Справа № 308/2337/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 07 лютого 2019 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, військовослужбовець строкової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , патрульний (за рахунок посади контролера групи) комендантського відділення відділу організації повсякденної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування солдат ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем строкової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , після закінчення терміну основної відпустки 18.01.2019, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, небажаючи переносити труднощі військової служби, маючи об`єктивну можливість, без поважних причин, до місця служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 не повернувся та до 28.01.2019 року проводив час на власний розсуд, чим вчинив нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу з відпустки, тривалістю понад З доби, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Дії ОСОБА_4 , згідно з обвинувальним актом, кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
На стадії досудового розслідування між прокурором ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
За умовами вказаної угоди, ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за фактичними обставинами та в обсязі, викладеними у повідомленні про підозру, кваліфікації таких дій не оспорює, а також зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення під час судового провадження.
Сторонами погоджено наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність більше двох пом`якшуючих обставин, та узгоджено покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, з урахуванням положень ст.ст. 50, 60, 65, 69 КК України, визначивши інший більш м`який вид посновного покарання, нижче нижньої межі санкції ч. 4 ст. 407 КК УКраїни, та узгодивши ОСОБА_4 міру покарання у виді арешту строком на 4 місяці.
При узгодженні покарання, сторони погодили та врахували: обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, якими є: щире каяття останнього, активне сприяння розкриттю злочину, ту обставину, що раніше не судимий, вчинення злочину в молодому віці.
Сторони підтвердили, що ознайомлені з наслідками укладення даної угоди та наслідками її невиконання, та щодо обмежень з приводу оскарження вироку, який ухвалюється на підставі угоди про визнання винуватості.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому йому обвинуваченні, підтвердив добровільність укладення угоди і не заперечив проти її затвердження, погодився на призначення узгодженого покарання, яке зобов`язався виконувати, та яке йому повністю зрозуміле.
Прокурор та захисник обвинуваченого вважають, що наявні підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, та підтвердили, що їм зрозуміли наслідки укладення такої угоди та з яких підстав може бути оскаржено вирок на підставі такої угоди.
Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що також виходить із вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також, роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, дійшов висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання винуватості та укладення відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.
Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, за ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості за викладених вище обставин може бути укладена.
Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується ОСОБА_4 є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, а також не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.
Узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками ч. 4 ст. 407 КК України є правильною, даний злочин відповідно примітки до ст. 45 КК України не віднесений до корупційних, застосування сторонами ст. 69 КК України при узгодженні покарання відповідає вимогам КК України.
Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає положенням ст.ст. 50, 60, 65, 66, 69 КК України.
При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, передбачені ст. 66 КК України, відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, інші обставини, що пом`якшують покарання винного, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого злочину, які у підготовчому судовому засіданні знайшли своє підтвердження, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, та такі у своїй сукупності суд розцінює як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, та свідчать про можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, та призначення йому покарання нижчого від нижньої межі санкції статті ч. 4 ст. 407 КК України.
Отже, виходячи з наведеного, суд вважає за можливе при призначенні покарання за ч. 4 ст. 407 КК України застосувати до ОСОБА_4 положення ст 69 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох місяців арешту.
Судом перевірено, що обвинувачений усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, на переконання суду, умови угоди відповідають положенням ст. 472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.
Виходячи з викладеного, угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався, та підстави для його обрання відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст.373, ст.ст. 374, 474-475 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 22 лютого 2019 року, укладену між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 - затвердити.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК УКраїни із застосуванням ст. 69 КК України - у виді арешту строком на чотири місяці.
Відповідно до ст. 60 КК України військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1