ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/723/19 Справа № 179/14/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7
власника земельної
ділянки ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка», та заперечень на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської областівід 29 березня 2019 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ст. л-та поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Магдалинівського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна, в рамках кримінального провадження зареєстрованого до ЄРДР за № 0000654 від 21.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Накладено арешт на земельну ділянку площею 6,4492 га, з кадастровим номером :02:002:0007, власником якої відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 149671 від 25.04.2007 року виданого Магдалинівським районним відділом земельних ресурсів, є ОСОБА_7 : заборонити будь-яким особам, крім власниці ОСОБА_8 розпоряджатися будь-яким чином вказаною земельною ділянкою, використовувати її, проводити на ній будь-які будівельні роботи, сільськогосподарські роботи обробітку, посівних робіт на часу досудового розслідування.
Рішення суду обґрунтовано тим, що існують обґрунтовані підстави вважати, що право оренди на вказане майно набуте протиправним шляхом, вказане майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.
Щодо вимог про заборону вносити будь-які зміни до Державного земельного кадастру та проводити дії щодо реєстрації (перереєстрації) не підлягають задоволенню, оскільки такі дії можуть обмежити законне право власника земельної ділянки розпоряджатись нею на власний розсуд.
В апеляційній скарзі:

- апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вказаного клопотання слідчого Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ст. л-та поліції ОСОБА_9 , про накладення арешту на земельну ділянку площею 6,4492 га, з кадастровим номером :02:002:0007.

Зазначає, що на даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка» проводить весняно-польові роботи під посів сільськогосподарських культур врожаю 2019 року.
На його думку, слідчий суддя наклавши арешт на вказануземельну ділянку, фактично позбавив можливості ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» здійснити обробіток цієї земельної ділянки.
Вважає, що дане рішення прийняте з недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України.
На думку апелянта, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при винесенні оскаржуваної ухвали полягало у неправильному застосуванні передбачених законом підстав для арешту майна, а також у неповідомленні користувача земельної ділянки про розгляд справи про арешт майна.
Вважає, що слідчим у клопотанні не зазначено, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення мають значення зазначена земельна ділянка, клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій. або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На його думку, в поданому клопотанні слідчого не дотримано жодної вимоги статті 171 та статті 172 КПК України, що є грубим порушенням норм чинного Кримінального процесуального кодексу України.
В запереченнях на апеляційну скаргу:
- потерпіла ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Потерпіла зазначила, що доводи викладені апелянтом безпідставні та не відповідають реальним обставинам справи. Зазначила, що постановою слідчого від 24.03.2019 року земельну ділянку з кадастровим номером: .02.002.0007, визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження за № 0000654. На теперішній час оригіналу договору оренди так і не виявлено не тільки в апелянта, але і в державних органах реєстрації, незважаючи на те, що даний договір чи його нотаріально завірена копія є обов`язковою складовою при реєстрації і повинні підписуватись у 4 примірниках та мають знаходитись в орендаря, орендодавця, в Жданівській сільській раді та Магдалинівському районному відділу земельних ресурсів. Але такі договори відсутні, на що маються офіційні відповіді. Дані факти свідчать про те, що дане товариство в особі керівника чи власника за допомогою впливу на органи державної влади, користуючись своїм положенням депутата ОСОБА_11 , як керівника ТОВ СП «Дудківка», шляхом підроблення документів, намагається рейдерським шляхом позбавити її права користування земельною ділянкою, та будуть незаконно отримувати прибутки від проведення сільськогосподарської діяльності.

Заслухавши доповідь судді, думку апелянта, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку ОСОБА_8 , яка прохала відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Згідно наданих матеріалів, 20.11.2018 року до Магдалинівського ВП надійшла заява ОСОБА_7 про те, що невстановлена особа умисно використала підроблений документ у вигляді договору оренди земельної ділянки. За вказаним фактом 21.11.2018 року було внесено відомості до ЄРДР за № 0000654 та присвоєно правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 358 КК України.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 149671 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району, з кадастровим номером :02:002:0007.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 29.12.2016 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, згідно договору від 29.08.2002 орендар ТОВ СП «Дудківка», орендодавець ОСОБА_7 . Строк дії договору 10 років починаючи з 17.07.2012 року.
До матеріалів клопотання долучено договір оренди земельної ділянки від 29.08.2002, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0007 площею 6,4492 га. Орендодавець ОСОБА_7 , орендар ТОВ СП «Дудківка». Договір зареєстровано Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «центр державного земельного кадастру».
Листом від 28.03.2017 року ТОВ СП «Дудківка» повідомлено про відсутність на підприємстві оригіналу договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_7 .
В ході досудового розслідування була допитана ОСОБА_7 в якості потерпілої, яка пояснила, що саме вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0007 площею 6,4492 га. Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ СП «Дудківка», за період з 2007 по 2016 роки отримувала грошові кошти за орендне користування земельною ділянкою. В 2017 році разом з чоловіком вирішили самостійно обробляти земельну ділянку, договорів про оренду земельної ділянки не підписувала. З цього приводу письмово зверталась до директора ОСОБА_11 . Потім отримала повідомлення про те, що нібито 29.01.2008 року підписала з ТОВ СП «Дудківка» договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований 17.07.2012 року та діє до 17.07.2022 року. В подальшому звернулась до поліції про підробку вказаного договору. В рамках кримінального справдження отримала копію вказаного договору, виявила недійсні факти, а саме щодо дати укладення договору від 29.08.2002, підроблений підпис в графі орендодавець, виправлення в даті складання акту. В 2018 році подала до суду цивільний позов про визнання реєстрації вказаного договору оренди земельної ділянки недійсним.
Отже, саме ОСОБА_8 є власником даної земельної ділянки.
Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, 24.03.2019 року за добровільної згоди власника земельної ділянки проведено її огляд та постановою від 24.03.2019 року земельну ділянку визнано речовим доказом.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Перевіркою матеріалів встановлено, що що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення зберігання речових доказів та запобігання можливості його приховування чи відчуження.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, те, що предметом злочинного посягання у кримінальному провадженні є земельна ділянка, слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку, що наявні достатні підстави для арешту майна, зазначеного в клопотанні слідчого.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, які ґрунтуються на встановлених обставинах, таких як розбіжності у даті укладення договору оренди, набуття права власності на земельну ділянку, відомості про відсутність оригіналів договору оренди та ствердженням ОСОБА_8 , що вона є власником земельної ділянки..
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.

Отже доводи апелянта, задоволенню не підлягають, оскільки судове рішення є законним.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка», - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року про накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4