У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0004291 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута, Хмельницької області, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян (вісімсот п`ятдесят грн.).

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2755,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд висловив свою упередженість у вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . На його думку про це вказує той факт, що показання свідків, які підтверджують невинуватість обвинуваченого або не взято судом до уваги або навпаки зазначено, що вказані свідки підтверджують винуватість ОСОБА_6 .

Вваажає, що висновки експерта, на які послався суд у вироку є недопустимими доказами, оскільки, слідчим на експертизу направлено лише потерпілого ОСОБА_9 , а будь яких медичних документів потерпілого на експертизу не надавалось, а також медичні документи на яких ґрунтуються висновки експерта не відкривались стороні захисту та вони відсутні в матеріалах провадження.

Зауважує, що відповідно до ч.4 ст. 69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, проте висновок СМЕ №1732 від 06.11.2017р. та висновок СМЕ № 1976/1732-17 від 22.12.2017р. ґрунтуються на повідомленнях ЛШМД від 04.11.2017р. №104107, тобто судово-медичний експерт ґрунтує висновок на підставі документів які слідчий не надавав, а останній отримав з власної ініціативи.

Вважає, що висновок СМЕ №1732 від 06.11.2017р. та висновок СМЕ № 1976/1732-17 від 22.12.2017р. зібрані з порушенням норм КПК України, а тому в даному кримінальному провадженні є неналежними та недопустимими доказами.

Не погоджується захисник із цивільним позовом, який був задоволений судом, а саме вважає, що шкода спричинена потерпілому підтверджена документально в розмірі 904грн. 12коп., решта заявленої суми не нічим не підтверджена. Зауважує, що більшість медичних чеків не стосуються лікування спричиненого ушкодженнями від 04.11.2017р., а деякі медикаменти придбані потерпілим для лікування його хронічних хвороб.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 04.11.2017 року, в період часу з 12:00 до 13:00 годин в тамбурі будинку АДРЕСА_2 , що відокремлює квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 від сходинкової клітини, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт з приводу ремонтних робіт, які останній проводив в квартирі АДРЕСА_4 . Під час конфлікту, на ґрунті неприязних стосунків, що раптово виникли, діючи умисно, ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_8 рукою в обличчя, після чого обидва перемістилися в приміщення квартири АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 ще чотири удари правою та лівою рукою в область обличчя, тим самим спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця нижнього повіка правого ока, саден обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та один удар коліном в область обличчя, внаслідок чого у ОСОБА_8 утворилося тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носу, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.2 ст.125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 даних вимог закону дотримався.

Перевіривши матеріалів кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням сторони захисту, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, апеляційний суд вважає, встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_8 , який підтвердив, що 04.11.2017 року близько 13:00 годин в тамбурі будинку АДРЕСА_2 , що відокремлює квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , між ним та обвинуваченим виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 умисно наніс йому удари руками в область обличчя, та вдарив його коліном в обличчя від чого він отримав тілесні ушкодження, а саме у нього був зламаний ніс. Після чого він звернувся до Миколаївської ЛШМД за медичною допомогою.
Такі показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме висновком судово медичної експертизи №1732 від 06.11.2017 року, згідно якого у ОСОБА_8 мають місце тілесні пошкодження у вигляді синця нижнього повіка правого ока, саден обличчя, перелому кісток носу, які утворилися від 2-3-х ударних дій тупим твердим предметом, яким могли бути руки, ноги та інше, з давністю утворення біля 3-4-х діб до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я також підтверджено висновком експерта №1976/1732-17р. від 22.12.2017 року, зроблений при експертному дослідженні на підставі постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 19.12.2017 року, в якому також зазначено, що між тілесними пошкодженнями та подальшим розладом здоров`я є причиний зв`язок. По ступеню тяжкості пошкодження у вигляді перелому кісток носу відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, інші тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень. Розміщення потерпілого та нападника на момент отримання тілесних пошкоджень могло змінюватися. Потерпілому було нанесено не менш 3-4 ударних дій. Утворення наявних у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при падінні тіла на площину з висоти власного зросту малоймовірно. Утворення синця на нижньому повіку правого ока та саден на обличчі у ОСОБА_8 від нанесення удару правою чи лівою рукою не виключається. Утворення перелому кісток носу у ОСОБА_8 від нанесення удару правим або лівим коліном не виключається.
Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт пояснив, що зазначена ним в висновку №1732 від 06.11.2017 року давність утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 3-4 доби до часу огляду, не свідчить про неможливість їх отримання потерпілим 04.11.2017 року, а тому доводи апелянта про неможливість отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у дату встановлену судом, на думку апеляційного суду, є неспроможними та спростовуються фактичними обставинами встановленим під час судового розгляду, підтвердженими наведеними у вироку доказами.
Такі показання потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його визнано винним.

Посилання апелянта на недопустимість та неналежність письмових доказів, а саме висновків експерта є неспроможними. Під час повторного дослідження апеляційним судом зазначених доказів встановлено, що судово медична експертиза та додаткова судово медична експертиза були проведені відповідно до положень кримінального процесуального закону. Експерт був залучений слідчим з дотриманням вимог ст. 243 КПК України ( в редакції закону, який діяв до 03.10.2017 р.). Висновки експерта складені з дотриманням вимог ст. 101, 102 КПК України, ґрунтуються на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо та які йому стали відомі під час дослідження матеріалів. Так, експерту для дослідження був направлений потерпілий ОСОБА_8 , а для проведення додаткової експертизи слідчим експерту також було надано матеріали кримінального провадження, про що зазначено, як в постанові слідчого про залучення експерта, так і в описовій частині висновку. Висновки експерта містять обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені слідчим. За такого, суд першої інстанції вірно визнав зазначені докази належними та допустимими та послався на них у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_6 .
Також є неприйнятними доводи сторони захисту про недопустимість доказу, а саме відомостей, які містяться в протоколі слідчого експерименту проведеного з потерпілим 08.12.2017 року, у зв`язку із залученням слідчим в якості статиста працівника поліції, оскільки статті 223,240 КПК України не містять будь яких застережень, що до особи, яка залучається в якості статиста при проведені слідчого експерименту. Зазначена слідча дія проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, за такого, суд першої інстанції обґрунтовано мотивував у вироку свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого з посиланням на відомості, які містяться в протоколі слідчого експерименту.
Є безпідставними твердження сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів в з зв`язку з не дотриманням прокурором під час досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України щодо надання доступу стороні захисту матеріалів досудового розслідування.
Як встановлено під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, а саме з пояснень сторони захисту, при виконанні вимог ст. 290 КПК України, стороною обвинувачення було надано доступ стороні захисту до всіх процесуальних документів, які в подальшому подавались стороною обвинувачення суду на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. За такого, всі докази, якими суд обґрунтував свої висновки про доведеність винуватості обвинуваченого, були відкриті стороні захисту в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, атому суд вірно послався на них у вироку.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам статті 374 КПК в частині доведеності винуватості.

Що стосується рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 майнової та моральної шкоди, то апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну і відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Судом першої інстанції дотримано зазначених вимог закону при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченого на його користь матеріальних збитків та моральної шкоди.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 в результаті злочинних дій обвинуваченого отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, в тому числі перелом кісток носу, в зв`язку з чим з 14.11.2017 по 24.11.2017 р. він перебував на стаціонарному лікуванні у Миколаївській центральній районній лікарні та з 05.02.2018 р. по 16.02.2018 р. в Миколаївській обласній клінічній лікарні. На придбання ліків ним було затрачено 2755, 00 грн. Зазначені обставини підтверджуються, дослідженими судом доказами, а саме: висновками судово-медичної експертизи № 1732 від 06.11.2017 р., № 1976/1732-17 від 22.12.2017 р. копією медичних карток стаціонарного хворого, та копіями фіскальних чеків на придбання ліків.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до положень ст. 1186 ЦК України, стягнув з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 2755,00 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість, умотивованість та законність рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого 7000,00 грн на відшкодування такої шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_8 вбачається, що в цій частині він посилався на характер душевних та фізичних страждань внаслідок заподіяної шкоди здоров`ю, тривалість лікування, порушення звичайного способу життя.

В судовому засіданні потерпілий підтримав позовні вимоги. Також зазначив, що двічі перебував на стаціонарному лікуванні з приводу отриманої травми та в подальшому потребує оперативного лікування в зв`язку з отриманою травмою носу.

Рішення суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому 7000 грн., судом у вироку умотивовано належним чином. При цьому, суд обґрунтовано послався на врахування глибини та тяжкості фізичних та душевних страждань, пов`язаних із заподіянням йому тілесних ушкоджень, необхідністю проходити тривале лікування з неодноразовим оперативним втручанням, змінами, у зв`язку з цим, звичайного способу життя.

Судом першої інстанції досліджені й докази, які підтверджують розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції додержані вимоги ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами). Розмір визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди 7000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи захисника ОСОБА_5 про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при визначенні розміру майнової та моральної шкоди без є безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої є законними й обґрунтованими, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: