справа № 462/6770/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0002753 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецька, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований на АДРЕСА_1 , фактично проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 03.09.2019 року, близько 21.00 год., знаходячись на вул.Широкій у м.Львові та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом віджиму пластикового вікна, проник у житловий будинок АДРЕСА_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрав належний їй ноутбук HP 15-p004er, чим завдав потерпілій майнову шкоду в розмірі 4500 грн.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив, що не оспорює фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, від давання показань відмовився, посилаючись на те, що йому соромно за вчинене. У скоєному щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням в житло, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно роз`яснення, даного у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким злочином, вчиненими умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше не судимий (матеріали кримінального провадження, арк.68), неодружений, офіційно непрацевлаштований, проте згідно даних досудової доповіді неофіційно працює зварювальником-рихтувальником на СТО «Таксі-Мілано» у м.Києві, де скарг від керівництва не надходило, а також працює столяром за цивільно-правовим договором у ТзОВ «Ольга», де характеризується виключно позитивно, дані щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів нарколога чи психіатра відсутні.

Також суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до висновків якої виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та небезпеки для суспільства оцінюються як середні.
Виходячи з наведеного, враховуючи позицію потерпілої, викладену в поданій на адресу суду заяві, що при обранні виду і міри покарання вона покладається на розсуд суду, а також те, що заподіяна шкода відшкодована, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Між тим, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його позитивні характеристики, молодий вік, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення Львівським НДЕКЦ МВС України дактилоскопічної експертизи № 4/820 від 25.09.2019 року в розмірі 628,04 грн. та товарознавчої експертизи № 9/715 від 07.10.2019 року в розмірі 628,04 грн. (матеріали кримінального провадження, арк. 40, 63), а разом 1256,08 грн., оскільки проведення вказаних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1256,08 грн.

Речовий доказ ноутбук марки HP, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 (матеріали кримінального провадження, арк. 55,57), повернути останній як власнику.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1