню, тому перебуває у скрутному матеріальному становищі.
Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: постанови про визнання та приєднання речових доказів від 05.11.2018 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 , у тому, що він своїми діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, щиро розкаявся, вину визнав повністю.
Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочину.
На підставі викладеного, суд вважає, за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , вищезазначених даних про його особу, зокрема раніше не судимий, ставлення обвинуваченого до скоєного (вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному), даних про його особу, а саме: під наглядом у лікаря - психіатра та лікаря нарколога не перебуває, суд приходить до висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обрано.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази: пускачі електронної станції керування, що передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_5 залишити у його володінні.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: