УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1248/19

15 травня 2019 року
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджено начальником Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_3 про арешт майна автомобіля, який належить ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000292 від 14.05.2019 р., внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2019 року слідчий СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000292 від 14.05.2019 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що 14.05.2019 року близько 17 год. 00 хв. водій автомобіля «Камаз», моделі 43105 типу спеціалізований вантажний платформа, д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_6 , 1974 р. н., здійснюючи виїзд з території ТОВ «Костопільський фанерний завод», що за адресою вул. Бурова, 9, м. Костопіль, рухаючись в напрямку вул. Бурова не надав переваги в русі велосипедистці ОСОБА_7 , 1949 р. н., яка рухалась по вул. Бурова зліва на право походу його руху, здійснив на неї наїзд, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Костопільської ЦРЛ.

Просив з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпоряджання та користування майном, а саме на наступні речові докази автомобіль «КАМАЗ» моделі 43105 типу спеціалізований вантажний платформа, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 , оскільки дане майно є доказом кримінального правопорушення .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання в повному обсязі та зазначив, що у даному випадку підставою арешту майна є об`єктивні підстави вважати, що дане майно є знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, необхідність запобігання можливості його приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі стороннім особам. Арешт даного майна необхідно накласти з метою збереження вказаного речового доказу, а також для проведення необхідних інженерно-транспортних експертиз і слідчих дій.

Власник майна в судове засідання не з`явився, його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту ч.2 ст.173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів кримінального провадження №0000292 від 14.05.2019 року вбачається, що вилучені у ОСОБА_5 речі, а саме автомобіль «КАМАЗ» моделі 43105 типу спеціалізований вантажний платформа, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 , самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження мають істотне значення у даному кримінальному провадженні та є джерелом доказів, які слугуватимуть підтвердженням вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення. Крім того, отримання зазначених речей має значення для кримінального провадження і підлягає вилученню та зберіганню при матеріалах кримінального провадження, а також для подальшого використання, як доказ.

Арешт вказаного майна проводиться з метою проведення об`єктивного, повного та всебічного досудового розслідування та збереження речових доказів.

Згідно з ч. 5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч.1 ст.98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Пунктом 2 частини 3 статті 132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

З доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження №0000292 від 14.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України вбачається, що вилучений у ОСОБА_5 автомобіль «КАМАЗ» моделі 43105 типу спеціалізований вантажний платформа, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 визнані речовим доказом по даному кримінальному провадженні.

Таким чином, згідно п.2 ч.3 ст.132 КПК України, слідчим в клопотанні доведено, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, необхідне з потребами досудового розслідування, і дані потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи при задоволенні даного клопотання щодо арешту вилученого майна.

Вирішуючи клопотання про арешт вилученого у ОСОБА_5 майна, слідчим суддею враховуються правові підстави для арешту майна, достатність доказів, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наслідки арешту майна для власника майна та співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчий суддя рахує, що обмеження власника майна ОСОБА_5 в користуванні майном, яке останній використовує в своїй підприємницькій діяльності і яке є джерелом його доходу, призведе до порушення справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи .

Отже, в даному випадку підставою застосування арешту майна, відповідно до ч.2 ст.170, п.1 ч.2 ст.167 КПК України, є збереження речових доказів, а тому клопотання слідчого є частково обгрунтованим та підлягає до часткового задоволення, а саме в частині накладання арешту лише шляхом заборони відчуження та розпоряджання майном, в частині заборони користуватися майном підлягає відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджено начальником Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_3 про арешт майна автомобіля, який належить ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000292 від 14.05.2019 р., внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 1 ст. 286 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпоряджання майном, а саме на наступні речові докази автомобіль «КАМАЗ» моделі 43105 типу спеціалізований вантажний платформа, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 .

В частині заборони користуватися майном, а саме автомобілем «КАМАЗ» моделі 43105 типу спеціалізований вантажний платформа, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 - відмовити.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 20 травня 2019 року.

СуддяОСОБА_1