ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/4505/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/9/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6

- обвинуваченої ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2017 року у відношенні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Чугуїва Харківської області, громадянки України, росіянки, з середньою освітою, розлученої, не працюючої, зареєстрованої у якості жильця в АДРЕСА_1 , і фактично проживаючої у АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судима,
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та їй призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 обрано у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 відраховано з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Зараховано засудженій ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25.09.2014 року по 30.07.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як встановлено вироком, ОСОБА_7 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та діючи навмисно вчинила умисне протиправне заподіяння смерті своїй знайомій ОСОБА_10 за таких обставин.
09.09.2014 року біля 10 години ОСОБА_7 знаходилась у бесідці №7 на території бази відпочинку ДП ХСУ №127 - «Будівник», що розташована на березі річки Сіверський Донець на землях Есхаровської селищної ради зона №01 комплекс будівель та споруд №11 у Чугуївському районі Харківської області, де разом із своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_10 , снідала і вживала спиртні напої.
За столом між ОСОБА_10 і ОСОБА_7 виникла словесна сварка, яка перейшла в бійку, в ході якої ОСОБА_7 діючи навмисно і розуміючи можливі наслідки своїх дій, від яких може настати смерть потерпілої, свідомо допускаючи їх настання, стоячи напроти ОСОБА_10 схопивши зі столу правою рукою алюмінієвий шампур, що має загострений кінець, нанесла їм один удар в область лівого плечового суглобу по передній поверхні грудної клітини потерпілої, спричинивши таким чином, колоту рану лівої половини грудної клітки з початком по передній поверхні лівого плечового суглоба, проходом по передньо-пахвовій лінії у 1,2-у міжребер`ї з проникненням у грудну порожнину та ушкодженням легені і двостороннім пошкодженням висхідного відділу аорти.

За підсумками висновку експерта судово-медичної експертизи трупу №302-Чт/14 від 14.10.2014 року (л.с.107-110 тому кримінального провадження) у ОСОБА_10 були виявлені наступні пошкодження: колота рана (щілинної форми, з переважанням довжини над шириною, з нерівними осадженими краями, горбистими стінками, наявністю наближених до гострокутової і закругленої форми кінців) лівої половини грудної клітки з початком по передній поверхні лівого плечового суглоба, проходом по передньо-пахвовій лінії у 1,2-у міжребер`ї з проникненням у грудну порожнину та ушкодженням легені і двостороннім пошкодженням висхідного відділу аорти, що супроводжувалося крововтратою двостороннім гематороксом (2100 мл зліва і 300 мл справа), яка утворилася від одноразового прижиттєвого удару плоского, гострокінцевого колючого предмета, з гранями середньої гостроти, можливо шампуром.

Причиною смерті явилося: колоте поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням легені та аорти, що супроводжувалося крововтратою. Смерть ОСОБА_10 настала в період часу з 09 до 11 години 09 вересня 2014 року. На трупі слідів боротьби, самооборони, волочіння не знайдено. При судово-токсикологічної експертизи крові потерпілої ОСОБА_10 виявлено наявність алкоголю.
В апеляційних скаргах:
Прокурор просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2017 по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особистості обвинуваченої ОСОБА_7 , тяжкості злочину в силу його м`якості та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінальної о провадження, а саме того, що мотивувальна частина вироку, суперечить резолютивній щодо відсутності посилання на те, що обвинувачена ОСОБА_7 перебувала у стані алкогольного сп`яніння .
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України -9 років позбавлення волі, вказавши в мотивувальній частині вироку про перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння.
Вказує, , що обвинувачена своєї вини у злочині, передбаченому ч.1 ст.115 КК України не визнала, тобто у вчиненому щиро не розкаялась, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення та перевиховання не стала, та обставин, які б відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшували її покарання судом ні встановлено.
Крім того, судом встановлено наявність обтяжуючої обставини покарання відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 також не визнала (с/з від 04.02.201: та добровільно не відшкодувала.
Зазначене свідчить про відсутність бажання обвинуваченої ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.
Натомість судом позовні вимоги потерпілого задоволені частково (на суму 1000000 грн. моральної шкоди ті 9000 матеріальної шкоди).
Також, хоча судимість у ОСОБА_7 на підставі ст.89 КК України знята та погашена, однак відповідно до вимоги про судимості ОСОБА_7 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, а саме: 11 серпня 2003 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки.
Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2017 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що вважає, що під час як досудового, так і судового слідства було допущено односторонність та неповноту, висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого, кримінальний закон було не вірно застосовано, а також судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
В теперішній час, ОСОБА_7 засуджено за те, що 09.09.2014 року, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та діючи навмисно вчинила умисне протиправне заподіяння смерті своїй знайомій ОСОБА_10 .
Під час судового розгляду справи повністю знайшло своє підтвердження той факт, що ОСОБА_7 скоїла убивство ОСОБА_10 через необережність.
Так, допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 , дала покази, які є послідовними з самого початку досудового розслідування. Вона показала, що ОСОБА_10 находячись у стані сильного алкогольного оп`яніння поводила себе дуже агресивно у відношенні ОСОБА_7 . Сварка між ОСОБА_14 та Сташук, виникла за ініціативи Сташук, саме ОСОБА_15 була ініціатором сварки ті бійки. ОСОБА_7 була тверезою, алкогольних напоїв не зживала, так як приймала ліки. Лапко весь час намагалася заспокоїти ОСОБА_15 . Під час того, як ОСОБА_15 утримуючи волосся у своїй руці, притиснула ОСОБА_14 обличчям до столу, остання, почала задихатись та втрачати свідомість. Не маючи можливості розгледіти обстановку, ОСОБА_14 лівою рукою, намацавши якусь дерев`яну палку завдала удар по Сташук, намагаючись потрапити у руку останній, якою її ОСОБА_15 утримувала за волосся та притискала до столу з метою звільнитися від ОСОБА_15 та припинити насилля з її боку.
Після удару ОСОБА_15 послабила волосся, перестала притискати ОСОБА_14 до столу та відійшла. Підвівшись, ОСОБА_14 побачила, що ОСОБА_15 впала, а рядом на підлозі лежить погнутий шампур з дерев`яною ручкою і усвідомивши, що нанесла удар шампуром, а не дерев`яною палкою, почала плакати та надавати першу допомогу. Вбивати ОСОБА_16 не бажала, а удар нанесла лише з метою звільнитися, вважаючи, що завдає удар дерев`яною палкою.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що ОСОБА_7 була тверезою, алкогольних напоїв не вживала.
Поведінка ОСОБА_7 вказувала на те, що остання, не бажала вбити ОСОБА_10 .
Сварка між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виникла за ініціативи ОСОБА_15 , яка перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та поводила себе агресивно.
Саме ОСОБА_15 була ініціатором сварки. Момент завдання удару він не бачив, так як відійшов по справах.
Свідок ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_7 була тверезою, алкогольних напоїв не вживала. Сварка між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виникла за ініціативи ОСОБА_15 , яка перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та поводила себе агресивно.
Саме ОСОБА_15 була ініціатором сварки. Сташук напала на ОСОБА_14 . ОСОБА_12 твердив покази ОСОБА_14 , щодо обставин бійки зі ОСОБА_15 . Проте він показав, що не бачив момент завдання удару шампуром. Під час слідчого експерименту він показував не механізм завдання удару, якого не бачив, а лише руку, якою на його думку ОСОБА_14 нанесла удар.
Свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_7 була тверезою, алкогольних напоїв не вживала.
Крім того вона підтвердила покази ОСОБА_14 , щодо обставин бійки зі ОСОБА_15 та механізм розташування їх тіл під час бійки. Момент завдання удару вона не бачила.
Лікар швидкої допомоги, ОСОБА_18 , який виїхав на виклик показав, що ОСОБА_7 була тверезою.
Якщо б ОСОБА_14 перебувала у стані алкогольного спяніння він би це запам`ятав. Він давал ОСОБА_14 карвалол.
Під час допиту, судово-медичний експерт показав, що під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , на якому він був присутній, остання показала механізм удару шампуром у 3-х плоскостях та її покази, щодо механізму повністю відповідають тілесним ушкодженням у ОСОБА_10 .
Що стосується показів свідка ОСОБА_12 , то на слідчому експерименті його, експерта, не було. Механізм нанесення удару ОСОБА_19 показав у 2-х плоскостях, покази щодо механізму є неповними, тому в повній мірі не відповідають тілесним ушкодженням ОСОБА_10 .
Крім того експерт зазначив, що удар ОСОБА_14 був завданий з невеликою силою та не у життєво важливий орган Сташук.
Звинуваченням невірно кваліфіковано дії ОСОБА_7 в контексті ст.23, 24, 25 КПК України. ОСОБА_7 вчинила не навмисний злочин, а злочин з необережності у формі злочинної недбалості. Умислу, на завдання смерті ОСОБА_10 , вона не мала, а таким чином відсутня суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Крім того, під час всього судового розгляду суд займав явно обвинувальний ухил розгляду, порушуючи принципи безпосередності, об`єктивності та повноти розгляду.
Так суд у порушення встановленого обсягу доказів, що підлягають дослідженню, на підставі ст. 349 КПК України не виконав вимоги ст.ст. 357, 358, 359 КПК України та взагалі не дослідив матеріали кримінального провадження у тому числі усі експертизи, речові докази, відеозаписи, обмежившись лише допитами свідків, та не виконавши вимоги ст. КПК України перейшов до судових дебатів у яких виступив прокурор після чого оголосив перерву.
27.10.16 року перед виступом ОСОБА_20 та її захисника у дебатах, суд в порушення ч.5 ст.363 КПК України з власної ініціативи відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами.
Ніяких додаткових доказів жодною зі сторін кримінального провадження подано не було та клопотань про відновлення з`ясування обставин не заявлялось.
Після часткового огляду матеріалів кримінального провадження, не дослідивши речові докази та відеозапис суд, не з`ясувавши думку сторони захисту та обвинуваченої надав закінчив з`ясування обставин та знову продовжив судові дебати надавши слово обвинуваченій та мені.
У вироку ж суд взагалі послався на покази свідків, які надавалися ними під час досудового розслідування, а не на ті, які свідки давали під час допиту у суді.
Судом невірно встановлені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 .
Так, достеменно встановлено, що ОСОБА_7 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а тому необхідно виключити з обтяжуючих обставин, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується пом`якшуючих покарання обставин, то до них слід віднести повне визнання своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, позитивні характеристики ОСОБА_7 , той факт, що вона є почесним донором України та те, що вона здійснює уход за своєю пристарілою матір`ю.
Вважає, що у задоволенні цивільного позову в частини матеріальних збитків підлягає відмовленню, через ненаданням потерпілим ОСОБА_21 доказів понесених витрат.
Усе вищезазначене на думку захисника беззаперечно вказує про односторонність, неповноту та необ`єктивність допущені не лише органом досудового розслідування, а і судом.
За таких обставин провина ОСОБА_7 у вчиненні ст. 115 КК України не доведена, її дії невірно кваліфіковано та вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності за ст. 119 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2017 року змінити, перекваліфікувати її дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.119 КК України, та призначити покарання у межах санкції ст.119 із застосуванням ст.75 КК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги, обвинувачена зазначає, що вважає що судом першої інстанції не в повному обсязі були встановлені всі фактичні обставини справи , що привело до неправильної кваліфікації її дій.
На обґрунтування висновку про доведеність її вини в умисному вбивстві ОСОБА_10 , суд вказав у вироку, що обвинувачена, діючи навмисно і розуміючи можливі наслідки своїх дій, наносячи удар металевим гострим колючим предметом великої довжини в життєво важливу область тіла від плеча до шиї , де розташовані найважливіші кров`яні сосуди, свідомо допускала настання смерті потерпілої.
Тобто вона повинна була знати , що таке тілесне ушкодження може причинити смерть потерпілій. Таким чином, визнаючи її винною у злочині , передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд виходив лише з наслідків , які настали від злочинного діяння смерті потерпілої.
При цьому не було взято до уваги її ставлення до вчиненого та інші обставини.
Між тим з матеріалів кримінального провадження та доказів наданих до суду видно, що між ОСОБА_10 та обвинуваченою почалася словесна сварка .
Не стримавшись ОСОБА_10 схопила ОСОБА_14 руками за волосся і почала тягти, почавши фактично бійку.
Дані обставини були підтверджені показами свідків, та прийняті судом, що знайшло своє підтвердження у вироку.
Дії ОСОБА_15 були протиправними та завдавали обвинуваченій фізичної болі.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, а також, судового засідання, вона визнавала сам факт нанесення потерпілій одного удару шампуром , та завжди стверджувала , що не мала умислу на позбавлення життя
ОСОБА_22 був нанесений з метою звільнитись від руки ОСОБА_23 яка тримала її за волосся, та призупинити її протиправні дії щодо неї.
Вона використала шампур, як засіб захисту , який попав їй першим та був підручним .
Вважає, що за змістом закону умисне вбивство можливе лише з прямим умислом , тобто коли особа передбачала і бажала настання смерті потерпілого .
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупу №302-ЧТ/14 від 14.10.2014 р. у ОСОБА_10 , то він містить лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведенність винуватості особи у злочинні, обставин його вчинення та про його кримінальну правову кваліфікацію.
Аналізуючи механізм утворення тяжкого тілесного ушкодження, що стало причиною смерті, то воно характеризується як колото-різана рана з початком по передній поверхності лівого плечового суглоба.
Тобто, нею був нанесений удар в область лівого плечового суглоба, який не є життєво важливим органом .
У справі не доведено , що вона нанесла поранення ОСОБА_23 зі значною силою, та мала намір на позбавлення життя ОСОБА_23 , не передбачала наслідків свого протиправного діяння, а саме пошкодження легені, кров`яних судин , які супроводжувалися крововтратою.
Те , що предмет злочину-шампур мав глибоке проникнення в м`які ткані з подальшою поразкою кров`яних судин та легені, можливо це виникло від того, що вона приймала заходи, щоб звільнитися від ОСОБА_24 , а остання з силою підіймала її голову тримаючи за волосся, та саме під час протистояння , яке могло надати прискорення, був нанесений один удар . Куди саме він прийшовся , вона не бачила , а намагалася вдарити ОСОБА_23 по руці.
Про відсутність наміру на вбивство свідчить кількість нанесених ударів один удар . Я самостійно припинила свої протиправні дії відносно ОСОБА_23 , хоча , при наявності умислу на вбивство, мала реальну можливість нанести більше ударів, так як цьому ніхто не перешкоджав.
Причиною припинення своїх дій стало те, що після удару , ОСОБА_23 відпустила її волосся, та вона звільнилася .
Також автор апеляції не згодна з тим, що судом була визначена обставина , що обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння
Стверджує, що 09.09. 2016 р. не вживала алкоголь, а тільки його пригубляла.
На досудовому слідстві та в суді стверджувала, що хворіє на гіпертонію, та на час подій вживала ліки.
Саме відмова пити з ОСОБА_23 була одною з причин агресії останньої до неї.
09.09.2014р. з Чугуївського відділу поліції була госпіталізована до Чугуївської Центральної районної лікарні з діагнозом - гіпертонічна хвороба. Їй було проведено діагностичне дослідження, та взята кров.
Медичних даних про алкогольне сп`яніння не встановлено.
Також обвинувачена не згодна з розміром стягнутої моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.
Вважає її завищеною, так як вона не відповідає дійсним обставинам позбавлення життя ОСОБА_25 .
Обвинувачена зазначає, що має стійкі соціальні зв`язки, проживаю з сім`єю, має дорослу доньку, є донором, постійно працює .
По даному кримінальному провадженню вона знаходиться під вартою з 25.09.2014 р. по 30.07.2015р., та усвідомила наслідки своїх протиправних діянь, про що дуже шкодує.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, заперечував проти апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника; обвинувачену та її захисника які взаємно підтримали свої апеляційні скарги, узгодивши свою позицію остаточно просили скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції та заперечували проти скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та повторно досліджує обставини, встановлені під час кримінального провадження, та досліджує докази , що не досліджувались судом першої інстанції , у випадках , визначених цією статтею.
Клопотань про повторне дослідження доказів у даному кримінальному провадженню до та під час апеляційного розгляду ніким не заявлялось.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В поданих стороною захисту апеляційних скаргах не оспорюється факт того, що між обвинуваченою ОСОБА_7 та в наступному померлою ОСОБА_10 виник конфлікт, який мав наслідком фізичне протистояння між ними, в результаті якого ОСОБА_7 нанесла потерпілій ОСОБА_10 удар шампуром, від якого остання померла.
Натомість, стороною захисту наводяться аргументи що ОСОБА_7 не бачила знаряддя, яким нанесла потерпілій удар, оскільки в цей момент Сташук притискала її до столу.
Також, в показах наданих в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 зазначила що «… ОСОБА_10 раптово схопила її за волосся та почала пригинати до столу. З метою звільнення від захвату та припинення нападу, бажаючи вдарити по руках ОСОБА_10 , вона схопила зі столу, що потрапило під руку, а це виявився шампур, та нічого не бачачи наодмах нанесла один удар, після якого потерпіла її відпустила та впала на підлогу….»
Втім, зазначені доводи апеляційних скарг спростовуються показами свідків, допитаних судом першої інстанції.
Так свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що він працює завідуючим бази відпочинку «Будівник», яка розташована на березі річки Сіверський Донець в районі «Фігуровки». 09 вересня 2014 року біля дев`ятої години ранку в бесідці зібралися поснідати ОСОБА_10 , яка вже кілька днів відпочивала на базі, ОСОБА_7 , яка приїхала в цей ранок замовляти бесідку для відпочинку, він і його цивільна дружина ОСОБА_11 , та син ОСОБА_11 - ОСОБА_13 .. За столом він, ОСОБА_10 і ОСОБА_7 вживали горілку. В розмові між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 почалася словесна сварка, в ході якої вони застосовували нецензурну лайку і висловлювали друг другу образи. Не стримавшись, ОСОБА_10 схопила ОСОБА_7 руками за волосся і почала тягти, почавши фактично бійку.
У відповідь ОСОБА_7 піднялася з лавки, вставши у весь зріст, повернулася обличчям до ОСОБА_10 , що таким чином вони розташувалися одна проти одної, та схопивши зі столу алюмінієвий шампур нанесла ним удар у плече потерпілої. Від чого ОСОБА_10 зразу впала на підлогу та втратила свідомість.
Свідок ОСОБА_13 , пояснив, що вранці 09 вересня 2014 року він приїхав на базу відпочинку «Будівник» щоб забрати мати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для поїздки до бабусі. Біля 09 години вони стали снідати у бесідці на території бази. За столом знаходилися: з одного боку ОСОБА_12 , його мати ОСОБА_11 та він, з другого боку ОСОБА_7 і незнайома йому жінка, як визначилося потім ОСОБА_26 . За сніданком ОСОБА_7 і ОСОБА_10 вживали горілку. В ході розмови між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 почалася сварка, яка супроводжувалася нецензурною лайкою та взаємними образами. Після чого ОСОБА_10 схопила руками за волосся ОСОБА_7 , яка в цей момент сиділа на лавці і почала тягти, а ОСОБА_7 піднялася та встала у весь ріст, повернувшись до нього спиною. Що відбувалося між ними він не бачив, але раптом ОСОБА_10 стала відходити назад і падати на спину, тримаючись за плече. ОСОБА_11 піднялася із-за столу та підбігла до ОСОБА_10 , яка вже впала на підлогу та втратила свідомість. В цей момент, він побачив в руці ОСОБА_7 алюмінієвий шампур з дерев`яною рукояттю, який вона упустила на землю. Його мати ОСОБА_11 , також втратила свідомість із-за хвилювання.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює разом з цивільним чоловіком ОСОБА_12 на базі відпочинку «Будівник» і 09 вересня 2014 року біля 09 години ранку, вона зайшла до бесідки в якій знаходилися ОСОБА_12 , її син ОСОБА_27 , ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , які снідали. На столі знаходився посуд, їжа, чашки та пляшка горілки. На краю столу знаходилися кілька алюмінієвих шампурів. З одного боку столу на одній лавці сиділи ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , з другого боку столу на лавці сиділи ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , до них сіла і вона. В ході розмови за столом між ОСОБА_10 і ОСОБА_7 почалася суперечка, яка перейшла у сварку із взаємними образами та нецензурною лайкою. Потім ОСОБА_10 схопила ОСОБА_7 за волосся і стала тягнути, а ОСОБА_7 опиратися та підійматися з лавки. Вона стала їх заспокоювати словами та просила припинити бійку. Як був нанесений удар, вона не бачила, але раптом ОСОБА_10 стала відступати від ОСОБА_7 і падати на спину. Подумавши що їй стало зле, вона підбігла до ОСОБА_10 щоб підхопити під руки, але

та вже втратила свідомість і впала на землю. І в цей момент вона побачила на плечі у ОСОБА_10 отвір рани та кров, їй самій стале злі і вона втратила свідомість і прийшла до тями вже в машині сина, де їй повідомили, що ОСОБА_10 померла.
Сукупний аналіз показів названих вище свідків вказує на те, що ОСОБА_7 бачила, яке знаряддя використовувала для нанесення удару, а відтак доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника стосовно того, що вона не бачила предмету, яким наносила удар потерпілій є неспроможними.
Про неспроможність висунутої версії додатково свідчить і вказівка самої обвинуваченої у свої показах в суді першої інстанції, про те що удар вона наносила «наодмах»
Натомість, з дослідженої судом висновку судово-медичного дослідження трупа №302-Чт/14 від 14.10.2014 року вбачається, що у ОСОБА_10 встановлено: колота рана лівої половини грудної клітини з проникненням в грудну порожнину та пошкодженням легені, двостороннім пошкодженням аорти, двостороннім гематороксом, які утворилися від однократного прижиттєвого удару плоского гострокінцевого колючого предмету, можливо шампуром. Причиною смерті є саме вказане поранення.
Також, колегія суддів акцентує увагу дані встановлені висновом цього ж судово-медичного дослідження трупа стосовно глибини раньового каналу, яка складає 22 см.

Зазначене спростовує твердження апеляційних скарг сторони захисту що ОСОБА_7 нанесла удар незначної сили.

А з урахуванням вже наведених вище показів свідків стосовно взаємного розташування Лапко та Сташук один до одної в момент нанесення удару шампуром, версія обвинуваченої стосовно обставин настільки глибокого проникнення шампура в тіло ОСОБА_15 , оскільки вона ( ОСОБА_14 ) приймала заходи, щоб звільнитися від Стащук , а остання з силою підіймала її голову тримаючи за волосся, та саме під час протистояння, яке могло надати прискорення, є неспроможною.

За таких обставин комплекс доказів, досліджених судом першої інстанції, обставини спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченою потерпілій, їх направленість - нанесення удару металевим гострим колючим предметом великої довжини в життєво важливу область тіла, від плеча до шиї, де розташовані найважливіші кров`яні сосуди, вказує на те, що ОСОБА_7 свідомо допускала настання смерті потерпілої, тобто діяла з непрямим умислом.
Таким чином висновок суду про кваліфікацію дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті інший людині є правильним.
З наведених вище підстав посилання сторони захисту на таку пом`якшуючу покарання обставину як повне визнання ОСОБА_7 провини саме за ст. 119 КК України є необґрунтованим.
Також в апеляційних скаргах оспорюється факт знаходження обвинуваченої в стані алкогольного сп`яніння.
Між тим, покази названих вище свідків, які наведені у вироку свідчать про те, що на час подій злочину обвинувачена ОСОБА_7 знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони прямо вказують на те що ОСОБА_7 разом з ними вживала горілку.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в неї брався аналіз крові в Чугуївській Центральній районній лікарні 09.09.2014 року та медичні дані про алкогольне сп`яніння не встановлено, також визнаються необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_7 взагалі проходила освідування на стан алкогольного сп`яніння.
З цих же підстав колегія суддів не може погодитись із посиланням в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 на покази лікаря швидкої допомоги - свідка ОСОБА_18 , який показав, що ОСОБА_7 була твереза.
Покази даного свідка не наведені у вироку, а прохання дослідити його покази в апеляційній скарзі не містяться.
За таких обставин, посилання у вироку суду на таку обставину, що обтяжує покарання як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння є цілком обґрунтованим.
Також колегія суддів не може визнати прийнятними доводи апеляційних скарг стосовно порушень вимог кримінально процесуального закону, які на думку сторони захисту мали місце під час розгляду даного провадження в суді першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі зазначається про те, що судом не було досліджено усі експертизи, речові докази та він обмежився лише допитом свідків.
Натомість оскаржуваний вирок містить посилання на досліджені під час судового розгляду: судово-медичне дослідження трупа №302-Чт/14 від 14.10.2014 року (л.с.107-110 т.кп); слідчі експерименти від 18.09.2014 року за участю свідка ОСОБА_12 (л.с.45-47 т.кп) та від 30.10.2014 року за участю обвинуваченої ОСОБА_7 (л.с.208-209 т.кп); додатковий висновок судово-медичного експерта №9-302-Чт/14 від 31.10.2014 року (л.с.112-114 т.кп), висновок експерта судово-медичної цитології №1172-Ц/14 від 24.10.2014 року; висновок експерта №188МК-С/14 від 23.10.2014 року судово-медичної криміналістичної експертизи; висновок №977 амбулаторної судово-психіатричної експертизи (л.с.188-190 т.кп); за висновок експерта №371-Ч/14 від 10.09.2014 року.
Тобто, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 зроблено на підставі лише безпосередньо досліджених під час судового розгляду доказів.
Стосовно не дослідження судом інших доказів, таких як відеозаписи та речові докази, то сторони кримінального провадження взагалі не порушували питання про їх дослідження, а висновок суду щодо вини обвинуваченої такими доказами не обґрунтовувався.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд послався на покази свідків, які надавались ними під час досудового розслідування, а не на ті які вони давали під час допиту в суді також не можна визнати обґрунтованими, оскільки стороною захисту не оспорюється той факт, що ці свідки допитувались під час судового розгляду.
В той же час, апеляційна скарга взагалі не містить посилань на те, в чому є розбіжність між тими показами свідків які надані ними в суді та тими, які наведені у вироку.
Відтак, суд апеляційної інстанції може розглядати лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами.
Отже за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази.
Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії», від 24 листопада 2000 року «Дактарас проти Литви», від 9 листопада 2006 року «Білуха проти України» про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»)
Не можуть бути визнані обґрунтованими і посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на порушення судом першої інстанції стадій судового розгляду як на підставу для скасування судового рішення.
Так, згідно з зі ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційні скарги сторони захисту не містять посилань на те, яким чином допущені судом порушення вимог ст. 363 КПК України могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Стосовно висловлених в апеляційній скарзі захисника тверджень щодо недоведеності цивільного позову в частині матеріальних збитків, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими, оскільки апеляційна скарга не містить конкретних доводів щодо того, в чому саме полягає недоведеність розміру матеріальних збитків.
Переглядаючи вирок в частині апеляційних доводів прокурора щодо м`якості призначеного судом покарання та необхідності призначення обвинуваченій покарання у виді 9 років позбавлення волі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд зазначених вимог дотримався, врахувавши, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин, дані про її особу, яка раніше не судима, знаходиться у працездатному віці, в цілому добре характеризується за місцем проживання, має сім`ю, є донором, що вказує на її підвищену соціальну відповідальність.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин суд обґрунтовано призначив їй покарання в межах санкції статті КК України за якою кваліфіковане діяння, - у вигляді позбавлення волі, оскільки її виправлення та перевиховання можливе тільки з ізолюванням від суспільства.
В цих доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої колегія суддів вважає необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів звертає увагу і на наступне.
Відповідно до ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Отже, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.
Судимість має строковий характер.
У законі визначено, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття).
Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі сплином певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.
Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.
За таких обставин посилання прокурора в обґрунтовування апеляційної скарги на факт притягнення ОСОБА_7 в минулому до кримінальної відповідальності взагалі не ґрунтується на Законі.
Також, необгрунтованим є і посилання в апеляційній скарзі як на підставу призначення більш суворого покарання невизнання обвинуваченою своєї провини та цивільного позовоу, оскільки можливість без будь-яких наслідків не визнавати свою провину є одним з фундаментальних прав обвинуваченого.
Твердження апеляційної скарги прокурора про невідповідність мотивувальної частини вироку його резолютивній частині щодо відсутності посилання на перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими.
Так у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним зазначено, що « ОСОБА_7 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та діючи навмисно вчинила умисне протиправне заподіяння смерті своїй знайомій ОСОБА_10 за таких обставин…»
У якості обставини що обтяжує покарання ОСОБА_7 судом визнано скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Резолютивна частина вироку відповідає вимогам ч. 4 ст. 374 КПК України та не містить суперечностей з мотивувальною частиною вироку.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права та не вбачає підстав для його скасування або зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2017 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді