Провадження №11-кп/801/1040/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2019 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватись,

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватись, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст. 28 Конституції України та звільнити ОСОБА_6 достроково, оскільки зникли пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань.

Суд першої інстанції, заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали клопотання та особової справи відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , так як вироком Кіровоградського обласного суду від 24.03.1999 року за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 222, ст. 69, ч. 3 ст. 142, п.п. «а», «і» ст. 93, ст. 17-93 п.п. «а», «і», «з», ст. 42, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) ОСОБА_6 засуджено до виключної міри покарання розстріл, з конфіскацією всього майна, яке являється особистою власністю засудженого. Ухвалою Верховного суду України від 19.08.1999 року вирок Кіровоградського обласного суду від 24.03.1999 року відносно ОСОБА_6 , залишено без змін. Ухвалою Кіровоградського обласного суду від 08.09.2000 року вирок Кіровоградського обласного суду від 24.03.1999 року відносно ОСОБА_6 приведено у відповідність з чинним кримінальним законодавством. Замінено ОСОБА_6 призначення покарання у виді смертної кари розстріл, з конфіскацією всього майна на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього належного його майна.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2017 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.01.1997 року по 19.08.1999 року із розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Наразі чинне кримінальне законодавство України, зокрема, стаття 81 КК України передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання з посиланням на строковий критерій визначення підстав для їх застосування, однак засудженим до довічного позбавлення волі законодавством передбачено подання клопотання про їх помилування після відбуття ними не менше двадцяти років призначеного покарання, інше законодавством України не передбачено.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу, а клопотання засудженого задовільнити, оскільки факт засудження особи до довічного позбавлення волі без реальної перспективи звільнення та визначення критеріїв необхідних для такого звільнення є порушенням ст. 3 Конвенції.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить звільнити його умовно-достроково, через відсутність підстав для його утримання в місцях відбування покарання, враховуючи його доводи зазначені в поданому клопотанні до суду першої інстанції, визнання Європейським судом з прав людини порушень ст. 3 Конвенції, через відсутність в Україні механізму умовно-дострокового звільнення для засуджених до довічного позбавлення волі, та необхідності застосування міжнародного права.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав подані апеляційні скарги в інтересах засудженого ОСОБА_6 з мотивів, зазначених в них та просить їх задовільнити, прокурора, який просить судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За матеріалами провадження вироком Кіровоградського обласного суду від 24.03.1999 року за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 222, ст. 69, ч. 3 ст. 142, п.п. «а», «і» ст. 93, ст. 17-93 п.п. «а», «і», «з», ст. 42, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) ОСОБА_6 засуджено до виключної міри покарання розстріл, з конфіскацією всього майна, яке являється особистою власністю засудженого. Ухвалою Верховного суду України від 19.08.1999 року вирок Кіровоградського обласного суду від 24.03.1999 року відносно ОСОБА_6 , залишено без змін. Ухвалою Кіровоградського обласного суду від 08.09.2000 року вирок Кіровоградського обласного суду від 24.03.1999 року відносно ОСОБА_6 приведено у відповідність з чинним кримінальним законодавством. Замінено ОСОБА_6 призначення покарання у виді смертної кари розстріл, з конфіскацією всього майна на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього належного його майна.

За змістом поданого ОСОБА_6 клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є занадто суворим, а тому він має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення ст. 81 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Після приведення у відповідність з чинним кримінальним законодавством вироку Кіровоградського обласного суду від 24.03.1999 року щодо ОСОБА_6 та змінення ОСОБА_6 призначеного покарання у виді смертної кари розстріл, з конфіскацією всього майна на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього належного його майна, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.

З огляду на посилання апелянтів на порушення права ОСОБА_6 з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання.

Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, інших правових підстав законодавством не передбачено.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд приходить до думки про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що можливість умовно-дострокового звільнення поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.

Ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого апеляційний суд не вбачає, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційних скарг в інтересах засудженого ОСОБА_6 не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя