Справа № 496/2017/19
Провадження № 1-кп/496/281/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря - ОСОБА_4 ,
перекладача ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Біляївський районний суд Одеської області розглядає вищезазначену справу.
ОСОБА_9 обвинувачується у скоєні злочину передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні майна за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах. Вказаним злочином потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1225 680 грн.
Відповідно до ухвали суду від 31 липня 2019 року термін тримання ОСОБА_9 під вартою спливає 28 вересня 2019 року. До вказаного терміну неможливо закінчити судовий розгляд зазначеної справи, тому прокурором до суду подано клопотання про продовження щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, оскільки ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, посилаючись на наявність достатньої кількості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду, а також може вчинити нове кримінальне злочину, зазначені ризики на цей час не відпали, що виключає застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.
Захисники обвинуваченого в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку своїх захисників.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисників, вивчивши матеріали справи, клопотання прокурора, суд дійшов до наступного.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як встановлено в судовому засіданні з наявних матеріалів справи, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Приймаючи рішення про можливість продовження строку тримання під вартою суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти: ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /дело Stogmuller против Austria/; ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /дело Stogmuller против Austria/; ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /дело Matznetter против Austria/; ризик, що особа порушить громадський порядок /дело Letellier против France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, суд виходить з того, що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_9 передбачає покарання від 8 до 13 років позбавлення волі із конфіскацією майна, що на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Безумовне не визнання вини обвинуваченим, на думку суду може свідчити на користь того, що у разі звільнення з під варти, обвинувачений може здійснювати вплив на свідків та потерпілих по вищезазначеній справі.
Так, ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Оцінюючи ризик того, що ОСОБА_9 може ухилятися від правосуддя, суд приймає до уваги те, що обвинувачений, являється громадянином іншої держави, перебуває на території України без відповідного на те дозволу, не має постійного місця мешкання на території України, місця роботи чи навчання, а тому може залишити територію України та ухилитись від виклику до суду.
Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, які інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину у конкретних умовах місця і часу та враховує, щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші данні, які характеризують особу обвинуваченого ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним продовжити ізоляцію ОСОБА_9 від суспільства, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Так, суд вважає, що заслуговують на увагу доводи прокурора, про існування ризиків того, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_9 , який перебуває на території України без законних підстав, може переховуватись від суду залишивши територію України.
Щодо клопотання захисників обвинуваченого про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю, то на даний час, суд не вбачає підстав для вказаної зміни, оскільки, на теперішній час тільки тримання під вартою, може запобігти вищезазначеним ризикам.
Суд звертає увагу, що обставини які можуть вважатись судом як істотні для зміни запобіжного заходу на більш м`який на час розгляду клопотання суду не надані, і судом не встановлені.
Інших доводів, які мають бути враховані судом, і які об`єктивно вказують на зміну тих обставин, що були підставою для обрання та подальшого продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту чи обвинуваченим не надано.
За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи до уваги викладені обставини та встановлені в судовому засіданні ризики, суд приходить до висновку про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому продовження раніше обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу зазначеній особі, у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДПтСУ в Одеській області, є виправданим.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що колегія судів не має право розглядати зазначене клопотання, оскільки ухвала суду щодо продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою від 20 червня 2019 р. скасована Миколаївським апеляційним судом, а клопотання направлено на новий розгляд. Тому на думку захисника колегія суддів не має право розглядати зазначене клопотання, проте захисником не було заявлено відвід складу суду.
З огляду на вищевикладене клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а клопотання захисників не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 23, 61, 62, 128, 177, 178, 184, 291, 331, 395 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 23 вересня 2019 року по 21 листопада 2019 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в Одеському УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
Клопотання захисників обвинуваченого про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю залишити без задоволення.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику Одеського УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 справа № 3-208/2018(2402/18).

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3