Справа № 203/2184/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_3 про арешт майна, заявленого в рамках кримінального провадження №0000755,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання, погоджене прокурором, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Перевіривши доводи заявленого клопотання та долучені до нього документи, якими обґрунтовується останнє, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно наданого до клопотання витягу з ЄРДР вбачається, що до останнього 15.08.2018 року за №0000755 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за фактом таємного викрадення майна, що належить ПАТ «Альфа-Банк» за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконного отримання доступу до сім-карток клієнтів банку та здійснення переказу грошових коштів на рахунки сторонніх осіб, спричинивши банківській установі збитки у великих розмірах.
Також 01.02.2019 року, 17.07.2019 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, за фактом здійснення невстановленими особами з використанням унікального номеру-паролю, до особистого кабінету онлайн банкінгу «А-банк24» клієнтів АТ «АКЦЕНТ-БАНК» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і таємного викрадення грошових коштів, які знаходились на поточних рахунках останніх на суму 10000 грн., 100000 грн. та 129000 грн., відповідно.
12.08.2019 року до ЄРДР внесено відомості по кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України щодо незаконного отримання доступу до особових кабінетів онлайн банкінгів клієнтів банківських установ та здійснення переказу грошових коштів.

Особами, які вчинили вказані злочини у витягу з ЄРДР зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В клопотанні зазначено, що 13.08.2019 року про підозру у вчиненні зазначених вище злочинів було повідомлено ОСОБА_7 . Злочинними діями останньої заподіяно матеріальну шкоду АТ «Альфа-Банк» в сумі 396038 грн. (цивільний позов пред`явлено на суму 207489 грн. 33 коп.) та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на суму 128607 грн. 27 коп.

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_2 була набута ОСОБА_7 за кошти, одержані в наслідок вчинення злочинів та зареєстрована за її донькою ОСОБА_9 , слідчий з метою забезпечення спеціальної конфіскації просив накласти арешт на зазначену вище квартиру.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

В свою чергу ч.4 ст.170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України (ч.4 ст.170 КПК України).

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частинами 1,2 ст.96-1 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Частинами 4 та 5 зазначеної вище ст.96-2 КК України визначено, що гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.

В обгрунтування клопотання слідчий посилався на те, що квартира АДРЕСА_2 була придбана підозрюваною ОСОБА_7 за грошові кошти, здобуті злочинним шляхом та відповідає ознакам, визначеним п.1 ч.1 ст.96-2 КК України.

Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що надані до клопотання матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей, які б об`єктивно свідчили, що вказана вище квартира була придбана ОСОБА_7 чи іншими особами за кошти, здобуті злочинним шляхом.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ця квартира належить на праві власності іншій особі ОСОБА_9 , якою квартира придбана 05.09.2018 року за договором купівлі-продажу, тобто за оплатним договором.

ОСОБА_9 не є підозрюваною у кримінальному провадженні та будь-яких доказів тому, що остання була обізнана про злочинну діяльність ОСОБА_7 , є співучасником вчинених злочинів та знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 ч.1 ст.96-2 КК України, надані до клопотання матеріали не містять.

З урахуванням наведеного та приписів ч.ч.2,4 ст.170 КПК України, ст.96-2 КК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність передбачених вказаними нормами правових підстав для забезпечення спеціальної конфіскації майна шляхом накладення арешту та про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.96-1,96-2 КК України, ст.ст.131-132,170-173,175,309 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_3 про арешт майна, заявленого в рамках кримінального провадження №0000755 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1