Номер провадження: 21-з/813/37/19
Номер справи місцевого суду: 515/1339/16-к
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду, від 21.05.2019 року, у кримінальному провадженні № 0000282, внесеному до ЄРДР 25.05.2016 року, стосовно ОСОБА_6 , який був засуджений за ч. 3 ст. 153 КК України,-

встановив:
17 жовтня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_5 поданої в порядку ст. 380 КПК України, в якій останній просить надати роз`яснення про порядок та спосіб виконання абзацу третього резолютивної частини ухвали Одеського апеляційного суду, від 21.05.2019 року, щодо періоду (періодів), які ОСОБА_6 слід обраховувати як строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі при виконанні вироку Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.11.2018 року.

Зі змісту поданої заяви, вбачається, що 25.09.2019 року до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» для відбуття строку покарання, на підставі вироку Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.11.2018 року, прибув засуджений ОСОБА_6 .

У ході вивчення особової справи останнього було з`ясовано, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 01.09.2016 року, за ч. 3 ст. 153 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років. Строк покарання ОСОБА_6 , обчислювати з 25.05.2016 року, зараховуючи йому в строк покарання попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, від 06.12.2016 року, зазначений вирок залишено без змін.

Разом з тим, вироком Малиновського районного суду, від 16.11.2018 року, ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 393 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано частково, невідбуте покарання, призначене за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 01.09.2016 року, та остаточне призначене покарання за сукупності вироків у вигляді 12 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 17.07.2018 року.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду України, від 11.07.2018 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області, від 06.12.2016 року, щодо ОСОБА_6 , який був засуджений за ч. 3 ст. 153 КК України, скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду, від 21.05.2019 року, вирок Татарбунарського районного суду Одеської області, від 01.09.2016 року, стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, у кримінальному провадженні № 0000282, внесеному до ЄРДР 25.05.2016 року, змінено, та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання:

- строк його попереднього ув`язнення з 25.05.2016 року по 06.12.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- строк тримання під вартою з 07.12.2016 року по 11.07.2018 року включно, який не є строком попереднього ув`язнення, - з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі;

- строк попереднього ув`язнення з 12.07.2018 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 21.05.2019 року включно, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Учасникам судового провадження повідомлено про час та місце розгляду заяви, проте в судове засідання вони не прибули, що не перешкоджає її розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 34 та ч. 4 ст. 107 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Тому, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи, які наведені в заяві, апеляційний суд приходить до висновку, що слід залишити без задоволення заяву начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду від 21.05.2019 року.

Відповідно ч. 1 ст. 380 КПК України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, ухвалою роз`яснює рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

В силу вимог зазначеної норми кримінального процесуального закону, роз`ясненням рішення вважається викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Судом встановлено, що ухвалою Одеського апеляційного суду, від 21.05.2019 року, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково, а вирок Татарбунарського районного суду Одеської області, від 01.09.2016 року, стосовно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 153 КК України, змінено в частині обчислення строку попереднього ув`язнення.

Аналізуючи постановлену ухвалу апеляційний суд вважає, що судове рішення, яке просить роз`яснити начальник державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_8 , викладене доступно, логічно і послідовно, сформульовані судом висновки є чіткими і зрозумілими та не допускають подвійного тлумачення, у висновках містяться посилання на положення кримінального процесуального закону, яким керувався суд при постановленні ухвали, а її резолютивна частина містить чіткий і зрозумілий висновок та не має положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо її розуміння.

Оскільки в апеляційному порядку переглядався та змінений вирок Татарбунарського районного суду Одеської області, від 01.09.2016 року, стосовно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 153 КК України, в якому взагалі відсутня інформація з приводу вироку Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.11.2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 393 КК України, на який є посилання в заяві про роз`яснення рішення, яка наразі розглядається апеляційним судом, підстави для задоволення даної заяви в порядку ст. 380 КПК України, за наведеними в ній доводами відсутні.

Що стосується посилань з приводу роз`яснення порядку та способу виконання абзацу третього резолютивної частини ухвали Одеського апеляційного суду, від 21.05.2019 року, щодо періоду (періодів), які ОСОБА_6 слід обраховувати як строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі при виконанні вироку Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.11.2018 року, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно ст.539КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10(у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57,частини першої статті 58,частини першої статті 62 Кримінального кодексу України),11,13,13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Необхідність визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків у стадії виконання вироку виникає в таких випадках: а) якщо щодо засудженого є не приведений у виконання вирок, про який не було відомо суду, що ухвалив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за сукупністю вироків (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 "Про практику призначення судом кримінального покарання"); б) якщо під час виконання покарання, призначеного за сукупністю вироків, перший із них скасований, унаслідок чого необхідно виключити із сукупності міру покарання, призначену судом за скасованим вироком (п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.1990 р. "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків"). Зазначені питання вирішуються судом за місцем виконання вироку в порядку, передбаченому ст. 539 КПК.

Як зазначено у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 "Про практику призначення судом кримінального покарання" за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК.

Апеляційний суд звертає увагу, що заява начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_5 повинна бути подана в порядку п.11 ч.1 ст.537, ст. 539 КПК України щодо визначення порядку відбування покарання, оскільки вирішення поставлених в клопотанні питань є прерогативою місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду, від 21.05.2019 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 380, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:
Відмовити в задоволені заяви начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду, від 21.05.2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3