Справа № 711/4557/19
Провадження № 1-кп/711/313/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси судовий розгляд кримінального провадження за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новосибірськ (Росія), громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, з інвалідністю 2 групи, не одруженого, який має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 164 КК України,

встановив:

Підсудний (обвинувачений) ОСОБА_5 вчинив умисний злочин за наступних обставин.

ОСОБА_5 перебував у шлюбі із потерпілою ОСОБА_4 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 .

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу 19.10.2004 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-2444/06 від 06.11.2006 р. та виконавчого листа № 2-2444 від 06.11.2006 р. ОСОБА_5 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.07.2006 р.

Проте ОСОБА_5 злісно ухилявся від сплати аліментів і згідно з довідкою-розрахунком Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України за період з липня 2006 року по червень 2007 року, з січня 2008 року по грудень 2008 року, з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року, з січня 2015 року по грудень 2015 року, протягом 2017 року та з січня 2018 року по липень 2018 року, вересень 2018, грудень 2018 та з січня 2019 року по травень 2019 року заборгованість по аліментах склала 106 962 грн. 58 коп.

Вказаними діями (бездіяльністю) ОСОБА_5 вчинив злочин (кримінальне правопорушення), передбачений ч.1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав та пояснив, що перебував у шлюбі із потерпілою ОСОБА_4 , від якого у них є син ОСОБА_7 . Він не визнає своє батьківство щодо ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_4 і не записаний у нього у паспорті як його дитина. Він був присутнім в судовому засіданні 06.11.2006 року, але суд не прийняв до уваги його пояснення про те, що ОСОБА_9 не його дитина, і йому невідомо про те, яке суд прийняв рішення. Одного разу в 2016-2017 роках його викликали до Державної виконавчої служби з приводу виникнення заборгованості по аліментах. Він працював офіційно і неофіційно, про місце роботи не повідомляв державного виконавця і аліменти на утримання ОСОБА_8 не виплачував з причин, що названі вище. З ОСОБА_10 не виїжджав, його ніхто не розшукував, тому в його діях відсутній склад злочину.

Вина підсудного у вчиненні зазначеного у вироку злочину, крім його показань про те, що він не виплачував аліменти, підтверджена наступними доказами.

Кримінальне провадження розпочате на підставі відповідної заяви потерпілої ОСОБА_4 (а.с.37).

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що від шлюбу з обвинуваченим у неї народилось два сини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після народження ОСОБА_11 їх шлюб із обвинуваченим було розірвано. В 2006 році вона звернулась до суду із позовом до обвинуваченого про стягнення аліментів. Обвинувачений в судовому засіданні не визнавав позов, але рішенням суду від 06.11.2006 р. з нього на її користь на утримання сина ОСОБА_11 стягнуто аліменти. Обвинувачений добровільно аліменти не виплачував, іншим чином дитину не утримував, часто міняв місця роботи і тільки двічі аліменти були стягнуті з його доходів державним виконавцем.

Свідок ОСОБА_12 показала, що з лютого 2018 року у неї на виконанні перебував виконавчий лист про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої аліментів на утримання сина ОСОБА_11 , по якому була заборгованість у великій сумі. Вона розшукувала боржника, надсилаючи виклики за відомою їй адресою, але він не з`являвся. Отримавши дані про місце його роботи в Соснівській службі утримання будинків (СУБ), вона надіслала туди виконавчий лист і обвинувачений прибув до неї, цікавився причиною стягнення аліментів і також заперечував своє батьківство щодо дитини, на утримання якої стягнуто аліменти. Після звільнення з роботи обвинувачений не повідомляв її про нове місце роботи або про отримання доходів, тому заборгованість по аліментах нараховано, виходячи із середньої заробітної плати по населеному пункту.

Свідок ОСОБА_13 показала, що працювала бухгалтером в Соснівській СУБ, де також працював обвинувачений, який не повідомляв про те, що зобов`язаний сплачувати аліменти. 06.06.2018 р. надійшов виконавчий лист, в якому було зазначено заборгованість по аліментах у сумі більше 90 тис. грн., з заробітку ОСОБА_5 було утримано аліменти у розмірі 2604 грн.68 коп., про що знав обвинувачений, але потім він звільнився з роботи у зв`язку із захворюванням.

Свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 показали, що зі слів потерпілої їм відомо про те, що з обвинуваченого на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , але обвинувачений аліменти не виплачував, іншим чином сина не утримував.

Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.107) шлюб між обвинуваченим ОСОБА_5 і потерпілою ОСОБА_4 розірвано 19.10.2004 р.

Згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану про народження із зазначенням відомостей батьківства відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_16 (а.с.40).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.11.2006 року визнано походження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від батька ОСОБА_5 , а також стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи з 24.07.2006 року і до повноліття дитини (а.с.39).

Із копій документів виконавчого провадження № 50519255 встановлено, що на виконанні державного виконавця перебував виконавчий лист, виданий у відповідності до вказаного судового рішення (а.с.46-93). Державний виконавець вживав заходів розшуку боржника, встановлення місця його роботи. З копії виконавчого документа встановлено, що утримання аліментів проведено з 01.04.2007 р. по 31.05.2007 р., станом на 01.02.2016 р. заборгованість склала 55 788 грн. (а.с.70). У зв`язку з невстановленням місця роботи боржника заборгованість по аліментах обчислювалась, виходячи із середньої заробітної плати по населеному пункту (а.с.89, 93, 100).

Судом оглянуто за клопотанням обвинуваченого його трудову книжку, з якої встановлено, що після винесення зазначеного судового рішення обвинувачений кілька разів змінював місце роботи, певні періоди офіційно не працював, перебував на обліку як безробітний.

Із довідки ТОВ «Герук і К» встановлено, що ОСОБА_5 працював з 05.10.2011 р. по 02.10.2014 р., аліменти з його заробітку не утримувались, виконавчий лист на підприємство не надходив (а.с.94).

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 отримував доходи у період з липня 2006 року по червень 2007 року, з січня 2008 року по грудень 2008 року, з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року, з січня 2015 року по грудень 2015 року, протягом 2017 року та з січня 2018 року по липень 2018 року, вересень 2018, грудень 2018 та з січня 2019 року по травень 2019 року (а.с.103).

У відповідності до ч.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Аналіз наведених доказів дає суду змогу дійти до висновку, що обвинувачений умисно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Це ухилення є злісним, тому що він достеменно знав про обов`язок виплачувати аліменти на підставі рішення суду, адже був присутній в судовому засіданні при розгляді цивільної справи, але відмовлявся виплачувати аліменти; в 2007 та 2018 роках із його заробітку примусово утримувались аліменти; в 2018 році він відвідував державного виконавця з приводу стягнення заборгованості по аліментах. Незважаючи на це, він декілька разів звільнявся з роботи, але не повідомляв державного виконавця про нові місця роботи або про отримання доходу як безробітним. На протязі тривалого часу (більше 12 років) він не утримував матеріально сина ОСОБА_11 і не виконував судового рішення, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість із сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за шість місяців відповідних платежів. Відсутність запису про сина в паспорті обвинуваченого та запис про батька дитини в порядку ч.1 ст. 135 СК України жодним чином не увільняє його від утримання дитини, зокрема, від сплати аліментів за рішенням суду.

З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 умисно вчинив злочин (кримінальне правопорушення), передбачений ч.1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Незважаючи на те, що в деяких документах ім`я обвинуваченого зазначено як « ОСОБА_17 », а в анкетних даних дитини ОСОБА_6 по батькові зазначено як « ОСОБА_18 », суд встановив із копії паспорта обвинуваченого, що його ім`я « ОСОБА_17 », а ці документи стосуються саме обвинуваченого та його дитини і неправильність в написанні імені та по батькові не впливають на висновок суду про те, що саме обвинувачений, а не інша особа, зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини на підставі рішення суду.

Пом`якшує покарання обвинуваченого наявність у нього іншої неповнолітньої дитини, його інвалідність 2-ї групи. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні. За місцем проживання він характеризується посередньо, під наглядом у психіатра чи нарколога не перебуває.

Санкція частини першої статті 164 КК України передбачає три види покарання: громадські роботи, арешт, обмеження волі. З урахуванням обмежень, встановлених у ч.3 ст. 56, ч.3 ст. 61 КК України, та того, що обвинуваченому встановлено інвалідність другої групи, суд призначає йому покарання у виді арешту. Передбачені ч.4 ст. 74 КК України підстави для звільнення обвинуваченого від покарання відсутні, тому що він вину не визнав, заборгованість по аліментах не погасив, потерпіла наполягає на притягненні його до кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні, підстав для застосування запобіжного заходу не встановлено, цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту строком 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання обчислювати з дати затримання і поміщення засудженого до арештного дому.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1