ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3100/19 Справа № 185/7937/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001007 від 12 серпня 2017 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Окрім цього, судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
12 серпня 2017 року о 09.00 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 3302 УБК02» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та яким він користується на підставі нотаріальної довіреності НАТ309444, рухаючись по вулиці Західній у місті Павлограді Дніпропетровської області, наблизившись до нерегульованого перехрестя з вулицею Перемоги зупинив автомобіль у зоні дії дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» по ходу його руху. У вищевказаний час, тобто 12 серпня 2017 року о 09.00 год. водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним мопедом марки «Delta ED49QT-13» р/н НОМЕР_3 , рухаючись по правій смузі вулиці Перемоги у місті Павлоград Дніпропетровської області, наближався до нерегульованого перехрестя з вулицею Західною, яка примикала справа по ходу його руху. Надалі, 12 серпня 2017 року, приблизно о 09.00 год., рухаючись по вулиці Західній у місті Павлограді Дніпропетровської області, водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, маючи необмежену оглядовість вліво по ходу руху та об`єктивну можливість виявити мопед марки «Delta ED49QT-13» р/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , на перехресті нерівнозначних доріг, а саме вул. Західна - другорядна, вул. Центральна - головна, не надав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, поновив рух, та виїхав з вулиці Західної на вулицю Перемоги у місті Павлограді, виконуючи маневр повороту вліво. У ході подальшого зближення транспортних засобів на вулиці Перемоги водій ОСОБА_7 допустив зіткнення лівою задньою боковою частиною керованого ним автомобіля марки «ГАЗ 3302 УБК02» р/н НОМЕР_1 з передньою частиною мопеда марки «Delta ED49QT-13» р/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 , на смузі руху останнього, тобто на правій смузі вулиці Перемоги.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3.6), 16.11., та вимоги дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху, в яких вказано:
п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;
дорожній знак 2.1 «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8.,транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Порушення п. 16.11. та вимог дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійних саден голови, травматичного субкон`юнктивального крововиливу у склери обох очей, забійної рани лівого ока та підборіддя, численних саден лівого плеча, колінних суглобів, відкритого перелому променевої кістки в середньо-верхній третині лівого передпліччя зі зміщенням уламків, перелому поперечного відростку другого поперекового хребця. Виявлені при огляді рубці є наслідком загоєння забійних ран та після операційних ран.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок змінити в частині призначення покарання та стягнення моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами та стягнути з останнього на його користь 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, потерплий посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так ОСОБА_9 вказує на те, що суд хоча і врахував при призначенні покарання тяжкість злочину та особу обвинуваченого, проте не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 лише частково відшкодував йому спричинену шкоду, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Окрім цього, суд не зазначив у вироку, що у судових дебатах він просив призначити ОСОБА_7 покарання, пов`язане з позбавленням волі та позбавити його права керування транспортними засобами. На переконання потерпілого, відомості про особу обвинуваченого не свідчать про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Разом із цим, потерпілий вказує на те, що суд безпідставно зменшив суму відшкодування моральної шкоди та не врахував, що він тривалий час лікувався, не одужав дотепер та потребує хірургічного втручання для видалення металевої пластини з руки.
Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які скаргу підтримали, обвинуваченого, його захисника та прокурора, які проти задоволення скарги потерпілого заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Як видно з апеляційної скарги потерпілого, останній просить ухвалити у кримінальному провадженні новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання та збільшити суму відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Разом із цим, ОСОБА_9 не порушує питання про скасування ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку, а вказує лише на необхідність його зміни в цій частині.
З огляду на викладені обставини, враховуючи те, що вимоги апеляційної скарги в частині призначення обвинуваченому більш суворого покарання не узгоджуються з вимогами ст. 420 КПК України та не були уточнені апелянтом до початку судового розгляду, у колегії суддів відсутні підстави для перевірки доводів апеляційної скарги в частині невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Скасування вироку суду без відповідних на те вимог апеляційної скарги не відповідатиме положенням ст.ст. 404, 420, 421 КПК України, а ухвалення за цих обставин нового вироку погіршуватиме становище обвинуваченого в непередбачений законом спосіб.
При цьому, інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Переглядаючи вирок в частині заявлених ОСОБА_9 вимог про зміну вироку з підстав необхідності збільшення відшкодування завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, вирішуючи питання про обґрунтованість вироку в частині визначеної суми відшкодування завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів виходить із того, що згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпілий зазнав великих страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя, внаслідок отримання тілесних ушкоджень та необхідності лікування.
Ці обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілим вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується.
На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральних збитків в розмірі 25 тис. грн. відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілого, а тому підстави для його зменшення у колегії суддів відсутні.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що потреба у проведенні подальшого лікування, на яку вказує ОСОБА_9 , не є підставою для збільшення розміру відшкодування завданої злочином моральної шкоди, оскільки має бути стягнена після понесення відповідних витрат як матеріальна.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку в частині задоволеного судом цивільного позову, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4