Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5126/19
У Х В А Л А

15 липня 2019 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання ТОВ «Сміла-2017» про скасування арешту майна,-

встановив:

ТОВ «Сміла-2017» звернулося в суд з клопотання про скасування арешту, накладеного на належне йому майно - нежитлове приміщення, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м2, а саме: приміщення 1-го поверху з №40-1 по №40-9, №40-11, №40-12, позначене за планом літерою «А5».

Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 січня 2018 року накладено арешт на нежитлове приміщення, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м, а саме: приміщення 1-го поверху з № 40-1 по № 40-9, № 40- 11. № 40-12, позначене за планом літерою «А5», а також було заборонено відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном. Арешт накладено у кримінальному провадженні № 0010208 від 23 грудня 2017 року за ст. 356 КК України.

Впродовж вже як півтора року, ведеться досудове слідство. Жодній особі не було повідомлено про підозру, не було допитано в якості свідка тощо. Товариство вбачає втручання зі сторони правоохоронних органів у права власності ТОВ «Сміла-2017» щодо вільного володіння розпорядження та користування вказаним нерухомим майном.

З незрозумілих обставин та підстав, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт, визначив, що необхідно застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою збереження речових доказів. Більше жодних обгрунтувань стосовно необхідності накладення арешту на дане нежитлове приміщення слідчим не наведено.

Вказує, що 26 грудня 2017 року слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_5 було прийнято ухвалу про відмову в накладенні арешту на майно.

Слідчий суддя в ухвалі про арешт майна не вказав, з яких підстав було встановлено, що належне власнику (ТОВ «Сміла-2017») арештоване нежитлове приміщення - визнано речовим доказом, якщо ймовірно за все, згідно з матеріалів кримінального провадження, наявного у слідчого вбачається, що нібито мало місце самоправство відносно рухомого майна (яке було зібране в присутності потерпілої та вивезено також в її присутності та присутності членів її сім`ї у вказане нею приміщення для його зберігання). І як наслідок, слідчий суддя не з`ясувавши всіх обставин справи та не дослідивши дійсність існуючих правовідносин, не вивчивши підстави походження права власності у ТОВ «Сміла-2017» на арештоване житлове приміщення, всупереч КПК України здійснює накладення арешту на нерухоме майно, яке взагалі не має ніякого відношення до даної кримінальної справи, провадження в якій порушено по ст. 356 КК України.

Отже, на сьогоднішній день накладено арешт на належне ТОВ «Сміла-2017» нерухоме майно, проте Товариство вважає, що підстав для продовження дії арешту майна не має, оскільки наявний арешт фактично обмежує його права як власника на дане нерухоме майно, а тому арешт має бути скасований.

ТОВ «Сміла-2017» вважає, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, не є та не може бути предметом доказування у даній кримінальній справі, оскільки органами досудового розслідування належними та допустимими доказами не доведено, що нерухоме майно товариства може мати якесь доказове значення у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, при розгляді даного клопотання, слід врахувати положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В цьому контексті, протягом всього часу даного досудового провадження ТОВ «Сміла- 2017» зауважує про помилковість доводів прокурора, слідчих про те, що накладення арешту на спірне нерухоме майно не порушить права власності ТОВ «Сміла-2017» оскільки, як зазначено у ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, невиправдане втручання та обмеження будь-якого із зазначених елементів, які становлять зміст права власності, призведе до свавільного порушення захищеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на мирне володіння своїм майном.

Впродовж всього часу досудового розслідування, ні слідчими ні прокурорами не доведено того факту, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, має доказове значення для даного кримінального провадження, тому, як наслідок, слідчий суддя має дійти висновку про відсутність підстав для подальшого існування арешту.

В судовому засіданні представник ТОВ «Сміла-2017» ОСОБА_4 клопотання про арешт майна підтримала, просила задовольнити його повністю.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не надано, на вимогу суду, матеріали кримінального провадження № 0010208 від 23 грудня 2017 року для їх дослідження в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 січня 2018 року накладено арешт на нежитлове приміщення, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м, а саме: приміщення 1-го поверху з № 40-1 по № 40-9, № 40- 11. № 40-12, позначене за планом літерою «А5», а також було заборонено відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном.

З ухвали вбачається, що арешт накладено з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174цьогоКодексу.

Частиною 6 статті 100 КПК України визначено, що речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права власності, поряд із якою закріплюється заборона протиправного позбавлення права власності. У п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, як загальна засада цивільного законодавства, - передбачена неприпустимість позбавлення цього права. У ст. 321 ЦК України закріплюється заборона як позбавлення права власності, так і обмеження в його здійсненні.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 червня 2016року №5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» передбачено, що особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку передбаченому статтями 174, 339 КПК до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 5 січня 2018 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

При накладенні арешту на нежитлове приміщення, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м, а саме: приміщення 1-го поверху з № 40-1 по № 40-9, № 40- 11. № 40-12, позначене за планом літерою «А5», слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що вказане нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, суду не надано допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є об`єктом кримінально протиправних дій.

Встановлено, що з моменту арешту майна, минув значний проміжок часу; відомості про причетність ТОВ «Сміла-2017» до злочину в ЄРДР не вносились, органом досудового розслідування не надно доказів того, що арештоване майно було предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, що таке майно зберегло на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не встановлено що таке одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення; не встановлено, яким чином вказане майно може бути використано як доказ у згаданому кримінальному провадженні та що таке взагалі має відношення до даного кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 січня 2018 року №712/56/18 на нежитлове приміщення, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м2, а саме: приміщення 1-го поверху з №40-1 по №40-9, №40-11, №40-12, позначене за планом літерою «А5» в частині заборони користування та володіння майном.

Керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 січня 2018 року №712/56/18 на нежитлове приміщення, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 м2, а саме: приміщення 1-го поверху з №40-1 по №40-9, №40-11, №40-12, позначене за планом літерою «А5» в частині заборони користування та володіння майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали слідчого судді проголошено 19 липня 2019 року о 08.00. год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1