Справа №463/8509/19
Провадження №1-кс/463/4464/19
У Х В А Л А

23 жовтня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 27 вересня 2019 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим в кримінальному провадженні №0000334 від 29 серпня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що оскаржуваною постановою відмовлено в задоволенні клопотання скаржника про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000334 від 29 серпня 2019 року. Вважає вказану постановою необґрунтованою та протиправною. Так, внаслідок допущеної працівниками Старосамбірського ВП службової недбалості йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Так, зокрема, слідчим не було опечатано та не захищено автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого існує ризик втрати, знищення чи підміни доказів у справі щодо загибелі сина скаржника у дорожньо-транспортній пригоді за участі вказаного автомобіля. Вказані обставини слідчий не враховано.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав з аналогічних підстав.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений, заперечень не подав.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності вказаних сторін.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за №0000334 від 29 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Поставною від 27 вересня 2019 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання потерпілим в кримінальному провадженні №0000334 від 29 серпня 2019 року з мотивів того, що ні під час допиту свідка, ні до клопотання не долучено документів про право власності на автомобіль, пошкодження чи вартість такого до моменту дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про те, що особа не має належних підтверджуючих документів про завдання йому шкоди.

Відповідно до положень ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В обґрунтування даної скарги скаржник посилається на те, що слідчий під час досудового розслідування кримінального провадженні за щодо загибелі сина скаржника у дорожньо-транспортній пригоді за участі автомобіля «Opel Vectra», номерний знак НОМЕР_1 було допущено службову недбалість, зокрема, яка виражається у тому, що слідчим не було опечатано та не захищено автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого існує ризик втрати, знищення чи підміни доказів у кримінальному провадженні, в якому він є потерпілим як батько загиблого.

Вважає, що така службова недбалість може привести до неналежного розслідування кримінального провадження, неналежного встановлення обставин такого, у зв`язку із чим особа, відповідальна за смерть його сина не буде покарана, що беззаперечно вказує на те, що він є потерпілим в такому кримінальному провадженні.

В судовому засіданні заявник пояснив, що слідчий залишив автомобіль, який є речовим доказом у справі відкритим, доступ до нього вільний, що не виключає можливість його розукомплектування, що позбавить можливості провести експертні дослідження і встановити винних у загибелі його сина. Виходячи з цих обставин, у випадку їх доведення , дійсно заявнику, як батькові сина, який загинув під час ДТП, може бути заподіяна значна моральна шкода. В той же час, відмовляючи у визнанні потерпілим слідчий у своїй постанові навів доводи того, що заявник не навів даних про заподіяння йому злочином матеріальної шкоди.

При цьому, слід зазначити, що розмір заподіяння моральної шкоди, питання її доведення та надання доказів для підтвердження цього можуть бути встановлені лише після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілими.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч.2 ст.9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Згідно з п.4 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що слідчим не надано оцінки доводам заявника щодо заподіяння йому моральної шкоди, а тому за таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Окрім цього, у відповідності до положень ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування (в порядку ст. 303 КПК України) може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з положеннями ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Беручи до уваги положення даної норми, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі слід скасувати постанову слідчого.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 27 вересня 2019 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим в кримінальному провадженні №0000334 від 29 серпня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25 жовтня 2019 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1