Номер провадження: 11-сс/813/1499/19
Номер справи місцевого суду: 493/1267/19 1-кс/493/387/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

представниці ПАТ «Ощадбанк» - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 11.07.2019 року про повернення скарги на бездіяльність посадових осіб Балтського ВП ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 14.01.2019 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 11.07.2019 року повернута скарга представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_7 на бездіяльність посадових осіб Балтського ВП ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 14.01.2019 року.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що скаржником пропущений строк на оскарження бездіяльності посадових осіб органу досудового розслідування.
Зміст вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі апелянт вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги у суді першої інстанції.
Долучене до апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді мотивоване тим, що копія оскарженої ухвали надійшла до банку лише 13.08.2019 року, тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю ПАТ «Державний ощадний банк України», яка просила задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.
Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Golder v. the United Kingdom» (1975), n. 35 зазначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби частина 1 статті 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши насамперед того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме доступ до суду. Характеристики справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними, за відсутності судового провадження». У цьому ж рішенні Суд вказав, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого статтею 6 п. 1. Це не розповсюджувальне тлумачення, що накладає додаткові зобов`язання на Договірні держави: цей висновок заснований на термінології першого речення п. 1 статті 6, прочитаного у контексті цієї статті, з урахуванням предмету та мети нормативного договору, яким є Конвенція, а також загальних принципів права. Таким чином, Суд дійшов висновку, що, навіть і не використовуючи «додаткові засоби тлумачення», передбачені ст. 32 Віденської конвенції, стаття 6 п. 1 забезпечує кожній людині право на розгляд у суді будь-якого спору, що відноситься до його цивільних прав та обов`язків. Вона визнає «право на суд», де право доступу, що розуміється як право ініціювати провадження у цивільній справі, складає лише один із аспектів. До цього слід додати гарантії статті 6 п. 1, що відносяться до організації й складу суду і до руху процесу. Все це у цілому являє собою право на справедливий розгляд.

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

При цьому, стаття 395 КПК України наводить конкретні строки оскарження в апеляційному порядку судових рішень суду першої інстанції, в тому числі ухвал слідчого судді.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що за загальним правилом строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді відраховується з дня її проголошення.

Частиною третьою статті 395 КПК України також встановлені виключення із загального правила, а саме випадки, в яких строк на апеляційне оскарження відраховується не від дня проголошення оскаржуваного судового рішення, а від іншої дати. До цих випадків, зокрема, відносяться:

- оскарження ухвали слідчого судді особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги для якої обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення;
- оскарження судового рішення іншим учасником кримінального провадження, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для якої обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З викладених положень вбачається, що виключення із загального правила передбачені для двох категорій учасників кримінального провадження, одна з яких є істотно обмеженою у правах та доступі до інформаційних благ в силу утримання під вартою, що зумовлює необхідність надання додаткового часу для підготовки та подачі такою особою апеляційної скарги, а друга з об`єктивних причин не обізнана та не могла бути обізнаною про постановлене судове рішення у зв`язку з нереалізацією або незабезпеченням з певних причин права на участь в судовому провадженні при вирішенні слідчим суддею, судом певних питань, що стосуються її прав, свобод та законних інтересів.
З матеріалів провадження вбачається, що оскаржена ухвала про повернення скарги постановлена 11.07.2019 року без виклику та участі скаржника.

Копія ухвали була направлена апелянту поштою та отримана уповноваженою ним особою 17.07.2019 року, що підтверджується долученим до матеріалів справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.22-23).

Таким чином, апеляційним судом достовірно встановлено, що про існування оскарженої ухвали слідчого судді апелянту стало відомо 17.07.2019 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представниця апелянта не змогла спростувати зазначені обставини.

Разом з цим, в порушення вимог п.2 ч.1 та п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді була надіслана поштою на адресу суду першої інстанції лише 19.08.2019 року, тобто поза межами встановленого п.3 ч.2 ст.395 КПК України п`ятиденного строку з моменту, коли апелянту достовірно стало відомо про існування цієї ухвали, а також в порушення порядку звернення з апеляційною скаргою, оскільки вона була направлена до суду першої інстанції, а не до апеляційного суду.

Пізніше, 29.08.2019 року ця ж апеляційна скарга була подана безпосередньо до апеляційного суду.

Представницею апелянта в судовому засіданні апеляційного суду не було надано переконливих доводів щодо обставин, які унеможливлювали подання апеляційної скарги у передбачений Законом строк з моменту отримання копії оскарженої ухвали.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що представницею апелянта в судовому засіданні не була доведена поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання та поновлення вказаного строку.

Керуючись ст. ст. 303 - 309, 376,395, 399, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 11.07.2019 року про повернення скарги на бездіяльність посадових осіб Балтського ВП ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 14.01.2019 року.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4