Провадження № 11-сс/4808/243/19
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу прокуратури області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна в межах кримінального провадження №0000040, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ФР ГУ ДФ в області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, яким фактично володіє, користується та розпоряджається підозрювана ОСОБА_8 , зокрема, магазин оптової та роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_8 з 22.10.2018 року не володіє вказаним у клопотанні магазином, а тому накладати даний арешт з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, позбавивши підозрювану права на відчуження та розпорядження цим майном взагалі не має потреби, оскільки вищевказане майно не належить підозрюваній, і таким чином відсутні підстави для накладення арешту на майно для зазначеної слідчим мети.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ФР ГУ ДФ в області ОСОБА_10 від 16.08.2019 року про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000040 задовольнити у повному обсязі. Вважає, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, вказує, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000040 за підозрою ОСОБА_8 за ч.3 ст.212, ч.1 ст.358 КК України. Так, ОСОБА_8 протягом 2017-2018 років вчинила дії на формальне виведення належного їй майна у власність фізичних осіб, пов`язаних з нею родинними зв`язками, залишаючись при цьому фактичним власником такого майна. Враховуючи, що санкція ч.3 ст.212 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, слідим подано до суду клопотання про арешт майна ОСОБА_8 , в якому наведено конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування та розпорядження підозрюваною майном, що відповідає положенням п.3 ч.1 ст.171 КПК України і є підставою для накладення арешту.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 131-132 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, зміст клопотання про накладення арешту на майно, а саме, магазин оптової та роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та долучених до нього документів, не дають підстав для висновку, що дане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, оскільки стороною кримінального провадження не надані достатні дані, які свідчать про те, що вказане майно є речовим доказом та встановлює чи спростовує факти, які мають істотне значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, не надано належного обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, зокрема щодо його відчуження.

Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно вбачається, що накладення арешту на майно необхідне для забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваної ОСОБА_8 як виду покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення та просять позбавити підозрювану права на відчуження та розпорядження цим майном.

Однак, доводи, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту носять суперечливий характер, оскільки зі змісту мотивувальної частини клопотання про накладення арешту вбачається, що орган досудового розслідування повністю визнає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.10.2018 року магазин оптової та роздрібної торгівлі належить на праві власності ОСОБА_11 , однак вважають, що фактично вищевказане майно належить на праві власності ОСОБА_8 .

Враховуючи, що на даний час відповідно до правовстановлюючого документу, який є чинним та не оспорюється у судовому порядку, магазин оптової та роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_11 , а підозрювана ОСОБА_8 позбавлена права на відчуження та розпорядження цим майном, ОСОБА_12 , колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Крім того, колегія суддів вважає, що арешт майна у даному кримінальному провадженню не є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

В межах кримінального провадження не здобуто достатніх доказів та не доведено поза всяким розумним сумнівом підстав, які б свідчили про необхідність накладення заборони на відчуження вказаного нерухомого майна.

Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а доводи апеляційної скарги про наявність підстав для накладення арешту на житловий будинок не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу прокуратури області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5