ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1193/19 Справа № 206/6028/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001149 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Катеринівка, Покровського району, Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено їй покарання:
- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в дохід держави, у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинувачену ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому місці вирішила одружитись з Тамрою ОСОБА_10 . У зв`язку із чим, 29.03.2016 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, ОСОБА_8 разом із Тамрою ОСОБА_10 прийшли до Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3 де подали заяву про реєстрацію шлюбу, яку призначили на 30.04.2016 року. Під час подання заяви про реєстрацію шлюбу, ОСОБА_8 було роз`яснено, що підставою для прискорення реєстрації шлюбу із Тамрою ОСОБА_10 є довідка про її вагітність. Оскільки їм необхідно було одружитись у скорочений термін, в цей час у ОСОБА_8 виник злочинний намір, направлений на підроблення офіційного документу, а саме довідки про вагітність, яка видається медичним закладом, з метою скорочення терміну оформлення шлюбу.
Далі, не маючи об`єктивної можливості самостійно підробити довідку про вагітність, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на підроблення офіційного документу, з метою його використання, як документа, ОСОБА_8 , 29.03.2016 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, перебуваючи поблизу будівлі Самарського районного у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3, надала невстановленій досудовим розслідуванням особі, свої персональні анкетні дані - число, місяць, рік, дату народження та прізвище, ім`я по батькові для подальшого використання їх з метою виготовлення підробленого офіційного документу, а саме медичного висновку № 46/16 виданого КЗ «Дніпропетровське 12 ТМО», щодо її вагітності. Таким чином, ОСОБА_8 , стала пособником у підробленні офіційного документа, тобто надала невстановленій досудовим розслідуванням особі засоби (дані), чим сприяла вчиненню злочину.
В подальшому, 29.03.2016 року невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому місці та невстановленим способом ОСОБА_8 отримала завідомо підроблений документ, а саме медичний висновок № 46/16 виданий КЗ «Дніпропетровське 12 ТМО», щодо вагітності, в цей час в неї виник злочинний умисел направлений на використання, даного завідомо підробленого документу.
В подальшому, 30.03.2016 року ОСОБА_8 , більш точний час встановити не виявилося можливим, перебуваючи у Самарському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи про те, що вона не вагітна та ніколи не лікувалась в КЗ «Дніпропетровське 12 ТМО», і відповідно їй ніколи не видавалась довідка про вагітність, подала завідомо підроблений офіційний документ, а саме медичний висновок № 46/16 виданий КЗ «Дніпропетровське 12 ТМО» до Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3, з метою прискорення реєстрації шлюбу, тим самим, умисно, протиправно використала завідомо підроблений офіційний документ у власних цілях.
Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, ОСОБА_8 подала до державної установи, а саме до Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області завідомо підроблений офіційний документ, а саме медичний висновок № 46/16 виданий КЗ «Дніпропетровське 12 ТМО» та використала його для прискорення реєстрації шлюбу.

В апеляційних скаргах на вирок:
- прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги закону та призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в дохід держави, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

- захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити щодо ОСОБА_8 виправдувальний вирок.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є неналежними доказами, оскільки не містять відомостей, що мають доказове значення на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Захисник вказує, що процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0001149 від 30.10.2018 року, проведені до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відтак, відомості отримані на підставі вказаних дій є недопустимими і не можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 .
Також захисник вказує на те, що виділення матеріалів з кримінального провадження № 0000911 від 29.08.2018 року за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання ОСОБА_8 підробленого документу відбулось з грубим порушенням вимог ст. 217 КПК України, відтак, виділені матеріали які було долучено до кримінального провадження № 0001149 від 30.10.2018 року є недопустимими доказами, через незаконність їх отримання.
Крім того, захисник зазначає, що рішення про виділення матеріалів з кримінального провадження прийнято неуповноваженою особою, оскільки у матеріалах кримінального провадження № 0001149 від 30.10.2018 року відсутній процесуальний документ, яким було б підтверджено повноваження прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000911 від 29.08.2018 року. Також в матеріалах кримінального провадження відсутнє документальне підтвердження наявності повноважень у прокурора здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000391 від 13.04.2018 року.
Захисник також посилається на невідповідність наявного у матеріалах кримінального провадження документу - медичного висновку про вагітність № 46/16 від 29.03.2016 року, документу, який було вилучено оперуповноваженим 06.06.2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 22.05.2018 року та відсутність в матеріалах кримінального провадження джерела походження даного документу. Відповідно до опису документів від 06.06.2018 року, які було вилучено на підставі ухвали слідчого судді від 22.05.2018 року у кримінальному провадженні № 0000391 від 13.04.2018 року оперуповноваженим вилучено довідку про вагітність ОСОБА_8 від 29.06.2016 року, проте в матеріалах кримінального провадження № 0001149 від 30.10.2018 року міститься інший документ - оригінал медичного висновку № 46/16 від 29.03.2016 року щодо вагітності ОСОБА_8 .
Захисник зазначає, що судом першої інстанції не було вжито заходів щодо проведення допиту ключового свідка ОСОБА_13 , який би підтвердив або спростував показання обвинуваченої ОСОБА_8 , чим допустив неповноту судового розгляду.
Крім того, захисник вважає, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло порушення права обвинуваченої на захист. 25.01.2019 року обвинувачена ОСОБА_8 заявила клопотання про відмову від захисника, призначеного судом відповідно до Закону України Про безоплатну правову допомогу і одночасно заявила клопотання про заміну захисника на іншого, обраного на власний розсуд, з яким 25.01.2019 року вона уклала угоду про надання правової допомоги, проте суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, чим порушив право обвинуваченої ОСОБА_8 на захист.
При апеляційному розгляді захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та проти звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від призначених покарань на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Прокурор під час апеляційного розгляду частково підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила вирок суду змінити та звільнити обвинувачену ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від призначених вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2019 року покарань за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши учасників кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка показала в судовому засіданні, що вона з 1983 року працює лікарем, довідка про вагітність обвинуваченої ОСОБА_8 була виписана від її імені, проте вона її не підписувала, не видавала і остання на обліку як вагітна у той час не знаходилась.
Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції пояснила, що працює у Самарському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану, на момент укладення шлюбу між обвинуваченою ОСОБА_8 та Тамрою ОСОБА_10 , державна реєстрація шлюбу проводилась органами державної реєстрації актів цивільного стану після закінчення одного місяця з дня подання нареченими заяви про державну реєстрацію шлюбу, для подачі такої заяви до відділу звертаються дві особи з паспортами та документами про розірвання попередніх шлюбів, якщо такі були. Для прискореної реєстрації до відділу, крім заяви про реєстрацію шлюбу, слід подати довідку про вагітність із відтиском печатки. Пояснила, що обвинувачену ОСОБА_8 не може впізнати, оскільки минув вже значний час, крім того до відділу звертається дуже велика кількість людей і запам`ятати всіх не можливо, проте оглянувши заяву про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_8 та Тамрою ОСОБА_10 чітко впізнала свій підпис, і показала, що дійсно приймала цю заяву від них і проводила реєстрацію шлюбу, наполягала на тому що, в жодному випадку шлюб не може бути укладено та складено відповідний акт про реєстрацію шлюбу без участі як майбутнього чоловіка так і дружини, у такому випадку в державній реєстрації шлюбу було б відмовлено.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема заявою про державну реєстрацію шлюбу від 29.03.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_13 та ОСОБА_8 виявили взаємну згоду на вступ до шлюбу, просили зареєструвати його у встановленому порядку. Вказану заяву прийнято 29.03.2016 року та зареєстровано в журналі № 69/17-48, зареєстровано в Реєстрі за № 5. На зворотньому аркуші вказаної заяви власноручно зазначено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_8 просять достроково зареєструвати шлюб 30.03.2016 року у зв`язку з вагітністю нареченої. Під цією заявою містяться підписи ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . На заяві також міститься резолюція ОСОБА_12 до виконання 29.03.2016 року. Міститься відмітка щодо призначення реєстрації шлюбу на 30 квітня 2016 року о 10 год. 00 хв., після чого міститься доповнення з відомостями, що шлюб зареєстровано 30.03.2016 року, актовий запис № 48 (т. 1 а.кп. 22).
Відповідно до медичного висновку № 46/16 від 29.03.2016 року, виданого від імені лікаря ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагноз ОСОБА_8 : вагітність 11 неділь, довідка видана до ВАРЦСу (т. 1 а.кп. 26).
Згідно висновку експерта № 28/1.1/683 від 26.10.2018 року, два підписи, виконані в графах: Зав.відділенням ____ та Лікар ____ у медичному висновку № 46/16 від 29.03.2016 року, виданому на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , КЗ Дніпропетровське 12 ТМО ДОР виконані не ОСОБА_11 , а іншою особою (т. 1 а.кп. 55-60).
З відмітки у паспорті громадянки України - обвинуваченої ОСОБА_8 , про реєстрацію шлюбу із Тамра ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що актовий запис № 48 від 30.03.2016 року - внесено ОСОБА_12 (т. 1 а.кп. 61-63).
Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції серія І-КИ № 329560, Тамра ОСОБА_10 та ОСОБА_8 30 березня 2016 року зареєстрували шлюб, про що того ж дня складено відповідний актовий запис № 48 (т. 1 а.кп. 64).
Згідно актового запису про шлюб № 48 від 30 березня 2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, який посвідчено особистими підписами ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 52).
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано віднісся критично до показів обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що свідок ОСОБА_12 надала неправдиві покази, і остання не могла бачити її при реєстрації шлюбу, оскільки її там не було і те, що ОСОБА_8 не була обізнана про необхідність документального підтвердження вагітності і їй нічого не відомо про вказану довідку, оскільки обвинувачена під час судового розгляду як при дослідженні письмових доказів так і при допиті свідків допускала кожен раз різні припущення можливості походження довідки про вагітність та про реєстрацію шлюбу без її участі, при цьому обвинувачена ОСОБА_8 не змогла чітко вказати на причину та мотиви свого неприбуття для реєстрації шлюбу, оскільки як вона сама і зазначала при допиті, бажала укладення шлюбу. Крім того, вказуючи на можливу причину укладення шлюбу як вагітність, ОСОБА_8 не звернулась до медичного закладу для того, щоб впевнитись у своїй вагітності, при цьому одночасно вказувала на те, що бажала допомогти ОСОБА_13 залишитись в Україні.
Судом першої інстанції було досліджено актовий запис про шлюб № 48 від 30 березня 2016 року, який генерується системою і в якому містяться підписи як Тамра ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , і сама обвинувачена ОСОБА_8 не заперечувала, що в ньому дійсно міститься її особистий підпис, а тому колегія суддів вважає доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про її відсутність під час реєстрації шлюбу неправдивими, та такими, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про можливість причетності Тамра ОСОБА_10 до отримання довідки про її вагітність і подачі цієї довідки до відділу лише ним особисто, судом першої інстанції обґрунтовано визнано надуманими і такими, що спростовуються показами свідка ОСОБА_12 , яка чітко вказала про обов`язкове роз`ясненнями бажаючим прискорено укласти шлюб необхідності подачі відповідної довідки.
Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є неналежними доказами, оскільки не містять відомостей, що мають доказове значення на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих правопорушень, є неспроможними.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Упродовж розгляду справи суд першої інстанції, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт наявності суспільно-небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Всупереч твердженням захисника, наведеним у його апеляційній скарзі, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення, отримані в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст. 94 цього Кодексу, стороною захисту не наведено.
Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що процесуальній дії у кримінальному провадженні № 0001149 від 30.10.2018 року, проведені до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в результаті чого є недопустимими і не можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки вказані процесуальні дії були проведені в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000911 від 29.08.2018 року, з якого постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 матеріали досудового розслідування були виділені та долучені до матеріалів кримінального провадження № 0001149.
Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що дії прокурора по виділенню матеріалів з кримінального провадження № 0000911 від 29.08.2018 року і їх долучення до кримінального провадження № 0001149 від 30.10.2018 року за ч. 4 ст. 358 КК України стосовно ОСОБА_8 є незаконними, і такими, що не відповідають вимогам ч. 3 ст. 217 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.
Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку прокурором винесено постанову про виділення з матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000911 матеріалів, що стосуються вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_8 та долучення їх до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001149, а не для виділення в окреме провадження, як про це зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі.
Неспроможними колегія суддів вважає і доводи захисника ОСОБА_7 про те, що постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 30.10.2018 року прийнята неуповноваженою особою, оскільки повноваження прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001149 від 30.10.2018 року підтверджується постановою заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_14 про призначення групи прокурорів, та у кримінальному провадженні № 0000911 від 29.08.2018 року витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що міститься в матеріалах кримінального провадження.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що медичний висновок № 46/16 від 29.03.2016 року щодо вагітності ОСОБА_8 є недопустимим доказом через відсутність законних підстав його отримання у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає неспроможними, та такими, що не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.
Посилання захисника на те, що відповідно до опису документів від 06.06.2018 року, які було вилучено на підставі ухвали слідчого судді від 22.05.2018 року, оперуповноваженим вилучено довідку про вагітність ОСОБА_8 від 29.06.2016 року, тоді як в матеріалах кримінального провадження міститься інший документ, а саме оригінал медичного висновку № 46/16 від 29.03.2016 року щодо вагітності ОСОБА_8 , є безпідставними, оскільки як убачається з опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, оперуповноваженим ОСОБА_15 було вилучено саме вказаний медичний висновок № 46/16 від 29.03.2016 року, при цьому колегія суддів звертає увагу на некоректне зазначення в даті вказаного медичного висновку місяця, що в свою чергу призвело до неправильного зазначення оперуповноваженим ОСОБА_15 дати вказаного документу у описі.
Щодо посилання захисника на те, що в медичному висновку № 46/16 від 29.03.2016 року невірно вказано дату народження ОСОБА_8 , то вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом не було вжито заходів щодо допиту свідка ОСОБА_13 , то вони є безпідставними, оскільки будь-яких клопотань про допит вказаного свідка у суді першої інстанції стороною захисту заявлено не було.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо порушення права обвинуваченої ОСОБА_8 на захист, шляхом відмови у задоволенні її клопотання про відмову від захисника, призначеного судом відповідно до Закону України про безоплатну правову допомогу, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 року було задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 та доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням обвинуваченій ОСОБА_8 (т. 2, а.кп. 23-24).
Як убачається з доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 004-0047522 від 09.11.2018 року, Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначено адвоката ОСОБА_16 для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_8 (т. 2, а.кп. 28).
25 січня 2019 року у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 заявила усне клопотання про відмову від призначеного центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області захисника ОСОБА_16 та надання часу для укладання договору з платним адвокатом, посилаючись на те, що їй до цього часу не було надано правової допомоги.
Суд першої інстанції в судовому засіданні дослідив зазначене клопотання, встановив, що жодних розбіжностей у позиціях ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_16 немає, захист здійснюється кваліфіковано та з дотриманням усіх вимог закону.
Що ж стосується питання ефективності захисту, то воно не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченої результату, а полягає в наданні їй належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Незгода обвинуваченої з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.
Об`єктивних даних про неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом ОСОБА_16 , яке б могло призвести до істотного обмеження чи порушення прав ОСОБА_8 , передбачених частиною третьою статті 6 Конвенції, статтею 59 Конституції України, статтею 20, частинами третьою, четвертою статті 42 КПК України, судом першої інстанції не було встановлено, а тому колегія суддів вважає, що судом цілком обґрунтовано відмовлено обвинуваченій ОСОБА_8 у відмові від захисника ОСОБА_16 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Водночас, як правильно зазначено прокурором в суді апеляційної інстанції, на момент розгляду цього кримінального провадження судом апеляційної інстанції, тобто до набрання вироком щодо ОСОБА_8 законної сили, закінчився строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні нею 29.03.2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та 30.03.2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Таким чином, на час апеляційного розгляду сплинули строки давності притягнення обвинуваченої ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення.
У кримінальних провадженнях № 463/5277/16-к, № 729/1480/13-к Верховний Суд, відповідно у постановах від 20 березня 2018 року та 10 квітня 2018 року зазначав, що для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
Враховуючи, що під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 не надали згоди на звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від призначених їй вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року покарань за ці кримінальні правопорушення з підстав, встановлених у ч. 5 ст. 74 КК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , - зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України змінити.
Звільнити ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від призначених вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року покарань за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: