ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ "РУАНА ТОРГ" в особі керівника - ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року про арешт майна, -
за участю секретаря - ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року клопотання слідчої в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001128, задоволено. Накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні, а саме: на грошові кошти на розрахункових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ТОВ «РУАНА ТОРГ» (, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 37, офіс 621), які відкриті в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, фактична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50), шляхом заборони на їх відчуження, розпорядження та користування. Зупинено видаткові операції по зазначених рахунках, за винятком видаткових операцій, що пов`язані із перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) в бюджет або до державних цільових фондів, а так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, видатків, що пов`язані із виплатою заробітної плати.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що грошові кошти, що перебувають на рахунках ТОВ "РУАНА ТОРГ" в АТ КБ "ПриватБанк" визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Разом із цим, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення злочину та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень закону. За цих обставин, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, зникнення, втрати, використання, перетворення, передачі, відчуження, суд вважав за можливе накласти арешт на грошові кошти на розрахункових рахунках ТОВ «РУАНА ТОРГ», які відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», шляхом заборони на їх відчуження, розпорядження та користування ними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «РУАНА ТОРГ» просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали, скасувати її та прийняти нову, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, апелянт вказує на те, що клопотання було розглянуто без участі представника юридичної особи, а копі ухвали було ним отримано лише 24 вересня 2019 року.
Свої вимоги про скасування ухвали ОСОБА_5 обґрунтовує істотним порушенням слідчим суддею вимог матеріального та процесуального закону. Так, апелянт вказує на те, що дійшовши висновку про необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя не врахував, що в розумінні вимог ст. 98 КПК України безготівкові кошти не можуть бути речовими доказами, оскільки не є матеріальними об`єктами, а виключно записами на рахунках у банках. ОСОБА_5 зауважує, що у відповідності з вимогами законів України "Про банки та банківську діяльність", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банківський рахунок використовується лише для обліку грошових коштів, а не для їх фактичного збереження. Отже, в силу своєї природи вони не можуть зберегти на собі сліди або відомості про обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, що узгоджується з положеннями ст.ст. 94, 95, 957 КПК України. Апелянт звертає увагу й на те, що ч. 10 ст. 170 КПК України передбачає можливість арешту у безготівковій формі, однак визначає іншу мету. За вказаних обставин, внаслідок невідповідності майна критеріям ст. 98 КПК України, на переконання ОСОБА_5 арешт не може бути застосований для збереження речових доказів. Поряд із цим, ОСОБА_5 вказує на те, що кримінальне провадження в межах якого накладено арешт проводиться щодо службових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області та ТОВ "РУАНА ТОРГ" не має жодного відношення до обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КПК України. Апелянт вважає ТОВ "РУАНА ТОРГ" третьою особою щодо якої вирішується питання про арешт майна, а тому клопотання мало бути подано прокурором в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 64-2 КПК України. Окрім цього, на думку апелянта, про розгляд цього клопотання представник ТОВ "РУАНА ТОРГ" мало бути повідомлено у відповідності з вимогами ст. 172 КПК України. ОСОБА_5 зазначає, що в ухвалі слідчий суддя посилається на те, що ТОВ "РУАНА ТОРГ" було повідомлено про дату та час судового розгляду, однак це не відповідає матеріалам провадження. Також, апелянт звертає увагу суду на те, що клопотання розглянуто судом без слідчого, що вказує на те, що фактично він його не підтримав. Окрім наведених підстав, на переконання ОСОБА_5 , ухвала слідчого судді є незаконною й тому, що під час судового розгляду не було доведено, що грошові кошти, на які слід накласти арешт мають відношення до злочину, за ознаками якого здійснюється досудове розслідування. До того ж, слідчий суддя не навів докладних мотивів свого рішення та не оцінив доводи клопотання.
Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання про необхідність поновлення апелянту строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів виходить із того, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто за відсутності представника ТОВ "РУАНА ТОРГ" та матеріали провадженні не містять відомостей про вручення йому копії ухвали слідчого судді.
За таких обставин, суд не вважає строк апеляційного оскарження судового рішення пропущеним та приходить до висновку, що скарга ОСОБА_5 підлягає апеляційному розгляду.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що Управлінням СБ України у Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №00011218 від 11 вересня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, що підлягає арешту.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадження, зазначеним в ст. 98 КПК України та є об`єктом кримінально-протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту.
Доводи апелянта на те, що ТОВ "РУАНА ТОРГ" не має жодного відношення до цього кримінального провадження, яке здійснюється щодо посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що саме ці посадові особи підозрюються у реєстрації підприємств, які в подальшому набувають ознак фіктивності, основною метою яких є приховування незаконної діяльності з мінімізації податкових зобов`язань.
Твердження апелянта про те, що грошові кошти на банківському рахунку не підпадають під визначення речових доказів, слід визнати непереконливими, з урахуванням вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до яких арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При цьому, посилання керівника ТОВ "РУАНА ТОРГ" на невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання грошових коштів речовими доказами від 02 вересня 2019 року, відповідно до якої арештоване слідчим суддею майно визнано в межах цього кримінального провадження речовим доказом.
З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_5 на відсутність доказів того, що арештовані грошові кошти набуті кримінально- протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються.
Щодо посилань захисту на те, що посадовим особам ТОВ "РУАНА ТОРГ" не пред`явлено підозри, то вони не заслуговують на увагу, оскільки положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагають її наявності на відміну від пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, проте такої мети, яка передбачена пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України у клопотанні не зазначено.
Доводи захисту про те, що клопотання було розглянуто без участі представника ТОВ "РУАНА ТОРГ" та слідчого, не заслуговують на увагу, оскільки неприбуття слідчого у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання, а виклик власника майна згідно з вимогами частини другої цієї статті слідчий суддя має право не здійснювати з метою забезпечення арешту майна.
Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, слід визнати необґрунтованими.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ТОВ "РУАНА ТОРГ" в особі керівника - ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року про арешт майна ТОВ "РУАНА ТОРГ" в межах кримінального провадження, внесеного до до ЄРДР за № 0001128, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4