печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :
16.09.2019 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089.

Заявник та слідчий в судове засідання не з`явились, направили заяви про розгляд клопотання без їх участі та задоволення клопотання.
В обґрунтування клопотання, заявник зазначив наступне.
У провадженні ГСУ НП України знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 за заявами ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 , приватним нотаріусом ОСОБА_5 та невстановленими слідством особами, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

У травні 2019 р., досудовим слідством було здобуто беззаперечні докази про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 під час вчинення 20.06.2011 р. нотаріальних дій, а саме посвідчення Договору дарування квартири АДРЕСА_1 , було порушено ст. 55 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» у редакції станом на час вчинення нотаріальної дії (далі за текстом ЗУ «Про нотаріат»), п.38, п.47 Розділу І глави ІІІ «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 (чинною на час вчинення нотаріальної дії).

Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження було отримано вичерпні відповіді та підтверджуючі документи, якими достеменно встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_5 20.06.2011 р. під час вчинення нотаріальних дій, а саме посвідчення Договору дарування квартири, всупереч вимог чинного законодавства України, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не перевірялася наявність чи відсутність арешту та заборони відчуження нерухомого майна, що належить особі за прізвищем « ОСОБА_6 », саме як вказано у свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також в інших правовстановлюючих документах, наданих нотаріусу під час вчинення нотаріальних дій, а перевірялася лише стосовно особи на прізвище « ОСОБА_7 ».

Нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві власності є предметом вчинення кримінального правопорушення, тому незастосування арешту на вказане приміщення перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що майно може бути повторно відчужене.

14.03.2017 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000089 від 27.11.2012 року.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи викладене, в зв`язку з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки накладення арешту на майно сприятиме меті кримінального провадження, а не накладення може призвести до незворотніх наслідків.
На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер №000, яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2018 за № 139373750 на праві власності належить ОСОБА_8 ..

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1