Номер провадження: 11-кп/813/812/19
Номер справи місцевого суду: 500/779/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2019 року в кримінальному провадженні №0002571 від 07.09.2017 року, -

встановив:
оскаржуваним вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кілія Одеської області, громадянин України, з середньо освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не маючий судимості,
визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України та, відповідно до ст. 70, 72 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
В силу ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.12.2013 року до 01.05.2014 року, з 02.05.2015 року до 13.07.2016 року, з 02.11.2016 року до 10.08.2017 року, з 19.09.2017 року до 02.10.2017 року, з 31.10.2017 року по дату набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Строк основного покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі визначено обчислювати з 31.10.2017 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набирання вироком законної сили.
Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 11732 гривень.
Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 41430гривень.
Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_13 36739 гривень.
Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_14 10310 гривень.
Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_15 1000 гривень.
Стягнуто з обвинуваченого в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 7669,38 гривень.

також оскаржуваним вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Пелес Верхньокамського району Кіровської області РФ, громадянин України, з середньо освітою, одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судумого: 26.07.2010 року Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 3 роки; 17.09.2014 року Кілійським районним судом Одеської області за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі,
визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 309 КК України та, відповідно до ст. 70, 72 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кілійського районного суду від 17.09. 2014 року у вигляді одного року позбавлення волі і остаточно визначено покарання ОСОБА_9 у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 3 (три) місяці.
В силу ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.09.2014 року по дату набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили змінений, звільнено його з під варти в залі суду.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 880,20 гривень.

На користь ОСОБА_14 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 5155 грн., з кожного.
На користь ОСОБА_15 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 500 грн., з кожного.
На користь ОСОБА_16 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 100 грн., з кожного.
На користь ОСОБА_17 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 125 грн., з кожного.
На користь ОСОБА_18 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 325 грн., з кожного.
На користь ОСОБА_19 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 6240 грн., з кожного.
На користь ОСОБА_17 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 125 грн., з кожного.
На користь ОСОБА_18 з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 325 грн., з кожного.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 23.07.2013 року, приблизно о 14 годині, за попередньою змовою з особою матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, розбивши шибку вікна, проникли в приміщення гаражу, розташованого на територію ПРАТ «Дунай-Авто» по вул. Першотравнева № 118 в м. Кілія Одеської області, звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_20 , спричинивши останньому матеріальний збиток на загальну суму 1769 гривень.
Далі, ОСОБА_8 , 12.08.2013 року, приблизно о 21:30 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна, через незаперті двері проник до технічного приміщення, яке розташоване на території автокемпінгу «Марина» у курортній зоні с. Приморське Кілійського району Одеській області, звідки умисно, з корисливих мотивів, намагався таємно викрасти будівельні інструменти на загальну суму 1000 гривень, що належать ОСОБА_21 , але не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий на місці скоєння кримінального правопорушення потерпілим.
ОСОБА_9 у серпні 2013 року, знаходячись на полі, яке розташовано на виїзді з м. Кілія незаконно придбав шляхом збору листя з куста коноплі, які висушив та зберігав у будинку АДРЕСА_3 без мети збуту. 03 січня 2014 року в ході огляду місця події за вказаною адресою в підсобному приміщенні виявлено та вилучено діва поліетиленові пакета з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою109,9 гр., яку ОСОБА_9 придбав, виготував та зберігав без мети збуту.
ОСОБА_8 , 19.10.2013 року, о 09:00 годині, за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , відкрито заволоділи майном, яке належало потерпілому ОСОБА_22 , тим самим заподіяли останньому матеріальний збиток на суму 475 гривень.
В ніч з 27 на 28.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, проникли до гаражу, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_14 , тим самим спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 11770 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 27 на 28.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до флігелю, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_18 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 850 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 27 на 28.12. 2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до підсобних приміщень, розташованих на території подвір`я будинку АДРЕСА_7 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_23 , чим спричинили матеріальну шкоду останньому на загальну суму 2680 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 29 на 30.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до гаражу, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_8 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_16 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 500 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 29 на 30.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до підсобного приміщення, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_9 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_17 , спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 450 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 30 на 31.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, проникли до приміщення гаражу та підсобного приміщення, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_24 , чим спричинили матеріальну шкоду останньому на загальну суму 2640 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 30 на 31.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно, з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до підсобного приміщення, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_7 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_25 , чим спричинили матеріальну шкоду останній на загальну суму 1220 гривень, після чого викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
В ніч з 30 на 31.12.2013 року, ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до підсобного приміщення, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_7 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_26 , чим спричинив матеріальну шкоду останньому на загальну суму 800 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 30 на 31.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до підсобного приміщення, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_7 , звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_27 , чим спричини останньому матеріальну шкоду на загальну суму 750 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 27 на 28.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до підсобного приміщення, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_7 звідки таємно заволоділи майном ОСОБА_15 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1600 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В ніч з 29 на 30.12.2013 року ОСОБА_8 , маючи намір на таємне заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , умисно з корисливих мотивів, діючи повторно, проникли до підсобного приміщення, розташованого на території подвір`я будинку АДРЕСА_6 , звідки вони намагалися таємно заволодіти майном ОСОБА_28 , але з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
В ніч з 29 на 30.12.2013 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з метою незаконного проникнення до житла ОСОБА_29 , шляхом вільного доступу незаконно проникли до підсобного приміщення, яке розташовано на подвір`ї будинку АДРЕСА_10 , яке належить ОСОБА_29 без її дозволу, чим порушили вимоги ст. 30 Конституції України, щодо недоторканності житла потерпілої.
Приблизно в 10-их числах жовтня місяця 2014 року ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, умисно, повторно, з корисних мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням на території ПАТ «Дунайсудремонт» розташованого за адресою: Одеська область м. Ізмаїл, вул. Артема № 1 звідки таємно викрали кабель «КГ1*35» у кількості 70 метрів на загальну суму 2219 гривен, які належать вищевказаному підприємству, після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Приблизно в 15-их числах жовтня місяця 2014 року ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, умисно, повторно, з корисних мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням на територію ПАТ «Дунайсудремонт» розташованого за адресою: Одеська область м. Ізмаїл вул. Артема № 1, звідки таємно викрав кабель «КГ 95» у кількості 24 метрів та кабель «КГ1-60» у кількості 15 метрів, які належать вищевказаному підприємству, після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 2656 гривень 08 копійок.
Крім того, 18.10.2014 року, близько 15:00 годин, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, умисно, повторно, з корисних мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, проникли у двір будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали мийку, яка належить ОСОБА_30 , після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1820 гривень.
Далі, 20 жовтня 2014 року, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, умисно, повторно, з корисних мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням на територію домоволодіння АДРЕСА_11 , звідки таємно викрали лом на загальну суму 330 гривень, який належить ОСОБА_31 , після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
25 жовтня 2014 року, близько 10:00 годин, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, умисно, повторно, з корисних мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли до будинку АДРЕСА_12 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_32 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 13637 гривень 50 копійок, після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
03 листопада 2014 року, близько 09:00 години, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, умисно, повторно, з корисних мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, проникли в будинок АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_33 , після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 17712 гривень.
28 лютого 2015 року, в період часу з 18:10 по 22:30 годин, ОСОБА_8 , шляхом віджиму вікна проник до будинку АДРЕСА_6 , звідки умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів, викрав майно та грошові кошти, чим спричинив ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на загальну суму 12532 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.
07.03.2015 року, в період часу з 18:10 по 19:00 годин, ОСОБА_8 , проник до будинку АДРЕСА_13 , звідки умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрав майно, яке належить ОСОБА_34 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 4150 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.
Далі в середині березня 2015 року, ОСОБА_8 , через вікно проник до будинку АДРЕСА_14 , звідки умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів, викрав майно, чим спричинив ОСОБА_35 , матеріальну шкоду на загальну 795 суму грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Також 22 березня 2015, о 20: 00 годин, ОСОБА_8 , шляхом віджиму вікна, проник до будинку АДРЕСА_14 , звідки умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів викрав майно, яке належить ОСОБА_36 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 3 580 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
ОСОБА_8 , знаходячись цілодобово на домашньому арешті, 01 травня 2015 року, біля 21:00 годин, покинув місце свого проживання та направився в сторону супермаркету «Таврія», щоб забрати гаманець з грошима, який він раніше там сховав. Після чого, ОСОБА_8 , близько 22:00 годин, направляючись до дому через вул. Платова у м.Ізмаїлі Одеської області вирішив проникнути до одного з будинків, розташованих на вказаній вулиці, підійшовши до будинку АДРЕСА_15 , ОСОБА_8 переліз через паркан та направився до будинку, підійшовши до вхідних дверей будинку ОСОБА_8 взяв арматуру, яка знаходилась неподалік та шляхом віджиму відкрив вхідні двері. Проникнувши таємно в будинок ОСОБА_8 умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав плазмовий телевізор марки «Philips» вартістю 10100 гривень, який виніс на подвір`я зазначеного будинку, для того, щоб у подальшому повернутись на автомобілі та забрати його. Після чого, ОСОБА_8 переліз через паркан, та помітивши працівників управління державної служби охорони Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, які під`їжджали до вищезазначеного будинку, почав йти з місця скоєння кримінального правопорушення, проте пройшовши близько ста метрів був затриманий працівниками служби охорони.
21.08.2017 року, приблизно о 14:30 годин, ОСОБА_8 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом віджиму вікна з металопластику, незаконно проник до будинку АДРЕСА_16 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_37 , чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 30980 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд.
Крім того, 28.08. 2017 року, у період часу з 14:00 до 19:00 годин, ОСОБА_8 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом віджиму вікна з металопластику, незаконно проник до будинку АДРЕСА_10 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_38 , чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 13100 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд.
07 вересня 2017 року, приблизно о 11:00 годин, ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б помітити та завадити його злочинним діям та намірам, знаходячись у АДРЕСА_17 , проник до подвір`я зазначеного будинку, та шляхом злому вхідних дверей, незаконно проник до приміщення будинку, де виявив та таємно викрав майно, яке належали ОСОБА_39 , чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 25692 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
03 жовтня 2017 року, приблизно о 12:00 годин, ОСОБА_8 знаходячись у АДРЕСА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б помітити та завадити його злочинним діям та намірам, проник до подвір`я зазначеного будинку, та шляхом віджиму однієї із створок вікна з металопластику, незаконно проник до приміщення будинку, де виявив та таємно викрав майно та грошові кошти, які належали ОСОБА_40 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 27580 гривень 40 копійок, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
12 жовтня 2017 року, приблизно о 12 годин, ОСОБА_8 , знаходячись у АДРЕСА_18 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проник до подвір`я зазначеного будинку, та шляхом віджиму однієї із створок вікна з металопластику, незаконно проник до приміщення будинку, де виявив та таємно викрав майно, яке належали ОСОБА_41 , чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 11065 гривень, а також таємно викрав майно та грошові кошти, які належали ОСОБА_42 , чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 2270 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд.
14 жовтня 2017 року, приблизно о 18:00 годин, ОСОБА_8 знаходячись у АДРЕСА_12 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом розбиття стекла віконної рами, незаконно проник до приміщення будинку, де виявив та таємно викрав майно, яке належало ОСОБА_43 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 34556 гривень 67 копійок, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд.
15 жовтня 2017 року, приблизно о 11:00 годин, ОСОБА_8 , знаходячись у АДРЕСА_19 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, через відкриту кватирку вікна, незаконно проник до квартири АДРЕСА_20 , де виявив та таємно викрав грошові кошти, які належали ОСОБА_44 , а також переказав з мобільного номеру телефону останньої на свій мобільний номер грошові кошти у сумі 40 гривень, чим заподіяв останній майнову шкоду на загальну суму 1740 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд.
08 жовтня 2016 року, приблизно з 09:45 до 12:10 годин, ОСОБА_8 , діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у АДРЕСА_21 , шляхом віджиму створи металопластикового вікна, проник до приміщення будинку, де в однієї з кімнат виявив та викрав майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_45 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, в наслідок чого завдав матеріальні збитки потерпілому на загальну суму 41 940 гривень.
ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 12 жовтня 2016 року, приблизно о 12:40, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у АДРЕСА_22 шляхом віджиму створи металопластикового вікна, проник до приміщення будинку, де в однієї з кімнат виявив та викрав золоту обручку, яка належить ОСОБА_46 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, в наслідок чого завдав потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 4000 гривень.
Крім цього, ОСОБА_8 21 жовтня 2016 року, приблизно з 11:30 до 12:20 годин, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у АДРЕСА_19 , шляхом віджиму створи металопластикового вікна, проник до приміщення будинку, де в однієї з кімнат виявив та викрав ноутбук торгової марки «LENOVO G50-80», який належить ОСОБА_47 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, в наслідок чого завдав матеріальні збитки потерпілій на загальну суму 2200 гривень.
ОСОБА_8 , 01 листопада 2016 року, приблизно о 11:45 годин, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у АДРЕСА_3 , шляхом віджиму метало пластикового вікна проник до приміщення вищевказаного будинку, де в однієї з кімнат у шафі виявив та викрав: два золотих ланцюжка вагою 3 грама кожний на загальну суму 6000 гривень, золотий кулон у вигляді іконки вагою 2 грама вартістю 2000 гривень, кулон у вигляді золотого хрестика вагою 2 грама вартістю 2000 гривень, біжутерні вироби: а саме браслет у вигляді наручних годинників, вартістю 150 гривень, сережки вартістю 100 гривень, які належали ОСОБА_48 .
Під час викрадення, до кімнати у якій знаходився ОСОБА_8 , зайшла потерпіла ОСОБА_49 , яка застигла останнього під час вчинення крадіжки. Побачивши ОСОБА_50 , ОСОБА_49 почала вимагати від останнього припинити його противоправні дії, залишити викрадене майно та залишити приміщення будівлі, на що ОСОБА_8 , усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів направлених на викрадення чужого майна, усвідомлюючи той факт, що він був застигнутий під час вчинення ним злочину, а також той факт що потерпіла бачила його з викраденим майном, вимоги потерпілої проігнорував та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, в наслідок чого відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_49 на загальну суму 10250 гривень.

Не погоджуючись з вироком районного суду прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та осіб обвинуваченого через надмірну м`якість. Прокурор просить, ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 3 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити покарання, шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді позбавлення волі строком на 8 років. Також, визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити покарання, шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, згідно ч. 4 ст. 70 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Татарбунарського районного суду від 13.03.2015 року у вигляді 1 року позбавлення волі і остаточно покарання ОСОБА_9 визначити у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.
Прокурор в своїй апеляційні скарзі зазначає, що судом взагалі не вмотивоване рішення щодо можливості застосування до покарання, призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_51 вимог ст. 72 КК України щодо розрахунку одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки у вироку взагалі не зазначено у зв`язку з чим суд дійшов саме такого висновку. Прокурор стверджує, що діючою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України передбачено, що, зокрема, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Також, прокурор вказує, що при застосуванні вимог ч. 5 ст. 72 КК України із зазначенням застосування відносно ОСОБА_9 попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення воля не взято до уваги, що в даному кримінальному провадженні особа не затримувалась, хоч про це і зазначено у вироку суду. Крім того, прокурор вказує, що судом не взято до уваги, що кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_9 мали місце протягом серпня-грудня 2013 року, тобто до дії редакції ч. 5 ст. 72 КК України, за якою застосовувалось попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також, прокурор зазначає, що при зарахуванні ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.01.2015 року до 13.07.2016 року, з 02.11.2016 року до 19.08.2017 року, з 19.09.2017 року по дату набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, суд в мотивувальній частині вироку не зазначив з посиланням на конкретні матеріали справи, коли саме особа затримувалась у кримінальному провадженні та на підставі яких саме рішень суду перебувала під вартою на час розгляду справи, оскільки в матеріалах провадження є документально підтверджені рішення щодо перебування ОСОБА_8 під вартою в період з 02.05.2015 року по 13.07.2016 року, з 02.11.2016 року по 10.08.2017 року, з 28.12.2017 року по дату набрання вироком законної сили. При цьому, прокурор вказав, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 21.02.2019 року про виправлення описок, була виправлена описка в резолютивній частині зазначеного вироку щодо зарахування ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строку його попереднього ув`язнення, однак при цьому мотивувальну частину вироку суд щодо до цього питання не змінив та не зробив посилання на конкретні матеріали справи, відповідно до яких особа перебувала під вартою. Крім того, прокурор вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_9 03.03.2015 року був засуджений Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.09.2014 року у вигляді 3 років одного місяця позбавлення волі і остаточно до відбування покарання визначено 6 років 1 місяць позбавлення волі, а також той факт, що кримінальні правопорушення за цим вироком вчинені в період з 25.08.2014 року до 31.08.2014 року. Також, прокурор вказує, що судом не взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також конкретні обставини вчинених злочинів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Також, прокурор стверджує, що судом не враховано, що під час судового розгляду, ОСОБА_8 вину спочатку не визнав, а під кінець судового розгляду визнав частково, не погодившись з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України, не розкаявся, критичних висновків не зробив, що свідчить про його небезпечність для суспільства, у зв`язку з чим призначення йому покарання фактично у мінімальних межах не сприятиме виконанню вимог ст. 65 КК України щодо попередження нових злочинів і призначення особі, що вчинила злочин необхідного і достатнього покарання для його виправлення. Крім того, прокурором зазначено, будь-які відомості щодо активного сприяння в розкритті злочинів в матеріалах справах також відсутні, а висновки суду щодо часткового відшкодування шкоди також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки викрадені речі повертались потерпілим співробітниками правоохоронних органів. Прокурор вказує, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні 13 епізодів, а Дощенко 37 епізодів, при цьому відносно останнього до суду направлялись 9 обвинувальних актів, особі неодноразово обирались запобіжні заходи, в тому числі і пов`язані з триманням під вартою, однак особа після її перебування на волі продовжував вчиняти злочини, свідчить про суспільну небезпеку зазначених осіб. Крім того, прокурор вказує, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше неодноразово вчиняли злочини, ОСОБА_8 двічі притягувався до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_9 п`ять разів, раніше під час іспитового строку він вчиняв нові злочини та відбував реальні покарання у вигляді позбавлення волі. Також, прокурор вказує, що згідно висновку досудової доповіді, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення волі може встановити небезпеку для суспільства. Також, зазначено що у вироку не містяться посилання на дані, які б характеризували обвинувачених з позитивного боку, а також в мотивувальній частині вироку зазначено прізвище ОСОБА_52 в якості особи, з яким ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, справу щодо якого виділено в окреме провадження, у зв`язку з його розшуком, але виходячи з принципу презумпції невинуватості в обвинувальному вироку є незаконним зазначення конкретних прізвищ осіб, вину яких ще не доведено.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинувачених та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні ними кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами і, ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних обвинуваченими кримінальних правопорушень не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції.
При призначенні покарання суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема повне визнання своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування матеріального збитку.

Суд також вірно врахував наявність обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 .
З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги характер і міру громадської небезпеки вчинених злочинів, роль і участь кожного з обвинувачених в їх здійсненні, дані, які характеризують особу обвинувачених та висновок органу пробації, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України відповідно до ст. 70 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, а ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 309 КК України відповідно до ст. 70 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 3 місяці, тобто призначив покарання в межах санкцій статей, в яких вони обвинувачуються, яке в свою чергу не є мінімальним строком покарання, що не може свідчити про м`якість призначеного покарання.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів неможливе без їх ізоляції від суспільства.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі щодо невірного врахування районним судом, обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , зокрема щире каяття, є безпідставними та неспроможними, з огляду на те, що, під час судового розглядусудом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочинів визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, а його непогодження лише з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України, ніяким чином не може свідчити про його не щире каяття.
Разом з тим, апеляційний суд, не може прийняти до уваги твердження прокурора щодо відсутності обставин, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, зокрема сприяння в розкритті злочину та часткового відшкодування матеріального збитку, з огляду на те, що ОСОБА_8 добровільно видавав викрадене майно працівникам правоохоронних органів, які в свою чергу зазначене майно повертали потерпілим, що також свідчить про сприяння ОСОБА_8 розкриттю злочину.

Крім того, є необґрунтованими твердження прокурора щодо неврахування судом висновку досудової доповіді, з огляду на те, що висновок органу пробації судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим у вигляді позбавлення волі був врахований.
Враховуючи викладене, доводи прокурора, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі, а тому, підстав для призначення обвинуваченим більш суворого покарання апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора призначене обвинуваченим покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та служити підставою для скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінальних правопорушень та є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Разом з тим, є необґрунтованими твердження прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції ст. 72 КК України, з огляду на таке.
Так, приписами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили 21.06.2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».
Окрім того, відповідно до правової позиції,висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року, норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України.

Зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України , тому Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Зі змісту вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчиняли злочини до набрання чинності Закон України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» і відповідно до якого попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Оскільки злочин, за вчинення якого засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були вчинений до 20 червня 2017 року, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дотримався положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги прокурора щодо можливості призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , більш суворого покарання, передбаченого санкціями статей, в яких вони обвинувачуються, апеляційний суд враховує вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року та звертає увагу, що у разі призначення більш суворого покарання обвинуваченим, на якому наполягає прокурор в своїй апеляційній скарзі, зазначене покарання не буде тягнути жодних правових наслідків, з огляду на те, що навіть у даному випадку обвинувачених необхідно буде звільнити з-під варти в залі суду, у зв`язку із фактичним відбуттям покарання. За таких обставин, скасування вироку з підстав надмірної м`якості призначеного обвинуваченим покарання, ухвалення нового вироку із призначенням їм більш суворого покарання та звільнення їх з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання не відповідає завданням кримінального провадження відповідно до вимог ст. 2 КПК України.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження прокурора щодо не зазначення в мотивувальній частині вироку посилань на конкретні матеріали справи щодо затримання ОСОБА_8 та його перебування під вартою на час розгляду справи, з огляду на те, що зазначені процесуальні документи містяться в матеріалах провадження, а суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив достовірні дані щодо затримання та перебування ОСОБА_8 під вартою.
Що стосується посилання прокурора щодо не зазначення вказаних обставин в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2019 року про виправлення описок, апеляційний суд звертає увагу, що апеляційна скарга подана на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2019 року, а не на вказану ухвалу про виправлення описок , яка відповідно до ч. 3 ст. 379 КПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження прокурора щодо зазначення в мотивувальній частині вироку прізвищ ОСОБА_53 та ОСОБА_54 , з огляду на те, що в мотивувальній частині вироку зазначені прізвища містяться у поясненнях обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надавав під час допиту у судовому засіданні суду першої інстанції та в яких вказав зазначені прізвища, а відповідно до ст. 42 КПК України, обвинувачений має право має право давати пояснення, показання з приводу обвинувачення. (а.с. 15-17). При викладенні фабули обвинувачення у тексті вироку суд таких даних не зазначав.

Разом з тим, перевіривши вирок, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи прокурора про неправильне застосування районним судом вимог закону про кримінальну відповідальність обвинуваченому ОСОБА_9 є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до оскаржуваного вироку ОСОБА_9 було засуджено за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. ст. 70, 72 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяціта відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кілійського районного суду від 17.09.2014 року у вигляді одного року позбавлення волі і остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 3 місяці
Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.03.2015 року, ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.09.2014 року у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі остаточно до відбуття визначено 6 років 1 місяць позбавлення волі.
Крім того, вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.03.2015 року ОСОБА_9 засуджено за кримінальні правопорушення, які були скоєнні в період з 25.08.2014 року до 31.08.2014 року, тобто до ухвалення вироку Кілійського районного суду від 17.09.2014 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, зазначені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті оскаржуваного рішення районним судом дотримані не були, оскільки суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, зокрема на підставі ч. 4 ст. 70 КК Українидо призначеного ОСОБА_9 покарання частково приєднав невідбуте покарання за вироком Кілійського районного суду від 17.09.2014 року, оскільки вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.03.2015 рокувідповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.09.2014 року у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі було остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць.
Положеннями, закріпленими в ч. 1 ст. 409 КПК України регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування кримінального закону.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення та про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_55 у вчиненні кримінальних правопорушень, ніким не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вони не є предметом апеляційного розгляду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_9 .

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2019 року в кримінальному провадженні №0002571 від 07.09.2017 року, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,засудженого за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 309 КК України змінити в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.
Абзац п`ятий резолютивної частини вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2019 року викласти в такій редакції:
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати ОСОБА_9 частково покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.03.2015 року і остаточно визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 3 (три) місяці.
В решті вирок районного суду залишити без змін.

Обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду, у зв`язку із фактичним відбуттям покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3