Справа № 372/4279/19
Провадження 1-кс-2180/19
ухвала
Іменем України

27 листопада 2019 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання старшого слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

27.11.2019 року слідчий Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001268 від 26.11.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, яке обґрунтовує тим, що СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування, кримінального провадження за №0001268 від 26.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України про те, що ОСОБА_4 повідомила, що власники житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , шляхом обману заволоділи її грошовими коштами, які вона надала для купівлі будинку шляхом створення штучних перешкод при укладенні договору купівлі-продажу.

Згідно показів потерпілої вона 11 листопада 2019 року прибула до села Романків для огляду житлового будинку АДРЕСА_1 , об`яву про продаж якого знайшла на сайті OLX. У будинку знаходилися його власник ОСОБА_5 , 1954 року народження, її дочка ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та їхній брокер, яка представилася ОСОБА_8 і не надала про себе жодних інших даних. Вказані особи заволоділи її грошовими коштами у розмірі 10000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день передачі коштів було еквівалентно 245018,00 гривень шахрайським шляхом, ввівши в оману. Так останні, не маючи наміру на відчуження будинку, переконали нас із моєю мамою в необхідності передачі їм авансу в рахунок оплати вартості будинку, угода щодо купівлі продажу якого повинна була наче б то обов`язково укладена до 20.11.2019 р. включно. Цей факт підтверджується копією розписки ОСОБА_5 , наданій мені на підтвердження отримання авансу. Оформлення договору купівлі-продажу було призначено на 19 листопада 2019 року. Покупцями мали виступати батьки потерпілої. Проте у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 безпідставно відмовилася від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, та від повернення авансу, переданого їй в рахунок купівлі житлового будинку, заявивши що їй потрібні банкноти нового зразка, що не були у використанні. При цьому відмовилась від оплати суми по договору на банківській рахунок, або отримання її в національній валюті, тобто шахраями штучно були створені умови для неукладення договору купівлі-продажу до дати, вказаної в розписці та заволодіння моїми грошовими коштами. Факт неукладення договору купівлі-продажу житлового будинку підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 20.11.2019 року о 22.20, з якої випливає, що нерухоме майно, щодо якого до 20.11.2019 року мав бути укладений договір купівлі-продажу досі належить на праві власності ОСОБА_5 . Факт неповернення авансу в рахунок оплати вартості житлового будинку підтверджується наявністю у неї оригіналу розписки ОСОБА_5 . Отже, вище вказані особи вчинили шахрайство, тобто дії, передбачені ч. 3 ст. 190 КК України, заволодівши майном потерпілої у великих розмірах за попередньою змовою групою осіб.
В подальшому 26.11.2019 року вказаний будинок по завідомо фіктивному договору купівлі-продажу було відчужено на підставну особу ОСОБА_10 , який було засвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
З огляду на викладене чинним КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
-збереження речових доказів;
-конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
-відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, в ході досудового розслідування, постановою слідчого від 26.11.2019 року будинок АДРЕСА_1 , визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, адже вказаний будинок, є об`єктом кримінально протиправних дій.
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державна реєстрація здійснюється за принципом екстериторіальності в межах України. Державною реєстрацією юридичних осіб - є офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Державним реєстратором є особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації, нотаріус. Оскільки саме державна реєстрація на право власності на земельні ділянки є моментом переходу права власності від однієї особи до іншої вбачається необхідним також застосування заборони державним реєстраторам у проведенні реєстраційних дій щодо внесення змін на право власності на будинок АДРЕСА_1 .
Незастосування засобу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на вище зазначений будинок та заборони державним реєстраторам у проведенні реєстраційних дій щодо внесення змін щодо права власності на них, може призвести до їх відчуження (зникнення), втрати або настання інших наслідків.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передача майна.
Отже, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.
Так, застосування арешту на вказане майно дозволить припинити кримінальне правопорушення та унеможливить подальше його відчуження(приховування) на користь інших осіб, та надасть можливість органу досудового розслідування провести об`єктивне та неупереджене розслідування кримінального провадження для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, винних осіб, що відповідає завданням та меті його проведення.
Старший слідчий Обухівського ВП ГУ НП в Київській області в судове засідання не з`явився, просив розглядати клопотання без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо запис та відео запис за допомогою технічних засобів.
Згідно норми ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи приходжу до наступного.

Судом встановлено, що СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0001268 від 26.11.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 157 КК України.

Згідно ст. 170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно вимог ч.5 ст.173 КПК України в ухвалі про арешт майна має бути зазначено: а) перелік майна, яке підлягає арешту; б) підстави застосування арешту; в) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі; г) заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно; д) порядок виконання ухвали.

Внесене клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України, матеріалам клопотання, доведено достатність даних про здійснення досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, тому з метою запобігання можливим фактам приховування, зникнення, втрати, використання, пересування, передачі, відчуження майна, а його арешт передбачає заборону особам, у володінні яких перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, є підстави для задоволення клопотання, оскільки у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до часткового задоволення внесеного слідчим клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_10 .
Заборонити державним реєстраторам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів (посадовим особам Мінюсту, нотаріусам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності та користування, зміни власників та користувачів, зміни форми власності та порядку користування будинку АДРЕСА_1
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1