Справа № 462/3726/19
провадження 1-кс/462/2292/19
У Х В А Л А

23 вересня 2019 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

встановив:

Постановою старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 26.07.2019 року закрито кримінальне провадження № 0001870 від 10.06.2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою в інтересах скаржника ОСОБА_4 , в якій просить скасувати вищевказану постанову слідчого, мотивуючи це тим, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим з порушенням вимог КПК України.

Адвокат у судовому засіданні скаргу підтримав, з мотивів викладених у ній.

Старший слідчий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, проте його неявка не є перешкодою для розгляду скарги, крім того ним надано слідчому судді матеріали кримінального провадження № 0001870 від 10.06.2019 року.

Заслухавши адвоката, оглянувши матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_4 щодо нанесення ОСОБА_6 та її співмешканцем ОСОБА_7 31.05.2019 року, приблизно о 15.00 год., їх спільному сину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тілесних ушкоджень.

10.06.2019 року старшим слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001870 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час проведення досудового розслідування старшим слідчим ОСОБА_5 були проведені наступні слідчі (розшукові) дії.

Так, у якості потерпілого був допитаний малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який показав що його мати ОСОБА_6 та її співмешканець ОСОБА_7 31.05.2019 року, перебуваючи за місцем проживання останніх за адресою АДРЕСА_1 , побили його.

У якості свідка була допитана ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , яка показала, що 31.05.2019 року чула крики жінки, чоловіка та дитини в квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку.

Також, у якості свідків були допитані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які від дачі показів відносно себе відмовилися на підставі ст. 63 Конституції України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №490 від 12.06.2019 року, при обстежені неповнолітнього ОСОБА_8 у травні 2019 року було встановлено діагноз «Садна обличчя та обох передплічь». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлені сліди загоєних саден на обличчі справа та на правій руці. Садна утворилися від неодноразової дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, могли виникнути від контакту з вільними краями нігтьових пластинок пальців 31.05.2019 року, як вказано в ухвалі суду і потерпілим. Садна відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З аналізу ч. 1 ст. 92 КПК України слідує, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Аналізуючи оскаржувану постанову, слідчий суддя приходить до висновку, що старшим слідчим не було дано оцінки кожному доказу і сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, виклад обставин у постанові зводиться до констатації наявності певних доказів, після чого слідчий без будь-якого аналізу і обґрунтування формально робить висновок про те, що відсутній в діянні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Такий його висновок фактично ґрунтується не на оцінки доказів, а лише на нічим необґрунтованому висновку старшого слідчого ОСОБА_5 про те, що в ході проведення досудового розслідування не вдалося встановити прямий умисел на завдання, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_8 .
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України характеризується: 1) дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; 2) наслідками у виді спричинення легкого тілесного ушкодження; 3) причиним зв`язком між вказаними діями.

Разом з тим, старшим слідчим ОСОБА_5 при винесені оскаржуваної постанови не було враховано та не було надано належну правову оцінку тому, що відповідальність за ст. 125 КК України настає не тільки тоді коли умисел винного був направлений на нанесення легких тілесних ушкоджень, а і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Зі змісту оскаржуваної постанови старшого слідчого убачається, що він прийшов до переконання, що тілесні ушкодження у малолітнього ОСОБА_10 утворилися в результаті певних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Проте, старший слідчий ОСОБА_5 не надав ніякої оцінки висновку судово-медичної експертизи №490 від 12.06.2019 року, в якому чітко зазначено, що садна у малолітнього ОСОБА_8 утворилися від неодноразової дії тупого предмету з обмеженою поверхнею та могли виникнути від контакту з вільними краями нігтьових пластинок пальців 31.05.2019 року.

Таким чином, наявність декількох саден, які утворилися в результаті неодноразової дії тупого предмету беззаперечно вказує на те, що умисел особи, яка нанесла дитині легкі тілесні ушкодження, якщо і не був направлений на нанесення легких тілесних ушкоджень, то однозначно був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, що фактично заподіяло легке тілесне ушкодження, що може свідчити про наявність в діях винної особи складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За таких обставин, вважаю, що оскаржувану постанову слід скасувати, як таку, що є невмотивованою, містить протиріччя, винесена передчасно та без належної перевірки усіх даних, які можуть вказувати на наявність ознак злочину, і тому матеріали слід повернути для проведення додаткової перевірки.

Керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

постановив:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 26.07.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001870 від 10.06.2019 року.

Матеріали кримінального провадження № 0001870 від 10.06.2019 року направити в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала остаточна та в силу ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.