Провадження №1-кс/760/6612/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши в м. Києві клопотання начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 , погоджене старшим групи прокурорів прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000031 від 26.02.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 , погоджене старшим групи прокурорів прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_4 про накладення арешту на квартири в будинках житлового комплексу «Погреби», а саме: буд. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , що знаходяться по АДРЕСА_3 , яким на праві власності володіє ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), із забороною відчужувати майно.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №№0000031, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

Під час досудового розслідування, встановлено, що ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_1 ) у період часу 2017-2018 здійснював діяльність, щодо забудови та подальшого продажу об`єктів нерухомого майна житлового комплексу «Погреби», як фізична особа з метою отримання прибутку, без відповідної реєстрації, сплати відповідних податків пов`язаними з проведенням такою господарською діяльності, чим ухилився від сплати податку з доходу фізичних осіб на суму 1 539 648 грн.

Дані обставини підтверджуються висновком експертного дослідження №1- 15/02/2019-дос.

На даний час у власності ОСОБА_7 наявні нереалізовані квартири в наступних будинках житлового комплексу «Погреби», а саме: буд. АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , що знаходяться по АДРЕСА_3 .

Проведеним 03.04.2019 оглядом вищевказаних об`єктів нерухомого майна (споруд) встановлено, що дані будинки здані в експлуатацію, але ще не реалізовані. Дане нерухоме майно можна придбати за номером телефону НОМЕР_2 та на сайті http://pogreby.com.ua/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від у ОСОБА_6 перебуває на праві приватної власності наступні об`єкти нерухомості ЖК «Погреби»:

-Квартира за адресою: АДРЕСА_6 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_7 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_8 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_6 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_9 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_10 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_9 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_11 ,

-Квартира за адресою: АДРЕСА_12 .

Постановою начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 від 27.03.2019 нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 ) визнано речовим доказом.

Слідчий зазначає, що вказане нерухоме майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки останнє є матеріальним об`єктом як знаряддя кримінального правопорушення, є об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом.

Так, вказане майно створено у ході здійснення підприємницької діяльності, яка здійснюється без відповідної реєстрації та сплати відповідних податків. У подальшому таке майно відчужується фізичною особою, яка фактично здійснює підприємницьку діяльність від якої отримує прибуток.

Слідчий в клопотанні зазначає, що вищевказане майно, яке визнане речовими доказами, здобуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, набуте кримінально протиправним шляхом, а тому є достатньо наявні підстави для його арешту.

Також вказує, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Таким чином, слідство приходить до наступних висновків, а саме: вартість вищевказаних будинків документально значно занижена, з метою умисного ухилення від сплати податків, довести даний факт можливо шляхом проведення повторних оцінок та технічних експертиз, з метою визначення реальної вартості, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, а в тому разі якщо вони будуть відчужені зробити це буде неможливо.

Згідно офіційних відомостей про доходи ОСОБА_8 сукупні доходи значно менші ніж належне йому майно, що свідчить про те, що вказане майно здобуте злочинним шляхом; існує сукупність підстав вважати, що вищевказані будинки є об`єктом злочину, оскільки незаконно отримані доходи були використані для будівництва цих будинків, що вказує на те, що вони здобуті кримінально протиправним шляхом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що діями ОСОБА_5 спричинено шкоду бюджету держави, яка обчислюється у значних розмірах, тому з метою її відшкодування та збереження вищевказаних речових доказів, відповідно до п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий просить накласти арешт на вищевказані речові докази та заборонити їх відчужувати.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №№0000031, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

Під час досудового розслідування, встановлено, що ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_1 ) у період часу 2017-2018 здійснював діяльність, щодо забудови та подальшого продажу об`єктів нерухомого майна житлового комплексу «Погреби», як фізична особа з метою отримання прибутку, без відповідної реєстрації, сплати відповідних податків пов`язаними з проведенням такою господарською діяльності, чим ухилився від сплати податку з доходу фізичних осіб на суму 1 539 648 грн.

На даний час у власності ОСОБА_7 наявні нереалізовані квартири в будинках житлового комплексу «Погреби», а саме: буд. АДРЕСА_4 , 12А, 10, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , що знаходяться по АДРЕСА_3 .

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд, повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий у даному кримінальному провадженні не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Долучена до клопотання слідчого постанова про визнання квартир в якості речових доказів від 03 квітня 2019 року є формальною, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України. У ній не вказано, з яких мотивів слідчий виходив при вирішенні питання про визнання квартир речовим доказом.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартир, а саме:

-квартири АДРЕСА_13 ,

-квартири АДРЕСА_14 ,

-квартири АДРЕСА_15 ,

-квартири АДРЕСА_13 ,

-квартири №2 за адресою: Київська обл., Броварський р., с. Погреби, вулиця Грушевського, будинок 10В,

-квартири №1 за адресою: Київська обл., Броварський р., с. Погреби, вулиця Грушевського, будинок 10А,

-квартири №2 за адресою: Київська обл., Броварський р., с. Погреби, вулиця Грушевського, будинок 10А,

-квартири №5 за адресою: Київська обл., Броварський р., с. Погреби, вулиця Грушевського, будинок 10,

-квартири №3 за адресою: Київська обл., Броварський р., с. Погреби, вулиця Грушевського, будинок 10.

За диспозицією ч. 1 ст. 212 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах.

Разом з тим, як зазначає слідчий, що вказані квартири побудовані у ході здійснення підприємницької діяльності, яка здійснюється без відповідної реєстрації та сплати відповідних податків.

Органом досудового розслідування не доведено, що майно - квартири, на які слідчий просить накласти арешт, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на квартири, якими на праві власності володіє ОСОБА_5 .

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 , погоджене старшим групи прокурорів прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000031 від 26.02.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1