Справа № 147/179/19
Провадження № 1-кп/147/6/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2019 року Тростянецький районний суду Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР за №0000283 від 07.12.2018р. по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тростянець, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, маючого середню освіту, неодруженого, на утримані неповнолітніх дітей не маючого, на обліку у лікаря нарколога не перебуваючого, перебуваючого на обліку в психіатричному кабінеті, в силу п. 1 ст. 89 КК України раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доказаним, що ОСОБА_5 07.12.2018р. близько 21 год. 26 хв. в смт. Тростянець Вінницької області на вул. Соборна поряд з Тростянецькою філією АТ «Ощадбанк», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, помітив як його знайомий ОСОБА_6 підійшов до банкомату та знімав готівку, використовуючи банківську картку. У ОСОБА_5 виник умисел відкрито заволодіти грошовими коштами ОСОБА_6 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в темну пору доби підійшов в безлюдномі місці до ОСОБА_6 , який в цей час знімав з банкомату готівку і раптово наніс останньому ззаду удар кулаком в голову з лівої сторони, спричинивши відповідно до висновку судово-медичного експерта №2 від 15.01.2019 р. легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді синців лівої вушної раковини. Від отримання удару ОСОБА_6 впав на землю, після чого ОСОБА_5 наніс йому удар ногою в область тильної сторони голови. В подальшому ОСОБА_5 вступив в боротьбу з ОСОБА_6 та наніс останньому удари руками та ногами в область голови та всього тіла. Після цього, ОСОБА_5 , застосувавши таким чином насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6 , намагався заволодіти з банкомату банківською карткою та готівкою в сумі 1000 грн., які залишені потерпілим ОСОБА_6 , але злочин не було доведено до кінця з причин того, що не залежали від його волі та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця тому, що потерпілий ОСОБА_6 впізнав його, схопив за ногу і як наслідок ОСОБА_5 , втративши рівновагу впав на землю, після чого, злякавшись, втік з місця події. Згодом ОСОБА_5 було затримано працівниками поліції в смт. Тростянець Вінницької області по вул. Соборна.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, дав показання про обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що дійсно, точної дати не пам`ятає, приблизно взимку 2018 року, у вечірній час перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по вул. Соборній в смт. Тростянець, поряд з Тростянецькою філією АТ «Ощадбанк» побачив, що ОСОБА_6 знімає гроші, вирішив їх забрати. Підійшовши до ОСОБА_6 , який стояв обличчям до банкомата, вдарив останнього ззаду правою рукою у вухо, від чого ОСОБА_6 впав на землю. Після чого почав наносити удари руками і ногами. Потім злякався, що його впізнають та втік. Грошовими коштами не заволодів, оскільки банкомат їх забрав назад, за час поки він наносив удари ОСОБА_6 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо особи обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.
З огляду на правові норми щодо презумпції невинуватості за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, наявність кримінального провадження, в тому числі на стадії його судового розгляду, не породжує правових наслідків для юридичної оцінки наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується, а є лише версією органів досудового розслідування, яку вони доводять на підставі обов`язку доказування відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК.
Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду суддів Другої судової палати Касаційного Кримінального суду від 27.02.2019р. в справі №695/136/17.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки повторності попри те, що стосовно нього досі триває кримінальне провадження за злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК, які він вчинив у період іспитового строку, встановленого за попереднім вироком Тростянецьким районним судом Вінницької області від 14.03.2016р., а тому виключає з обвинувачення кваліфікуючу ознаку повторності злочину.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, вчинено замах на злочин, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який на обліку у нарколога не перебуває, перебуває на обліку в психіатричному кабінеті, за місцем проживання характеризується посередньо, в силу п. 1 ст. 89 КК України судимість погашена, оскільки іспитовий строк за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.03.2016р. минув 14.03.2018р, постійного місця роботи не має, офіційні джерела доходів в останнього відсутні, неповнолітніх дітей на утриманні не має, неодружений, матеріальні претензії зі сторони потерпілого відсутні, наявність постійного місця проживання.

Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні міри покарання обвинуваченому суд, з врахуванням його особи, вважає за вірне обрати ОСОБА_5 міру покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, із врахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання. Разом із тим, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, вирішено відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

п р и г о в о р и в:
обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 07.12.2018р. по 10.12.2018р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу, не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: