В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/468/19
20 травня 2019 року смт.Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, приватного підприємця, не судимого,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України;
ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Злочин вчинив при таких обставинах:
18 листопада 2018 року близько 15 год.40 хв.у світлу пору доби, ОСОБА_5 , керуючи власним автобусом марки «Mercedes Benz» р.н.з. НОМЕР_1 , здійснював регулярні перевезення пасажирів за маршрутом «Богородчани-Хмелівка». Здійснивши зупинку транспортного засобу у с.Хмелівка на вул.Шевченка, і, висадивши пасажирів, в тому числі ОСОБА_6 , вирішив з`їхати на обочину. Для цього розпочав рух заднім ходом. При цьому допустив порушення Правил дорожнього руху України, а саме п.10.1. Правил дорожнього руху, яким визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкода або небезпеки іншим учасникам руху, а також п.10.9 Правил, який вимагає від водія під час руху заднім ходом не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, а для забезпечення безпеки руху, у разі потреби звернутись за допомогою до інших осіб.
У результаті порушення ОСОБА_5 вказаних вимог відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який знаходився на краю проїжджої частини дороги. Внаслідок наїзду спричинив йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, але не є небезпечними для життя в момент їх спричинення у виді закритої тупої травми тазу з переломом лівої лонної та сідничних кісток із зміщенням відламків, розриву лівого крижово-куприкового з`єднання та лонного симфізу, а також саден в ділянках обличчя, рук, тулуба, правого стегна та сідниці, синця в ділянці тазу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений за інкримінованим обвинуваченням свою вину визнав повністю та пояснив, що 18 листопада 2018 року о 15 год.40 хв., керуючи власним автобусом марки «Mercedes Benz» р.н.з. НОМЕР_1 за маршрутом Богородчани-Хмелівка, прибув у с.Хмелівка Богородчанського району. Висадивши пасажирів, серед яких були двоє дітей і ОСОБА_6 , на прохання двох інших пасажирів, які залишались у автобусі, вирішив з`їхати на обочину, аби випити біля магазину кави. При цьому прослідкував, що діти перейшли на іншу частину дороги. ОСОБА_6 втратив з поля зору. Коли з часу зупинки пройшов час більше 1-2 хв., він, глянувши у дзеркала заднього виду, не побачив перешкод і став повільно здавати назад. Проїхавши кілька метрів, відчув удар зупинив транспортний засіб. Коли вийшов з автобуса, то побачив, що на краю проїжджої частини дороги лежав ОСОБА_7 . Відразу на місце була викликана швидка медична допомога та працівники поліції. У скоєному щиро розкаявся. Вказав, що завдану майнову шкоду відшкодував добровільно у розмірі, вказаному потерпілим, не очікуючи не страхове відшкодування. Водночас цивільний позов потерпілого у частині відшкодування завданої моральної шкоди не визнав. Зазначив, що його відповідальність була застрахована і він пропонував потерпілому подати заяву про відшкодування шкоди до страхової компанії, котру він про страховий випадок повідомив, і яка готова провести такі виплати у разі звернення потерпілого. Однак ОСОБА_6 зажадав відшкодування саме від нього.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що дійсно, прибувши у село Хмелівка на автобусі, яким керував ОСОБА_5 , вийшов з автобуса і направився обочиною дороги у напрямку до власного господарства. Пройшовши декілька метрів, відчув удар від якого похитнувся, а тоді другий, від якого упав і потрапив під колеса автобуса. Внаслідок наїзду отримав серйозні травми від яких тривалий час лікувався стаціонарно, а також продовжує амбулаторне лікування. Майнову шкоду обвинуваченим йому відшкодовано, однак заявив позов про відшкодування моральної шкоди, яку оцінив у сумі 50 тис.грн. і хоче, аби вона була стягнута з ОСОБА_5 , оскільки страховим компаніям не довіряє, а тому за відшкодуванням до страховика не звертався.
Допитаний як свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 18.11.2018 року прибув автобусом, яким керував ОСОБА_5 до с.Хмелівка. На зупинці біля магазину залишилось лише двоє пасажирів. Він запропонував водію зачекати і випити каву. ОСОБА_9 погодився і вирішив з`їхати на обочину. Аби з`їхати з дороги став здавати назад. Проїхавши до 5 метрів почув, що відбувся наїзд на перешкоду. Водій відразу зупинив автобус, вони вийшли і побачили збоку від автобуса на землі ОСОБА_6 , який сказав, що потрапив під колеса. Коли вони розпитували як це сталось, сказав, що, вийшовши з автобуса, став позаду нього рахувати гроші, аби переконатись, що водій правильно дав здачу. До приїзду працівників поліції він залишався на місці і автобус не змінював свого положення на проїжджій частині дороги.
Протоколом огляду місця події з фототаблицями зафіксовано розташування автобуса марки «Mercedes Benz» р.н.з. НОМЕР_1 на проїжджій частині дороги по вул.Шевченка у с.Хмелівка Богородчанського району Івано-Франківської області. Праве заднє колесо розміщено на відстані 0,65 м. до краю проїжджої частини, праве переднє 0,43 м.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 05.12.2018 року №4.2-869/18 робоча гальмівна система, рульове керування автобуса марки «Mercedes Benz» р.н.з. НОМЕР_1 знаходились у працездатному стані, ніяких несправностей не виявлено.
Відповідно до висновку СМЕ №22 від 21.03.2019 р. та №165/22-Д від 10.04.2019 р. у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми тазу з переломом лівої лонної та сідничних кісток із зміщенням відламків, розриву лівого крижово-куприкового з`єднання та лонного симфізу, саден в ділянках обличчя, рук, тулуба, правого стегна та сідниці, синця в ділянці тазу, які утворились від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну вказаному в ухвалі. Закрита тупа травма тазу з переломом лівої лонної та сідничних кісток із зміщенням відламків, розрив лівого крижово-куприкового з`єднання та лонного симфізу відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Садна та синець відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За досліджених обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.1 ст.286, оскільки ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування майнової шкоди заподіяної злочином.
Суд, призначаючи покарання за санкцією ст. 286 ч.1 КК України, враховує той факт, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, має на своєму утриманні двох малолітніх дітей. За наведених вище обставин підсудному слід обрати основне покарання у межах санкції статті 286 ч.1 КК України у виді штрафу. Оскільки ОСОБА_5 є підприємцем, діяльність якого полягає у здійснення пасажирських перевезень, що є єдиним джерелом заробітку, до обвинуваченого не слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Вирішуючи питання по цивільному позову ОСОБА_6 про стягнення заподіяної моральної шкоди суд виходить з таких міркувань.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідальність водія ОСОБА_5 застрахована відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4265614 у АТ «ПРОСТО-Страхування». Страховик за даним страховим випадком 20.11.2018 року завів справу №133040. Сума заявленого страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди не перевищує встановлений страховиком ліміт, а тому у задоволенні заявлених позовних вимог до ОСОБА_9 слід відмовити.
Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1430 грн. понесених витрат на залучення експертів у кримінальному провадженні.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя