ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/587/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1625/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

20 вересня 1999 року Харківським обласним судом за ч.ч.2,3 ст.140, ст.17, ч.3 ст.81, ч.1 ст.89, ч.2 ст.206, ч.3 ст.222, ч.2 ст.145, ч.1 ст.187, ст.42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років,

21 січня 2003 року Червонозаводським районним судом м.Харкова за ст.ст.391, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. 27 грудня 2007 року звільнений по відбуттю строку покарання;

30 липня 2009 року Центрально-Міським районним судом м.Макіївка Донецької області за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 14 січня 2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;

07 березня 2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000121 від 10 січня 2018 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрованого місця проживання не має, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

19 листопада 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ч.ч.1,4 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. 19 березня 2018 року звільнений від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання;

30 серпня 2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуваня покарання з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2019 року, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжений строком на 60 днів - до 12 жовтня 2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. Стороною захисту не надано доказів того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою здатне запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалу суду першої інстанції від 14 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом при продовженні відносно нього запобіжного заходу не взято до уваги те, що він має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, хворіє на тяжке захворювання, є особою з інвалідністю 3 групи, в ході судового розгляду потерпілий дав показання, згідно з якими не має до нього претензій матеріального чи морального характеру.

Згідно з ухвалою суду, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого, його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора мотивоване тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, його захисника, доводи прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке є тяжким.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали, ризики, вказані прокурором у клопотання, не зменшились та існують на даний час, і інші, більш мякі запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, ризик впливу на потерпілого, свідка; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки останній раніше неодноразово судимий, в т.ч. за аналогічні правопорушення, знову обвинувачується у вчинені тяжкого злочину проти власності, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні, яке знаходиться у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області; не має постійного джерела доходу, офіційно не працює; має зареєстроване місце проживання у м.Харків, фактично мешкає за адресою у м.Мелітополь. Те, що обвинувачений одружений і має на утриманні неповнолітню дитину не зменшує встановлених ризиків.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема про те, потерпілий не має до нього претензій матеріального та морального характеру, про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Більш того, відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження немає.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2019 року, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжений строком на 60 днів - до 12 жовтня 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу Справа № 335/587/19