КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпіло ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0010470 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нересниця Тячівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 06.04.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 26.11.2017 приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись на зупинці громадського транспорту по вул. Тулузи, 2/58 в м. Києві, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав у ОСОБА_6 , який є інвалідом та перебував у інвалідному візку, мобільний телефон «Самсунг Дуос», що знаходився в чохлі чорного кольору, чим завдав останньому майнову шкоду на загальну суму 1600 грн.
Так, ОСОБА_7 26.11.2017, будучи раніше засудженим за вчинення злочину проти життя та здоров`я, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи незняту і непогашену судимість, вирішив вчинити новий злочин, пов`язаний з викраденням чужого майна, з метою покращення свого матеріального становища. З цією метою ОСОБА_7 став пересуватись по місту Києву для відшукання предмету посягання та приблизно о 17 год. 50 хв. 26.11.2017 року, знаходячись біля зупинки громадського транспорту по вул. Тулузи в м. Києві, звернув увагу на раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , який знаходився на даній зупинці громадського траснспорту, перебуваючи в інвалідному візку, та дістав з кишені мобільний телефон, який і вирішив ОСОБА_7 відкрито викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_6 та з метою подолання будь-якого опору правою рукою наніс удар в область щелепи останнього, після чого лівою рукою вирвав з руки ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон «Самсунг Дуос», чорного кольору, вартістю 1500 грн., який знаходився в чохлі чорного кольору, вартістю 100 грн., в якому сім-картки операторів мобільного зв`язку були відсутні, після чого ОСОБА_7 почав тікати з місця вчинення злочину разом викраденим майном, незважаючи на намагання та прохання ОСОБА_6 повернути викрадене, однак незабаром був викритий та затриманий пересічними громадянами, які відгукнулись на прохання про допомогу ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, ставить питання про скасування оскаржуваного вироку Святощинського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року та закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Також, під час апеляційного розгляду, з метою усунення зазначеної неповноти та невідповідності висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, захисник просить: допитати потерпілого ОСОБА_6 з приводу показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що потерпілий вказав на ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин; дослідити письмові докази, на які послався суд у вироку, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 07.12.2017 року з додатком (а.с.79-84); висновок експерта №3087 від 29.11.2017 року (а.с. 85-87): протокол огляду від 28.11.2017 року з додатком (а.с. 100-102); протокол пред`явлення особи для впізнання від 26.11.2017 року (а.с.90-92); протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.11.2017р. (а.с.103) на предмет їх допустимості згідно вимог ст.86 КПК України.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а саме показань обвинуваченого і потерпілого з одного боку та показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з іншого, суд першої інстанції не усунув цих суперечностей в показаннях свідків та потерпілого під час судового розгляду та, допитавши потерпілого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, без достатніх підстав і без наведення належних мотивів, відкинув його показання в суді та показання обвинуваченого і взяв до уваги показання свідків.
Також вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнавав, стверджуючи, шо мобільний телефон не викрадав та тілесних ушкоджень нікому не завдавав. При цьому пояснив суду, що 26.11.2017 року приблизно о 18:00 годині він проходив повз будинку АДРЕСА_3 , де поряд з будинком знайшов мобільний телефон «Самсунг», який поклав до своєї кишені, не підозрюючи, що він є предметом злочину.
Крім того, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував нанесення йому ударів та викрадення мобільного телефону саме ОСОБА_7 та зазначав, що не має до нього претензій, а у Святошинському управлінні поліції підписував документи, зміст яких не читав.
Апелянт зазначає, що згідно ч.ч. 4, 5 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. При цьому, особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Проте, жоден з допитаних судом свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 - не були очевидцями нападу та нанесення ударів потерпілому взагалі і вчинення таких дій саме обвинуваченим ОСОБА_7 , а сам факт виявлення у нього під час затримання та огляду мобільного телефону потерпілого, не підтверджує вчинення ним даного кримінального правопорушення.
Також вказує, що під час судового розгляду не був відтворений диск з відеозаписом, який є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 07.12.2017 року, через відсутність на цьому диску самого запису, а відтак посилання суду на зазначений доказ є неправомірним, а висновок експерта №3087 від 29.11.2017 року, на який послався суд, як на доказ винуватості ОСОБА_7 , не доводить заподіяння останнім тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки зазначене експертне дослідження проведено через кілька днів після події злочину.
При цьому, захисник посилається на порушення досудовим розслідуванням вимог КПК України при проведенні слідчих дій, зокрема пред`явлення особи для впізнання, було проведено в нічний час, що є грубим порушенням вимог ч.4 ст. 223 КПК України і при проведенні даної слідчої дії досудовим розслідуванням не було забезпечено здійснення перекладу з української мови на рідну мову потерпілого або російську мову, оскільки останній є громадянином Молдови і не розуміє в достатній мірі українську мову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілого, який не заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , думку прокурора, який посилаючись на законність і обгрунтованість вироку суду, заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження №0010470 та доводи в обґрунтування апеляційних вимог; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Так, суд першої інстанції, згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який грунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших встановлених під час досудового розслідування та досліджених в судовому засіданні доказах, які обґрунтовано визнані судом першої інстанції належними, допустимими і достовірними доказами.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що 26.11.2017 приблизно о 17 год. проходив біля будинку 2/58 по вул. Тулузи в м. Києві та поряд з будинком знайшов мобільний телефон «Самсунг». Його окликнула невідома особа, на що він зупинився, тримаючи при собі вказаний телефон, а через деякий час до нього підійшов працівник поліції та затримав його. У потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон не викрадав і насильства до нього не застосовував.

Потерпілий ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснив, що 26.11.2017 приблизно о 22-23 год. по вул. Тулузи, 2/58 в м. Києві до нього підійшов раніше невідомий йому чоловік, не ОСОБА_7 , та вдарив в обличчя та в живіт, він впав з інвалідного візка, вказаним чоловіком в нього було викрадено мобільний телефон «Самсунг». Він став кричати та вказаний чоловік побіг в сторону будинку, а раніше невідомого йому ОСОБА_7 він побачив на куті будинку по АДРЕСА_3 , біля зупинки. Особа, що вчинила відносно нього злочин, втекла, а він на візку перейшов дорогу та попросив пересічних громадян викликати поліцію. В Святошинське управління поліції він звернувся з заявою про викрадення в нього мобільного телефону «Самсунг». Йому невідомо чи його допитували 28.11.2017, пам`ятає що підписував якісь документи, зміст яких не читав. Під час затримання у ОСОБА_7 був виявлений вказаний мобільний телефон «Самсунг» в кишені, при цьому був присутній дільничний та інші люди. Претензій до ОСОБА_7 не має, мобільний телефон йому повернуто.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 26.11.2017 приблизно о 18 год. проходила поблизу будинку по вул. Тулузи в м. Києві, почула крики чоловіка, який знаходився на візку, та крики ще однієї незнайомої жінки. Підійшовши до цього чоловіка, він повідомив, що в нього викрадено мобільний телефон невідомим чоловіком, який вдарив його. При цьому вказана жінка побігла за якимось чоловіком та вона побачила на відстані 10 метрів вказаного чоловіка, який в подальшому виявився ОСОБА_7 . Останній втікав в сторону зупинки громадського транспорту до ринку поблизу. Також після цього на місце вчинення злочину прибув дільничний працівник поліції, який проходив неподалік. Цього ж дня після затримання ОСОБА_7 вона та інший свідок були присутніми при виявленні дільничним працівником поліції мобільного телефону у ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що в кінці листопада 2017 року проходив по вул. Тулузи в м. Києві біля зупинки громадського транспорту, почув крики про допомогу чоловіка у візку та крики жінки, яка вказала на іншого чоловіка, який біг до кінця будинку. Він одразу побіг за цим чоловіком та зупинив його. Ним виявився ОСОБА_7 , який почав втікати. В цей час поруч проходив дільничний інспектор, якому вони зі ОСОБА_10 розповіли про те, що відбулось, після чого було викликано слідчо-оперативну групу. У ОСОБА_7 було виявлено мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що 26.11.2017 його запрошено в якості понятого в приміщення управління поліції, де в службовому кабінеті, при ньому та інших особах у раніше невідомого ОСОБА_7 працівником поліції вилучено з кишені мобільний телефон. При цьому був присутній невідомий йому ОСОБА_6 , який впізнав ОСОБА_7 та вказував на нього.

Свідок ОСОБА_11 також суду пояснив, що 26.11.2017 приблизно о 18 год. став свідком того, що біля будинку № 2/58 по вул. Тулузи в м. Києві виявив раніше невідомого ОСОБА_6 , який сидів на візку та кричав, що його вдарили і викрали в нього мобільний телефон, при цьому ОСОБА_6 вказував на раніше невідомого йому ОСОБА_7 , який знаходився поряд. Коли ОСОБА_7 почав втікати, він та інший чоловік побігли за ОСОБА_7 та затримали його поблизу будинку на перехресті вулиць Тулузи та Зодчих в м. Києві. При цьому ОСОБА_7 виражався нецензурною лайкою. Після цього, він зателефонував в поліцію, викликав слідчо-оперативну групу. При ньому та інших свідках після прибуття працівників поліції у ОСОБА_7 у кишені працівником поліції виявлено мобільний телефон «Самсунг» у чорному чохлі. Також він був присутнім при проведенні впізнання потерпілим ОСОБА_6 , який вказував на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила відносно нього злочин.

Також судом першої інстанції, в порядку ст. 358 КПК України були досліджені інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, зокрема: протокол проведення слідчого експерименту від 07.12.2017 з додатком, складеним слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 , з якого вбачається, що свідку ОСОБА_9 запропоновано розповісти про обставини, які мали місце 26.11.2017 приблизно о 18 год. 00 хв., де був присутній ОСОБА_7 , знаходячись на зупинці громадського транспорту по вул. Тулузи, 2/58 в м. Києві; висновок експерта № 3087 від 29.11.2017, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено темно-червоний неоднорідний крововилив на слизовій оболонці верхньої губи зліва. Вказане тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я; протокол огляду від 28.11.2017 з додатком, складеним слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві, з якого вбачається, що з конверту білого кольору, прошитого та скріпленим біркою, оглянуто мобільний телефон «Самсунг Дуос» та чохол чорного кольору; протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 від 26.11.2017 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; протокол пред`явлення особи для впізнання від 26.11.2017 з додатком, складеним ст. слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_15 , з якого вбачається, що потерпілим ОСОБА_6 серед 4-х осіб при понятих впізнано ОСОБА_7 як особу, що вчинила відносно нього злочин.

Показання вказаних свідків та наведені у вироку письмові докази суд обгрунтовано визнав належними та допустимими доказами, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, які були отриманні в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України. Цими показаннями, які у розумінні ст. 84 КПК України є процесуальним джерелом доказів, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують апеляційні твердження захисника обвинуваченого щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Така позиція обвинуваченогота невизнання ним своєї вини, була предметом перевірки суду першої інстанції і свого об`єктивного підтвердження не знайшла.

При цьому, на спростування позиції сторони захисту, суд обгрунтовано зазначив, що показаннями свідків, іншими наведеними у вироку письмовими доказами, які були досліджені в ході судового слідства, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним відкритого викрадення майна ОСОБА_6 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повністю доведена, а тому колегія суддів розцінює таку позицію ОСОБА_7 як бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Також безпідставними колегія суддів вважає і апеляційні твердження сторони захисту про те, що за наявності суперечливих показань обвинуваченого і потерпілого з одного боку та показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з іншого, суд першої інстанції не усунув цих суперечностей у показаннях свідків та потерпілого під час судового розгляду, без достатніх до того підстав, без наведення належних мотивів, відкинув показання потерпілого та обвинуваченого і взяв до уваги показання свідків, оскільки вході розгляду даного кримінального провадження, судом першої інстанції дана належна оцінка як доводам обвинуваченого про те, що мобільний телефон він не викрадав, а знайшов його та поклав до своєї кишені, не підозрюючи, що він є предметом злочину і, що тілесних ушкоджень нікому не завдавав, так і показанням потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні заперечував нанесення йому ударів та викрадення мобільного телефону саме ОСОБА_7 та зазначав, що не має до нього претензій, а у Святошинському управлінні поліції підписував документи, зміст яких не читав та обґрунтовано зазначено, що такі показання обвинуваченого і потерпілого спростовуються наведеними у вироку показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які стверджували, що сам потерпілий ОСОБА_6 просив їх допомогти йому та вказував саме на обвинуваченого ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила відносно нього злочин, які узгоджуються між собою та у сукупності з іншими, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

На цих саме підставах не можна визнати обгрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що експертне дослідження було проведено через кілька днів після події злочину і потерпілий ОСОБА_6 міг отримати відповідні тілесні ушкодження за інших обставин, а тому висновок експерта № 3087 від 29.11.2017 року не доводить заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Не є обґрунтованими і апеляційніпосилання захисника обвинуваченого на порушення під час досудового розслідування вимог КПК України при проведенні такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, яка була проведена в нічний час, оскільки за приписами ч.4 ст. 223 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій в нічний час не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в її проведенні може призвести дот втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного і цих вимог кримінального процесуального закону слідчим порушено не було.

Посилання захисника на ту обставину, що при проведенні цієї слідчої дії досудовим розслідуванням не було забезпечено здійснення перекладу з української мови на рідну мову потерпілого, який є громадянином Молдови і в достатній мірі не розуміє українську мову, є безпідставними, оскільки останній був повідомлений про свої права та обов`язки і клопотання, що він не володіє мовою, якою ведеться кримінальне провадження, ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції не заявляв.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтуються на неналежних та недопустимих доказах, а також, що допитані судом свідки не були очевидцями викрадення майна у потерпілого та нанесення йому тілесних ушкоджень, а сам факт виявлення у ОСОБА_7 під час його затримання та огляду вилученого мобільного телефону потерпілого не підтверджують вчинення даного кримінального правопорушення саме ОСОБА_7 , колегія суддів також вважає безпідставними,оскільки аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що органи досудового слідства і суд дослідили всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення у справі і висновки суду ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах безпосередньо досліджених судом під час розгляду справи.

Отже, всупереч твердженням викладеним в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про наявність підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, колегія суддів, з огляду на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази в їх сукупності, дійшов ґрунтовного висновку про доведеність його вини у вчиненні відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж) та вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, встановлених кримінальним законом, та обґрунтовуючи висновок щодо міри покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність претензій з боку потерпілого та за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яке на думку колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування та закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0010470 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з дня отримання ним копії ухвали.

Судді: ________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3