печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: захисників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 від 29.08.2016 про видачу особи (екстрадицію),-

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 від 29.08.2016 про видачу особи (екстрадицію).
В обґрунтування вимог скарг зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною, підстав для видачі ОСОБА_8 до Республіки Молдова немає, оскільки останній звернувся до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а відтак прийняття рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 суперечить положенням ч.4 ст.590 КПК України.

У судовому засіданні адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вимогах скарги наполягали, просили її задовольнити.

Особа, в інтересах якої подано скаргу, ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності, зазначив, що вимоги скарг підтримує та просить їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на законність винесеної постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 від 29.08.2016 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Республіки Молдова.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного.

З матеріалів скарги вбачається, що на виконання запиту Генеральної прокуратури Республіки Молдова про видачу ОСОБА_10 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 190 ч. (5), ст. 243 ч. (3) буквою b) КК Республіки Молдова, 25.07.2016 ОСОБА_10 затримано працівниками Служби безпеки України на території міста Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2016 відносно ОСОБА_10 застосовано тимчасовий арешт, а 22.08.2016 екстрадиційний арешт.

Постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 від 29.08.2016 прийнято рішення про видачу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Республіки Молдова, для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 190 ч. (5), ст. 243 ч. (3) буквою b) КК Республіки Молдова.

В обґрунтування постанови зазначено, що у ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою міста Києва за дорученням Генеральної прокуратури України, не встановлених передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин для відмови у видачі ОСОБА_10 для притягнення до кримінальної відповідальності. За повідомленням уповноважених органів України ОСОБА_10 не є громадянином України, статусу біженця не має, за станом здоров`я може етапуватись.

Проте слідчий суддя, з висновками, які зробив прокурор у своїй постанові від 29.08.2016 погодитися не може, виходячи з наступного.

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями ч.1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

При цьому перелік підстав, з яких іноземній державі може бути відмовлено у видачі особи, передбачений ст. 589 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем аб.о особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отрима.ння повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Постановою Житомирського Апеляційного адміністративного суду у справі № 806/1579/16 від 24.10.2017 встановлено, що 25.05.1990 року ОСОБА_10 отримано паспорт громадянина СРСР НОМЕР_1 , виданий Каушанським РЕВС 25.05.1990 року на ім`я ОСОБА_10 .
19.11.2001 року ОСОБА_10 офіційно зареєстрований на постійне місце проживання в с.Великі Лісівці, Попільнянського району, Житомирської області, що підтверджується відповідним штампом в паспорті громадянина СРСР НОМЕР_1 , виданий Каушанським РЕВС 25.05.1990 року.
09.01.2002 року в установленому законодавством порядку ОСОБА_10 змінив своє прізвище ОСОБА_11 на прізвище ОСОБА_12 - прізвище своєї дружини ОСОБА_13 , з якою одружився 18.08.2001 року.
10.01.2002 року Попільнянським РВ УМВС України на заміну старого паспорта громадянина СРСР НОМЕР_1 , ОСОБА_8 було видано паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_14 .

Таким чином, паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_10 СРСР НОМЕР_1 , виданий Каушанським РЕВС 25.05.1990 року не анульовувався, не втрачав своєї дії та підтверджував громадянство ОСОБА_10 до моменту заміни у 2002 році паспорту на новий паспорт громадянина України в зв`язку із зміною прізвища особи на ОСОБА_14 , а в 2002 році з підстав видачі нового паспорта, паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року був знищений.
Громадянин України ОСОБА_14 , не відмовлявся від громадянства України, не втрачав громадянства України, компетентні органи з цих питань станом на час розгляду справи таких рішень не приймали.
Однак, в картотечних обліках Попільнянського РС УДМС України в Житомирскій області заява ОСОБА_8 за формою № 1 про видачу вказаного паспорта відсутні, відсутня також реєстрація місця проживання на території Житомирської області та відомості про набуття громадянства України ОСОБА_8 .. При цьому особа, яка видала вказаний паспорт засуджена за вчинення кримінального правопорушення.

За вказаними фактами було проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок № 166/2016, затверджений 28.07.2016.
Постановою Житомирського Апеляційного адміністративного суду у справі № 806/1579/16 від 24.10.2017 визнано не дійсним п.2 Висновку №166/2016 від 26.07.2016 року, згідно якого паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 визнано таким, що виданий з порушення законодавства України, є недійним та підлягає знищенню.

Разом з тим, постанова заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 від 29.08.2016 про видачу особи (екстрадицію), та акт видачі від 29.08.2016 складені відносно громадянина ОСОБА_10 , а не ОСОБА_14 , хоча вказані інформація була відома при винесенні оскаржуваного рішення.

Крім того, ОСОБА_8 подав до ГУ ДМС України в м. Києві, у відповідності до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заяву про визнання його біженцем. Строк дії довідки про звернення за захистом в Україні, яка була видана ОСОБА_10 було встановлено до 01.09.2016.
Рішенням ДМС України від 22.08.2016 за №438-16 громадянину Молдови ОСОБА_10 відмовлено у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.
Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що зазначене рішення ДМС України було вручено ОСОБА_8 29.08.2016, тобто в день винесення оскаржуваної захисником постанови заступника Генерального Прокурора України ОСОБА_9 від 29.08.2016 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Республіки Молдова.
Таким чином, станом на дату (29.08.2019) винесення постанови про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Республіки Молдова, рішенням ДМС України від 22.08.2016 за №438-16 про відмову у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не набрало законної сили, що відповідно до ч.4 ст.590 КПК України є безумовною перешкодою для прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи іноземній державі.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови прокурором не було досліджено всі вищезазначені обставини, у зв`язку з чим постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 107, 110, 372, 582,589,590,591 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Скаргу адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 від 29.08.2016 про видачу особи (екстрадицію) - задовольнити.

Постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 від 29.08.2016 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1