ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/396/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" жовтня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_12 , особи, відносно якої ставиться питання щодо застосування заходів медичного характеру ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009824 від 31.08.2016 року, яке надійшло до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, освіта вища, не одруженого, раніше не судимого, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно кримінального провадження № 0009824 від 31.08.2016 року, яке надійшло до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_13 30.08.2016 року приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_13 перебував на автомобільній стоянці супермаркету «Novus», що за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Г, де у нього виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме, невстановленого досудовим розслідуванням предмету травматичної дії, який останній мав при собі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи при собі спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, ОСОБА_13 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, явно ігноруючи існуючі в суспільстві правила та норми поведінки, моралі, добропорядності, протиставляючи себе іншим громадянам, аморально, цинічно та зверхньо ставлячись до прав та свобод і законних інтересів громадян, не зважаючи на те, що він перебуває у громадському місці, відкрито демонструючи наявний у його правій руці спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме, невстановлений досудовим розслідуванням предмет травматичної дії, направив його в сторону раніше невідомого ОСОБА_14 , якого побачив біля вказаного супермаркету, та з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, здійснив п`ять пострілів, проте не влучив. Після цього, ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя та здоров`я, оцінюючи злочинні наміри ОСОБА_13 , втік до безпечного місця, а ОСОБА_13 з місця події зник.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 24.05.2017 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_13 , перебував на передньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля «SEAT LEОN», жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить останньому та який рухався в напрямку Харківської площі по вул. Харківське шосе в м Києві під керуванням ОСОБА_15 . В цей же час по такому ж маршруту на мотоциклі марки «YAMAHA» рухався ОСОБА_16 . Будучи на світлофорі поряд магазину «АТБ-Маркет», який знаходиться по вул. Харківське шосе, 166 в місті Києві в ОСОБА_13 виник конфлікт з ОСОБА_16 . Так, ОСОБА_13 24.05.2017 приблизно о 21 годині 33 хвилини, знаходячись неподалік магазину «АТБ-Маркет» по вул. Харківське шосе, 166-В в місті Києві, поряд з ОСОБА_16 під час словесного конфлікту, керуючись раптово виниклим умислом, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання, з метою протиправного спричинення смерті іншій людині, тобто ОСОБА_16 , не говорячи про свої злочинні наміри ОСОБА_15 , взяв в руку невстановлений досудовим розслідуванням предмет травматичної дії та, будучи в граничних межах близької дистанції від потерпілого ОСОБА_16 , здійснив три постріли в область його лівої бічної поверхні грудної клітини, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого у черевну порожнину вогнепального поранення грудної клітини, з розташуванням вхідної рани на лівій бічній поверхні грудної клітини, з ушкодженням в напрямку проходження ранового каналу лівої нирки та черевної аорти, крововилив у черевну порожнину, масивний крововилив у клітковину заочеревинного простору; садна лівої бічної поверхні грудної клітини, крововилив в м`яких тканинах лівої бічної поверхні грудної клітини в ділянці розташування ушкоджень.
Від отриманого вогнепального кульового поранення грудної та черевної порожнин, що супроводжувалось ушкодженням лівої нирки та черевної аорти, масивною кровотечею та призвело до крововтрати, потерпілий ОСОБА_16 помер на місці, а ОСОБА_13 на автомобілі «SEAT LEОN», жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з місця вчинення злочину зник.
Вказані дії ОСОБА_13 органами досудового розслідування були кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В ході досудового розслідування була проведена стаціонарна судово-психіатрична експертиза № 170 від 19.09.2017 року відповідно до якої у періоди часу, до яких відносяться діяння (30.08.2016 року , 24.05.2017 року), підозрюваний ОСОБА_13 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У періоди часу, до яких відносяться діяння, підозрюваний ОСОБА_13 не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії і керувати ними (питання осудності, як юридичне, не входить до компетенції судово-психіатричних експертів).

На даний час ОСОБА_13 виявляє ознаки «Важкого депресивного епізоду без психотичних симптомів» (F32.2 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

У ОСОБА_13 не виявлено ознак хронічного алкоголізму та наркоманії.

У ОСОБА_13 не виявлено клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії, лікування з цього приводу він не потребує.

У ОСОБА_13 не виявляється індивідуально-психологічних особливостей, які суттєво вплинули на його поведінку під час правопорушень, в яких він на даний час підозрюється.

З огляду на цей висновок пропонувалося відносно ОСОБА_13 застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Під час судового розгляду вказаного клопотання, ухвалою суду від 19.06.2018 року було задоволено клопотання представника потерпілої ОСОБА_8 та призначено повторну судово-психіатричну (комплексно психолого-психологічну) експертизу відносно ОСОБА_13 .

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 180 від 27.09.2018 року ОСОБА_13 в теперішній час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі важкого депресивного епізоду. Зазначений тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності позбавляє іспитового в теперішній час усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування щодо нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом до виходу із зазначеного хворобливого стану.

28.02.2019 року відносно ОСОБА_13 були внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 282, ч. 1 ст. 309, ст. 394 КК України.

На підставі чого, ухвалою суду від 18.07.2019 року було задоволено клопотання прокурора, та призначено відносно ОСОБА_13 повторну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 108 від 27.08.2019 року, ОСОБА_13 на теперішній час будь-яким психічним захворюванням, яке б позбавляло або обмежувало його можливість усвідомлювати свої дії/або керувати ними не страждає. ОСОБА_13 може усвідомлювати свої дії, керувати ними на теперішній час. На даний час ОСОБА_17 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 підтвердив свій висновок № 108 від 27.08.2019 року. Вказав, що при складанні вказаного висновку, були використані усі наявні дані, висновки попередніх експертів, допити свідків в судовому засіданні. Крім того вказав, що за наявності психічного захворювання, та прийманні лікарських засобів, повинні були бути зміни в організмі, психічний стан ОСОБА_13 мав покращитись. Але записи, що психічний стан ОСОБА_13 покращився відсутні. Вказав, що їх установа є державною спеціалізованою установою і має право на проведення таких експертиз.

Крім того, під час судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_13 судом були допитані потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .. Також були досліджені письмові докази, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 07.09.2016 року, протокол огляду відеозаписів від 15.06.2017 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.10.2016 року, протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 25.05.2017 року, протокол огляду місця події (трупа) від 24.05.2017 року, висновок експерта № 1263/2 від 25.05.2017 року, протокол огляду місця події від 25.05.2017 року, протокол огляду місця події від 24.05.2017 року, протокол огляду місця події від 25.05.2017 року, висновок експерта № 8-5/1113 від 13.10.2017 року, протокол огляду (відеозапису) від 02.08.2017 року, протокол обшуку від 25.05.2017 року, протокол огляду місця події від 28.05.2017 року, протоколи обшуку від 25.05.2017 року, висновок експерта № 8-5/1109 від 16.08.2017 року, висновок експерта № 8-5/1105 від 14.09.2017 року, протокол слідчого експерименту від 26.05.2017 року, висновок експерта № 13/1263/2 від 06.09.2017 року, висновок експерта № 190-МК від 15.09.2017 року, висновок судово-психіатричного експерта № 505 від 27.07.2017 року, висновок експерта № 8-5/360 від 01.06.2018 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_13 у зв`язку з тим, що відповідно до висновку експерта № 108 від 27.08.2019 року ОСОБА_13 на теперішній час будь-яким психічним захворюванням, яке б позбавляло або обмежувало його можливість усвідомлювати свої дії або керувати ними не страждає. Також, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжний захід на тримання під вартою, оскільки наявні ризики передбачені п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини, за яке передбачене суворе покарання. Вказана обставина може схилити ОСОБА_13 до переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім того встановлено факт втеч ОСОБА_13 із установи, де його поміщено у зв`язку із застосуванням до нього діючого запобіжного заходу.

Представник потерпілих ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_6 вказав, що клопотання про закриття клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_13 передчасне.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти заявленого клопотання, просив визнати висновок експерта № 108 від 27.08.2019 року недопустимим та неналежним. З приводу запобіжного заходу, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.

Захисник ОСОБА_5 та законний представник ОСОБА_12 підтримали думку захисників, з приводу запобіжного заходу просив обрати ОСОБА_13 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Особа, відносно якої ставиться питання щодо застосування заходів медичного характеру ОСОБА_13 , свою позицію з приводу заявленого клопотання не висловив.

Суд заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Частиною 3 вказаної статті вказано, що не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.
Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку, або під час відбування покарання.
П. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» вказано, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

З огляду на викладене суд приймає в основу судового рішення висновок судово-психіатричного експерта № 108 від 27.08.2019 року, який складений на підставі аналізу зібраних матеріалів кримінального провадження, враховуючи висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 170 від 19.09.2017 року тависновок судово-психіатричної експертизи № 108 від 27.08.2019 року та огляду під експертного ОСОБА_13 .

Відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_13 відповідно до стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 170 від 19.09.2017 року у періоди часу, до яких відносяться діяння (30.08.2016 року , 24.05.2017 року), не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а згідно результатів висновку судово-психіатричної експертизи № 108 від 27.08.2019 року на теперішній час будь-яким психічним захворюванням, яке б позбавляло бо обмежувало його можливість усвідомлювати свої дії та/або керувати ними не страждає, може усвідомлювати свої дії і керувати ними на теперішній час, і є таким, що не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_13 та направлення його прокурору для продовження кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_13 з поміщення у Київській міській психоневрологічній лікарні № 3 на тримання під вартою, суд приходить до наступного висновку.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду».
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії)ю Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
В ході досудового розслідування, 27.05.2017 року ОСОБА_13 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою суду від 23.10.2017 року у зв`язку з наявністю висновку судово-психіатричної експертизи, про те, що ОСОБА_13 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, останньому було змінено запобіжний захід на поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку
Під час перебування ОСОБА_13 у Київській міській психоневрологічній лікарні № 3, останнім було порушено запобіжний захід, у зв`язку з чим було розпочате кримінальне провадження № 0000085 від 28.02.2019 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 394, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 309 КК України.
15.05.2019 року ОСОБА_13 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 394 КК України, а саме втечу із спеціалізованого лікувального закладу.
А тому, підстави, за яких ОСОБА_13 може утримуватись в психіатричному закладі в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, відпали.
Враховуючи те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконний вплив на потерпілих, свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, наявні, та продовжують існувати, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та змінити ОСОБА_13 запобіжний захід з поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключать його небезпечну поведінку на тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.
Подані клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими підлягають долученню до матеріалів справи, та підлягають розгляду в загальному порядку.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 512-513, 516 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.
Кримінального провадження № 0009824 від 31.08.2016 року, яке надійшло до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.115 КК України - закрити.
Змінити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з поміщення в Київській міській психоневрологічній лікарні № 3 на тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 02.12.2019 року включно.
Клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, долучені до матеріалів провадження, підлягають розгляду в загальному порядку.
На ухвалу суду можуть бути внесені заперечення, які викладаються в апеляційній скарзі, що подається за наслідком судового розгляду в загальному порядку.
Ухвала в частині зміни запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ