УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майнав кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 120 191 001 000 085 63 від 08.09.2019року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 120 191 001 000 085 63 від 08.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «Е200», 2000 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 та автомобіль марки «BMW», модель «530», 2000 року випуску, сірого кольору, зареєстрованого ту Республіці Польща за номерними знаками НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 .

Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесенідо ЄРДР за № 120 191 001 000 085 63 від 08.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.09.2019 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, за адресою: місто Київ, вулиця Руданського, 1-б, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою витребування позичених грошових коштів, незаконно заволоділи автомобілем марки «ChevroletAveo», 2011 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 , який перебував у користуванні ОСОБА_9 , вартістю 6000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 06 вересня 2019 року становить 151 863 гривень, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому.

В ході досудового розслідування встановлено, що під час вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 використовували автомобіль марки «Mercedes-Benz»,д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, згідно наданих показань ОСОБА_9 07.09.2019 року під час зустрічі з ОСОБА_8 та передачі останньому грошових коштів для повернення автомобіля, останній використовував автомобіль марки «BMW», сірого кольору, з номерними знаками зареєстрованими в іноземній державі.

12.09.2019 року під час проведення огляду асфальтованої ділянки за адресою: місто Київ, вулиця Оранжерейна, було виявлено та вилучено автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «Е200», 2000 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 та автомобіль марки «BMW», модель «530», 2000 року випуску, сірого кольору, зареєстрованого ту Республіці Польща за номерними знаками НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , які постановою слідчого визнані речовими доказами.

За таких обставин, слідчий просить накластиарешт на тимчасововилученемайнопід час обшуку з метою збереженняречовихдоказів.

В судовому у засіданніслідчийклопотанняпідтримав та просив йогозадовольнити.

Власники майна заперечували проти накладення арешту, зазначивши, що їх автомобілі жодним чином не мають відношення до кримінального провадження.

Слідчийсуддя, вислухавши доводи сторін,дослідившиматеріаликлопотання, дійшлависновку про таке.

Слідчийзвернувся до слідчогосудді з клопотанням про арешттимчасововилученого майна в рамках кримінальногопровадження, яке буловилучено в рамках кримінальногопровадження, яке внесене до ЄРДР за № 120 191 001 000 085 63 від 08.09.2019 рокуза ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.289 КК України, в ходіогляду асфальтованої ділянкивилучено зазначені в клопотанні автомобілі, які постановою слідчого від 12.09.2019 року визнані речовими доказами.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий судя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежновід того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чиналежить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим вважаю, що постанова слідчого про визнання речових доказів від 12 липня 2019 року носить лише формальний характер з огляду на відсутність мотивування та обґрунтування процессуального рішення, в розумінні ст.110 КПК України, оскільки слідчий в даній постанові лише вказав на фактичні обставини справи та не зазначив, яке сааме значення має перераховане в ній майно для кримінального провадження.

Також не підтверджено, щовилучені під час огляду речі є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення.

Не надано даних щодо дозволу слідчого судді на проведення огляду асфальтованої ділянки, тобто санкціонованість огляду не підтверджена.

Клопотання не містить належного обґрунтування підстави та мети ініційованого заходу забезпечення та слідчий не скористався наданою йому можливістю обґрунтувати клопотання про арешт майна в судовому засіданні під час висловлення думки учасниками розгляду клопотання.

В даному клопотання та в матеріалах, долучених до нього доводи щодо причетності вилучених автомобілів до кримінального правопорушення відсутні, а також постановою слідчого про визнання зазначених речей і документів речовими доказами не надана їх оцінка в розумінні статті 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Слід також зазначити, що автомобілі були вилучені 12.09.2019 року, а з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся 16.09.2019 року, що не узгоджується з положеннями частини п`ятої статті 171 КПК України, в якій зазначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Таким чином, слідчим пропущено строк на звернення з даним клопотанням до слідчого судді.
Крім того, з даним клопотання звернувся слідчий, в той час, коли відповідно до положення частини 2 статті 64-2 КПК України, зі змісту якої слідує, що із клопотанням про арешт майна третьої особи має звертатися прокурор, чим порушено порядок звернення з таким клопотанням.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 120 191 001 000 085 63 від 08.09.2019року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1