Справа № 341/196/19
Провадження № 11-кп/4808/250/19
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Прибилів Тлумацького району, Івано-Франківської області, жителька АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, розлученої, з середньою освітою, не працюючої, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не військовозобов`язана, раніше судимої вироком Галицького районного суду від 28.02.2018 року за ч.1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, покарання відбула 14.05.2018 року,

обвинуваченої у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст вироку суду першої інстанції та встановлені обставини.

1.1. Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2019 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 185 КК України, ч.2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання:

за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк - 2 місяці:

за ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк - 3 місяці.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 визначено остаточну міру покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді арешту на строк 3 ( три) місяці.

Вирішено питання речових доказів.

1.2. Згідно вироку суду, 09.01.2019 р. приблизно о 19 год. обвинувачена прийшла у гості до свого знайомого ОСОБА_11 , який проживає по АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Упродовж наступної години потерпілий та обвинувачена удвох спільно розпивали бутилку 0,25 л. горілки в кімнаті його будинку. Під час спільного розпивання горілки ОСОБА_12 побачила як ОСОБА_11 у її присутності поклав грошові кошти до кишені своїх штанів. Внаслідок спільного вживання спиртного ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заснув на своєму ліжку, а в ОСОБА_8 виник умисел на викрадення грошових коштів з кишені штанів ОСОБА_11 , у яких він був одягнутий. Переконавшись, що ОСОБА_11 спить і, нікого зі сторонніх осіб у кімнаті немає та за її діями ніхто не спостерігає, витягнула з лівої кишені штанів потерпілого грошові кошти в сумі 150 грн. З викраденими грошовими коштами ОСОБА_8 направилась до виходу з кімнати. Однак, проходячи біля столу побачила на ньому мобільний телефон марки "Samsumg GT-E 1200", вартістю 250 грн. із вмістом у ньому сім-карти оператора мобільного зв`язку "Київстар" вартістю 25 грн. без грошових коштів на рахунку, а також зарядний пристрій до нього, що належали ОСОБА_11 , які також вирішила вкрасти. Обвинувачена усвідомлюючи, що потерпілий спить, приховала даний мобільний телефон із вмістом у ньому сім-карти оператора мобільного зв`язку "Київстар" вартістю 25 грн. без грошових коштів на рахунку в кишеню своєї куртки.

З викраденими грошовими коштами та мобільним телефоном із зарядним пристроєм ОСОБА_8 вийшла з будинку та втекла з місця вчинення кримінального правопорушення, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 400 грн.

Окрім того, 16.01.2019 р. приблизно о 21 год. ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом із знайомим ОСОБА_13 прийшла у с. Кремидів Галицького району. У вказаному селі вони зустріли місцевого жителя ОСОБА_14 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння і, всі разом пішли в гості до ОСОБА_15 де впродовж години обвинувачена спільно з ОСОБА_14 розпили 0,25 л. горілки.

ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , приблизно о 22 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вийшли з будинку ОСОБА_15 та направились до місця проживання ОСОБА_14 . По дорозі ОСОБА_14 впав на землю і, при цьому у нього з кишені куртки випав його мобільний телефон марки "Nokia" моделі RM 1133 вартістю 270 грн. з вмістом у ньому сім-карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ "КиївСтар", вартістю 25 грн. без грошових коштів на рахунку. Це побачила обвинувачена і, у неї виник умисел на викрадення чужого мобільного телефону.

Переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, непомітно для ОСОБА_14 підняла із землі його мобільний телефон та поклала у кишеню своєї куртки, тобто таємно його викрала. З викраденим мобільним телефоном обвинувачена втекла з місця вчинення кримінального правопорушення, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 295 грн.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вину визнала повністю.

2. Доводи апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає до скасування з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор стверджує, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Натомість Галицький районний суд призначив обвинуваченій покарання окремо за кожен епізод, який кваліфікувався за однаковою частиною та статтею КК України, і на підставі ч.1 ст. 70 КК України визначив остаточну міру покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З цих підстав, оскаржуваний вирок суду першої інстанції, прокурор просив скасувати, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді арешту на строк три місяці.

3. Правові позиції сторін.

3.1. Прокурор доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

3.2. У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 виказала неповне розуміння як фактичних обставин справи так і їх правових наслідків. З її пояснень вбачається, що фактичні обставини справи були іншими ніж це зазначено в обвинувальних актах. Телефон у потерпілого ОСОБА_16 вона взяла, щоб передзвонити дружині останнього через стан сп`яніння. Однак телефон був розряджений і вона за нього забула. Заявила клопотання про призначення їй захисника в апеляційному суді через скрутне матеріальне становище. Захисник ОСОБА_10 вказала, що її клієнтка не у повній мірі розуміла з самого початку всі правові наслідки тих чи інших дій. Вона це з`ясувала під час спілкування. Право обвинуваченої на захист було порушено.

3.3. Потерпілі в засідання апеляційного суду не з`явились.

4. Мотиви суду апеляційної інстанції.

4.1. Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

З огляду на приписи ст.370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку.

Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення.

Не роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення є істотним порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Тільки після роз`яснення суті обвинувачення і впевненості в тому, що обвинувачений зрозумів про що йде мова, головуючий може з`ясувати у нього ставлення до висунутого обвинувачення - чи визнає він свою вину повністю, частково або повністю її заперечує.

4.2. Однак, ці вимоги закону не були виконані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирок ухвалений за процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні нібито повністю визнала себе винуватою у вчиненні злочинів за обставинами зазначеними у вироку суду, а тому суд, в судовому засіданні обмежився тільки допитом обвинуваченої.

Це суперечить поясненням ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду та матеріалам фіксації провадження в суді першої інстанції, де міститься інформація про те, що ОСОБА_8 давала показання тільки по епізоду злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України вчиненого 16.01.2019 року щодо ОСОБА_14 і вказала, що телефон вона забрала у ОСОБА_14 оскільки той перебував в стані алкогольного сп`яніння. Вона мала намір повідомити його дружину, про те, де перебуває ОСОБА_14 , телефон розрядився, а в подальшому вона про телефон забула.

Наведене також підтверджено тим, що ОСОБА_8 28.02.2018 (а.п. 24) підписала розписку про визнання нею вини і обставин обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України до того як дві справи про її обвинувачення, що надійшли в суд у різний час, 22.03.2019 були об`єднані в одне провадження. Щодо епізоду від 09.01.2019 з потерпілим ОСОБА_11 дані про визнання вини і згоду з обставинами обвинувачення з боку ОСОБА_8 у матеріалах провадження відсутні.

4.3. Недотримання судом указаних в п. 4.1. приписів закону привело до порушення права на захист, оскільки вказані факти, на переконання суду апеляційної інстанції, вказують на неповне розуміння обвинуваченою ОСОБА_8 суті обвинувачення, обставин вчиненого нею й юридичних наслідків.

Не зважаючи на такі показання ОСОБА_8 , які свідчать про суперечливість щодо обставин вчинення інкримінованих злочинів, суд не забезпечив дотримання її права на захист, у результаті чого ОСОБА_8 була неправильно орієнтована на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст.129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст.7 КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Практика Європейського суду з прав людини, яка поряд з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», під час розгляду справ судами повинна використовуватись як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.46 Конвенції та ст.2 вказаного Закону рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною.

Приписами ч.5 ст.9 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною, зокрема, у п.262 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п.89 рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду».

З огляду на конкретні обставини справи та показання ОСОБА_8 в судовому засіданні, суд першої інстанції, всупереч наведеним приписам закону та п.3 ч.1 ст.49 КПК України, не забезпечив право на захист у кримінальному провадженні, обставини якого вимагали, на думку колегії суддів, участі захисника.

Колегія суддів дійшла висновку про невиконання судом вимог ст. 49, ст. 348, 349 КПК України, що призвело до порушення права обвинуваченої на захист.

5. Рішення апеляційного суду.

Вказані порушення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, оскільки вони перешкодили ухвалити законне судове рішення та такими, що тягнуть за собою скасування вироку з призначення нового розгляду в суді першої інстанції відповідно до приписів ст. 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно усунути вказані порушення, провести процедуру провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 409, 412, 415 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченої у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України - скасувати і направити новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3