Код суду 233 Справа № 233/5869/17
Вирок
Іменем України
ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївки Донецької області, громадянки України, з вищою освітою, місце проживання за обвинувальним актом: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України,
В С Т А Н О В И В :
У березні-квітні 2014 року на території Донецької області створено так звану «Донецьку народну республіку» (далі - «ДНР»), що має стійку, організовану структуру військового типу, єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність, дисципліну, члени якої мають у своєму розпорядженні сукупність технічних пристроїв та засобів, що застосовуються для ураження живої сили, техніки, споруджень та інших цілей, у тому числі вогнепальну зброю, військове озброєння та техніку, якавідповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
Основною метою діяльності учасників вказаної терористичної організації є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного державного утворення «ДНР», вчинення терористичних актів, диверсій, військове протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, органам державної влади, фізичне знищення їх особового складу, залякування населення, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.
Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно до ст. 125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації. Найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України. Вищими судовими органами спеціалізованих судів є відповідні вищі суди. Відповідно до закону діють апеляційні та місцеві суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
Статтею 128 Конституції України встановлено, що перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються ВРУ безстроково в порядку, встановленому законом.
Однак ОСОБА_10 з 09 січня 2015 року по теперішній час, діючи умисно, приймає участь у терористичній, згідно ст. 1 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом», організації «Донецька народна республіка» («ДНР»), утвореної 07 квітня 2014 року у м. Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України (а саме шляхом відокремлення від України території Донецької області в порушення порядку, встановленого Конституцією України, згідно ст.ст. 2,73 якої територія України є цілісною і недоторканою, а питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом), тобто стійкому об`єднанні невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома (керівних органів) усієї організації.
З 14 квітня 2014 року на підставі Указу Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», на території Донецької області розпочата антитерористична операція, спрямована на припинення діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка», учасники якої систематично вчиняють терористичні акти (вчиняють вибухи, підпали, обстріли населених пунктів та інші злочинні дії).
07 жовтня 2014 року наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України за № 33/6/9 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.
Терористична організація «ДНР» є стійкою, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного, силового та судового блоків, які централізовано підпорядковуються лідерам організації, а також має план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.
На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до вказаних блоків.
На учасників так званої судової системи «ДНР» відповідно до плану спільних злочинних дій покладаються наступні обов`язки:
-створення так званих органів судової влади незаконного державного утворення «ДНР» та
організація їх діяльності;
- видання так званих нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів судової влади «ДНР»;
-здійснення судочинства не передбаченими законодавством України судовими органами так званої «ДНР».
Постановою незаконно утвореного органу «сонета министров ДНР» від 22 жовтня 2014 року «про судову систему» № 40-2 затверджено тимчасове положення «додаток № 1» про судову систему, відповідно до якого визначено структуру та повноваження судів терористичної організації «ДНР».
Наказом голови Верховного суду «ДНР» від 22 лютого 2016 року № 45-од затверджено «Административный регламент Верховного суда Донецкой народной республики», в якому врегульовано склад «Верховного суду», повноваження голови та його заступників, порядок роботи та інше.
Постановою «совета министров ДНР» № 27-1 від 17 серпня 2014 року затверджено «Положение о военных судах Донецкой народной республики». В даному положенні вказується про організацію та комплектування, підсудність, порядок розслідування та розгляду справ.
Постановою «совета министров ДНР» № 27-2 від 17 серпня 2014 року з метою здійснення псевдоправосуддя на захопленій терористичною організацією «ДНР» території Донецької області затверджено і введено в дію «Уголовний кодекс ДНР», а також взято за основу для використання в своїй злочинній діяльності «Уголовно- процесуальний кодекс України 1960 года», який втратив свою юридичну силу на території України у зв`язку зі вступом нового КПК України 2012 року.
Зазначені незаконні нормативно-правові акти, видані представниками терористичної організації «ДНР», якими у своїй діяльності керуються прокурори та судді, що незаконно діють на території терористичної організації «ДНР» та підтримують її діяльність, приймались всупереч чинного законодавства України та є протиправними й такими, що суперечать основоположним принципам Конституції України та іншим законодавчим актам України.
У свою чергу, ОСОБА_10 , будучи громадянкою України, маючи вищу юридичну освіту, розуміючи, що вищевказані нормативні документи є незаконними, оскільки явно прийняті всупереч Конституції України та чинному законодавству України, після захоплення проведення так званого референдуму у травні 2014 року та захоплення окремих територій Донецької області та м. Донецька членами незаконної терористичної організації «ДНР», розуміючи протиправний характер своїх дій, 09 січня 2015 року на підставі указу голови терористичної організації «ДНР» № 02 обійняла посаду «судді Центрально-Міського міжрайонного суду м. Макіївки «ДНР».
Таким чином, ОСОБА_10 , діючи умисно, незаконно, приймала участь та сприяла діяльності терористичній організації «Донецька народна Республіка», чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 258-3 КК України.
ОСОБА_10 будучи обізнаною, що стосовно неї розпочато кримінальне провадження, оголошено повідомлення про підозру, обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явилась без поважної причини більше як два рази, тому суд здійснював спеціальне судове провадження, що відповідає вимогам ст. 323 КПК України.
Вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй діяння знайшла своє підтвердження у сукупності доказів, безпосередньо досліджених та перевірених у судовому засіданні.
Так, вина ОСОБА_10 доводиться:
Показами свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснював, що на протязі 2014-2015 років він працював помічником судді Донецького апеляційного суду, з січня 2015- по 2016 рік працював на посаді судді ДНР. ОСОБА_10 працювала на посаді судді Центрально-Міського міжрайонного суду м. Макіївки ДНР. З нею він зустрічався на спільних нарадах у ВС ДНР. Крім того, спілкувався з нею з робочих питань. ОСОБА_10 розглядала кримінальні, цивільні справи і справи про адміністративні правопорушення. Між ним і нею склалися дружні робочі стосунки. На фото з соціальних мереж він впізнавав ОСОБА_10 .
Відповіддю Координаційної групи АТО (м.Маріуполь) від 10 червня 2016 року за вих. №94-кг станом на 10 червня 2016 року у Реєстрі дозволів для переміщення осіб в районі проведення АТО відсутні дані щодо ОСОБА_10 (т.1 а.п.148-149).
Відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого ВСП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_15 , суддя Центрально-Міського міжрайонного суду м. Макіївки так званої ДНР є гр. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Макіївки Донецької області, громадянка України, освіта вища юридична, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та на територію підконтрольну України не виїжджає тривалий час ( т.1 а.п.150).
Листом Слов`янського відділення поліції Краматорського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 22 грудня 2015 року за №5/1751, відповідно до якого: 14 грудня 2015 року на профілактичний облік до Слов`янського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області,як формально підпадаючий під адміністративний нагляд, поставлений ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , звільнений 10 грудня 2015 року з Макіївської виправної колонії (№32 ), умовно достроково на не відбутий термін покарання 1 рік 7 місяців 5 днів та здійснюється контроль за його поведінкою (т.2 а.п.75).
Довідкою про звільнення ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , якого було звільнено умовно - достроково на підставі постанови Центрально-Міського міжрайонного суду м. Макіївки ДНР від 02 грудня 2015 року у справі № 1и/062/785/2015 під головуванням судді ОСОБА_10 , та копією паспорту громадянина України ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 у с. Дмитрівка Слов`янського району Донецької області, який згідно сторінки паспорту з відміткою про місце проживання зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 15 лютого 2002 року (т. 2 а.п.76- 78 зворот).
Довідкою про звільнення ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , якого було звільнено умовно - достроково на підставі постанови Центрально-Міського міжрайонного суду м. Макіївки ДНР від 11 червня 2015 року у справі № 1и/062/321/2015 під головуванням судді ОСОБА_10 (т.2 а.п.80-81).
Довідкою про звільнення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , якого було звільнено умовно - достроково на підставі постанови Центрально-Міського міжрайонного суду м. Макіївки ДНР від 09 жовтня 2015 року у справі № 1и/062/607/2015 під головуванням судді ОСОБА_10 (т.2 а.п.82-84).
Формою виводу та IBD, з яких вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Макіївка Донецької області, перебуває у розшуку (т.2 а.п.90-91).
Відповідно до ухвали слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2017 року по даному кримінальному провадженню здійснювалось спеціальне досудове розслідування.
Враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії ОСОБА_10 за ч.1 ст. 258-3 КК України як участь у терористичній організації, та сприяння її діяльності, виходячи з такого.
Поняття терористичної організації визначено відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.
Так, Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року № 13 вказує, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації - то відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 13 вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.
Існування окремого судового рішення, рішення органу законодавчої чи виконавчої влади про визнання діяльності терористичною для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 258-3 КК України не вимагається. Визнання діяльності терористичною здійснюється судом у конкретному провадженні на підставі наявних матеріалів (така ж правова позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України вих. № 9 225/0/446 від 28.01.2016 року).
Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність , яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.
Отже, в ході судового розгляду справи стороною обвинувачення було доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_10 усвідомлювала, що «ДНР» діє на території України саме як терористична організація, діє на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, і обвинувачений приймав участь та сприяв діяльності терористичній організації.
Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченої ОСОБА_10 , зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином проти громадської безпеки, обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, що настали, данні про особу винної, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож, суд, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мету, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, з урахуванням особи обвинуваченого, вважає необхідним призначити покарання, необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_10 та попередження скоєння нею нових злочинів у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 258-3 КК України.
З приводу призначення додаткового покарання обвинуваченій ОСОБА_10 за ч.1 ст. 258-3 КК України у вигляді конфіскації майна суд зазначає, що відповідно до ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. В ході судового розгляду, поза розумним сумнівом, прокурором не доведено вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення з корисливих мотивів, тож підстави для застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Відомості про речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 50, 65- 67 КК України, ст.ст. 323, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -
ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України та призначити їй покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з дня її фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з його проголошення, а обвинуваченою в той же строк з моменту отримання копії вироку. Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити захиснику і прокурору.

Головуючий суддя: Судді: