ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3366/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №646/6837/19
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1987 року народження, до 20 грудня 2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що сторона обвинувачення не вірно кваліфікувала його дії за ч.2 ст.186 КК України, а саме за кваліфікуючою ознакою повторності, оскільки попередня судимість за ч.3 ст.185 КК України погашена. Наголосив, що в нього на утриманні є неповнолітні діти, які потребують догляду. Указав, що суд необґрунтовано відмовив йому у наданні перекладача, у зв`язку із чим він не розуміє суті пред`явленого обвинувачення. Просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності, неодружений, не працює, що обґрунтовано свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язку обвинуваченого та можливість його переховування від правоохоронних органів та суду.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, як на підставу для обрання більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки обвинувачений та захисник не надали суду апеляційної інстанції документів на підтвердження цих відомостей. Таких відомостей не містить також матеріали судового провадження.

Також, відповідно до матеріалів провадження, обвинувачений раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, однак знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 та про наявність ризику вчинення ним нових злочинів.

Крім того, відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року, ОСОБА_8 на виклик слідчого не з`явився та переховувався від органів досудового розслідування, що на думку колегії суддів додатково свідчить про можливість переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та правосуддя.
Доводи обвинуваченого щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, з кваліфікаційною ознакою повторності позбавленні підстав.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбування покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Відповідно до матеріалів судового провадження ОСОБА_8 раніше судимий за вироком Куйбишевського районного суду м. Донецьк від 16.12.2013 року за ч.3 ст.185 КК України, тобто за тяжкий злочин, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Звільнений ОСОБА_8 17.07.2015 року по відбуттю строку покарання. Саме з цього час почався перебіг строку погашення судимості, який відповідно до п.5 ч.1 ст.89 КК України, складає 6 років.
Разом з цим, обвинуваченому ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину 30 липня 2019 року, тобто через 3 роки після відбуття покарання за вироком Куйбишевського районного суду м. Донецьк від 16.12.2013 року, а тому судимість за цим вироком є непогашеною.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 є громадянином України, уродженцем м. Синельникове Дніпропетровської області, що свідчить про відсутність законних підстав для призначення йому перекладача, а тому доводи обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: