ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2139/19 Справа № 200/103/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, Дніпропетровської обл., який мешкає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , також мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт залишено без задоволення. Продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 серпня 2019 року, включно, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя, оцінивши всі обставини відповідно до вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, врахувавши те, що обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і на час розгляду питання щодо доцільності продовження обвинуваченого під вартою ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 не відпали, дійшов висновку, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати розглядові справи по суті. Також враховуючи стадію судового провадження, коли свідки не допитані, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_10 впливу на свідків, частина з яких є мешканцями м. Кривий Ріг, де проживає обвинувачений. Посилання сторони захисту, що обвинувачений ОСОБА_10 має утриманців та сталі соціальні зв`язки, суд не може розцінювати як підставу зміни запобіжного заходу на більш м`який, так як вищезазначені доводи з урахуванням серйозності обвинувачення та обставин скоєння злочину, суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведеності його вини, не свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_10 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду і вказані обставини враховуються судом в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні. Суд також прийшов до висновку, що тривалий розгляд справи не може бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки термін розгляду справи пов`язаний з її складністю та процесуальною поведінкою учасників процесу. Суд також з урахуванням стадії судового провадження не вбачає підстав для зменшення розміру визначеної раніше застави, оскільки з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_10 , розміру неправомірної вигоди, тяжкості кримінального правопорушення, саме встановлена судом сума, як застава, здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, зазначених в ухвалі суду.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги, захисник обгрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та такою, шо підлягає скасуванню.
Захисник зазначає що, висновки суду не відповідають фактичним обставинам про наявність на теперішній час обставин, які свідчать на користь існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначені в ухвалі суду.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1,3-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, на думку суду, не зменшилися. на думку апелянта, висновки суду ґрунтувалися на тому, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання виключно у вигляді позбавлення волі, тобто на суворості покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим.
Між тим, як зазначалося вище, досліджені судом докази вже на теперішній час свідчать про відсутність так обставин, які б свідчили про наявність так званого «кваліфікованого» складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Захисник зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_10 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, відсутні.
Матеріали кримінального провадження, досліджені судом, свідчать про те, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання у м. Кривому Розі, яке наближено до місця судового розгляду. ОСОБА_10 проживає з родиною, має на утриманні Зх неповнолітніх дітей (одна з яких тяжко хворіє та потребує постійного лікування в умовах стаціонару) та 1 повнолітню доньку, які тільки но виповнилося 18 років, також обвинувачений допомагає батькам похилого віку. ОСОБА_10 працює, за місцем проживання та місцем здійснення адвокатської діяльності характеризується виключно позитивно, страждає на ряд серйозних захворювань. Все це свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання. Зазначені обставини в сукупності об`єктивно свідчать про те,що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_10 не буде вчиняти спроб втечі. На теперішній час ОСОБА_10 перебуває під вартою більш ніж 8 місяців, що безумовно свідчить про зменшення ризику втечі зі збігом такого значного часу, проведеного ним під вартою. Окрім того, досягнення мети запобігання спробам втечі можливе шляхом покладення на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язку, передбаченого п. 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, - а саме - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, що було б достатньою гарантією того, що мій підзахисний не буде вчиняти спроб втеч.
Захисник вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків незаконного впливу на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Не було надано суду доказів вчинення таких дій і прокурором. На думку сторони захисту, існування на теперішній час ризику чинення ОСОБА_10 перешкод кримінальному провадженню іншим чином не підтверджений жодними доказами, та, якщо він і існував на початковому етапі, на теперішній час він настільки зменшився, що фактично перестав існувати. Щодо ризику незаконного впливу на свідків, доводи, викладені в ухвалі суду, свідчать, що суд прийшов до висновку про високу ймовірність існування такого ризику, враховуючи, що частина свідків проживає в тому ж населеному пункті (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області), що й обвинувачений. Таким чином, єдиною підставою для подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою є суворість очікуваного вироку, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Захисник зазначила, що в оскаржуваній ухвалі не було визначено розміру застави, за умови внесення якої ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти, суд обмежився зазначенням того, що заставу слід залишити в розмірі, визначеному попередньою ухвалою. Згідно ж ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2018 року, якою було продовжено строк застосованого до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 січня 2019 року, слідчим суддею було визначено розмір застави за умови внесення якої ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти, - 600 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 1 057 200 грн. При цьому, не зважаючи на те, що визначений ще на початковому етапі досудового розслідування розмір застави в 7,5 разів перевищує максимальний розмір застави, визначений п. 2 абз. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, в оскаржуваній ухвалі Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська всупереч положенням ст. 182 ч.5 КПК України взагалі не було обґрунтовано, які обставини в даному кримінальному провадженні є такими, що свідчать про наявність "виключного випадку" в розумінні абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та надали суду право вийти за межі розміру застави. Крім того, в судовому засіданні 18.06.2019 року при вирішенні судом питання щодо доцільності продовження строку тримання ОСОБА_10 , під вартою прокурором також не було обґрунтовано розмір застави, який він просить встановити в разі продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність підстав для визначення застави відповідно до правил абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. Майнове становище обвинуваченого ОСОБА_10 , яке підтверджено наданими суду першої інстанції стороною захисту документами, свідчить про те, що визначений розмір застави - 600 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що на теперішній час становить вже 1 152 600 грн. в якості альтернативи для тримання мого підзахисного під вартою, є очевидно завідомо непомірним для нього, що свідчить про безальтернативність його тримання під вартою та порушує його право, гарантоване ст. 5 ч. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження № 200/103/19, 18 червня 2019 року в судовому засіданні, Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 .
Тоді ж, під час відповідного обговорення доводів клопотання прокурора стороною захисту було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, вказує, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки, у зв`язку з чим, доводи захисника в частині недоведеності вини обвинуваченого не є предметом даного судового розгляду.
Переконливих даних про те, що ці ризики зменшилися, стороною захисту не надано і під час розгляду провадження не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Крім того, колегія суддів зазначає, що строк дії оскаржуваної ухвали закінчився 16 серпня 2019 року.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 .
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року, якою продовжено ОСОБА_10 строк тримання під вартою до 16 серпня 2019 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4