Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/454/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2019 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щецін, Польща, українця, громадянина України, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований ФОП, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості, якому вручено повідомлення про підозру по кримінальному провадженню №0002173, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 187 КК України
відмовлено в обрані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 09.01.2020 року включно
інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

підозрюваний ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Так, судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, що може характеризувати його особу, як схильну до вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, під час проведення обшуку було встановлено, що ОСОБА_6 за місцем проживання відсутній та місцезнаходження його дружині також не відоме. Також, ОСОБА_6 , якому достовірно відомо про розслідування кримінального провадження щодо нього мав можливість з`явитись у найкоротший строк до органу досудового розслідування для проведення відповідних слідчих (розшукових) дій, однак цього не зробив та ухилявся від явки до органу досудового розслідування. 18.10.2019 постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук. Також, слідчим суддею при прийняті рішення щодо обрання у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу прийнято до уваги лише доводи сторони захисту, а питання щодо захисту прав потерпілого у відношенні якого вчинено кримінальне правопорушення взагалі залишено поза увагою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 повідомлено про підозру у тому, що він 16.09.2019 близько 06:45, точного часу органом досудового розслідування не встановлено на автомобілі «Шкода Октавія», сірого кольору, державний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 прибув до обслуговуючого кооперативу садово-городнього товариства «Уют» в селі Олександро-Степанівці місто Олександрія Кіровоградської області та зайняв вигідну для спостереження та втечі місце. Продовжуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи ОСОБА_6 близько 6:55 проник на територію домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та спостерігаючи за навколишньою обстановкою дочекавшись, що ОСОБА_9 вийшов з будинку напав на нього. ОСОБА_9 зачинив вхідні двері будинку та закрився лівою рукою, а саме, закрив нею голову, та підозрюваний наніс потерпілому удар невстановленим органом досудового розслідування металевим предметом довжиною близько 80 сантиметрів який він тримав в правій руці, після чого між ними розпочалася сутичка, в якій ОСОБА_9 захищався від нападника ОСОБА_6 , в результаті якої останній спричинив не менше п`яти ударів в різні частини тіла. Проте, ОСОБА_9 , вдалося відштовхнути нападника та потрапити в будинок, тримаючи ручку вхідних дверей, аби не впустити нападника. Після того, як ОСОБА_6 зрозумів, що майно ОСОБА_9 , який сховався в будинку, знаходиться на подвір`ї, узявши до рук сумку потерпілого, в якій знаходилися грошові кошти у розмірі 3000 гривень та службова документація попрямував до свого автомобіля. Після вказаних дій, ОСОБА_6 з викраденим повернувся до автомобіля та зник з місця вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Органом досудового слідства кваліфіковано дії ОСОБА_6 як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2019 у задоволенні поданого слідчим СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що надані слідчим разом з клопотанням докази є достатніми для підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Крім того, підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вважається таким, що не має судимості. При цьому, враховуючи зазначену вище поведінку ОСОБА_6 після того як він дізнався про розслідування злочину, його активні дії, спрямовані на встановлення зв`язку із слідчим і бажання дати показання у справі, добровільне з`явлення до органу поліції та повідомлення про своє місце проживання та фактичне перебування, а також враховуючи наявність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, оскільки одружений та має на утриманні малолітню дитину, суд дійшов висновку про те, що для запобігання встановленим судом ризикам достатнім буде обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово підкреслювалось, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177,178,183 КПК України
Згідно зазначених норм, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про необхідність взяття під варту судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи і, зокрема, такі фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, якою щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання встановлено, що рішення слідчого судді не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів дійшла переконання, що органом досудового слідства ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, яке внесено до ЄРДР за №0002173, санкція за вчинення якого передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до матеріалів клопотання.

До того ж, колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив, що фактично подане слідчим клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України. Зокрема, прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного ОСОБА_6 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею під час розгляду клопотання в суді першої інстанції, ОСОБА_6 після того як дізнався про розслідування злочину щодо нього сприяв слідству і бажав дати показання у справі, добровільно з`явився до органу поліції та повідомив про своє місце проживання та фактичне перебування, а також враховуючи наявність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, оскільки одружений та має на утриманні малолітню дитину, суд дійшов висновку про те, що для запобігання встановленим судом ризикам достатнім буде обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Проте, враховуючи обставини кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_6 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя.

Так, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі ухвали слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за вказаною адресою 28.09.2019 проведено обшук, у ході якого встановлено, що ОСОБА_6 за місцем проживання відсутній та місцезнаходження особи не відоме.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що становить особливу суспільну небезпеку, так як даний злочин відноситься до тяжкого умисного злочину, одружений, має на утриманні малолітню дитину.

Більше того, внаслідок ухилення підозрюваного від явки до органу слідства та неможливістю встановити працівниками оперативного підрозділу органу Національної поліції України місцезнаходження ОСОБА_6 , останньому, відповідно до положень ст.ст. 278, 111, 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, було направлено на адресу місця реєстрації та проживання підозрюваного поштовим листом АТ «Укрпошта» та підозрюваного 18.10.2019 за постановою слідчого оголошено в розшук.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, та дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки з моменту вчинення злочину, а саме з 16.09.2019 року та до 09.11.2019 року був відсутнім за місце проживання та реєстрації, а також дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, так як лише 26.12.2016 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда, останнього звільнено від відбування покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, у зв`язку з його повним фактичним відбуттям. Обізнаність про адресу проживання потерпілого та свідків робить високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вищевказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, спробує переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може вживати заходів щодо приховування слідів злочину, перешкоджати кримінальному провадженню, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, викладене вище свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею допущено необґрунтоване застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, зокрема, обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких підстав, до ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Підстав вважати, що більш м`які запобіжні заходи можуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Крім того, статтею 219 КПК України встановлено, що строк досудового розслідування має складати не більш ніж два місяці з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

В рамках кримінального провадження №0002173підозрюваному ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України було особисто вручено 09.11.2019 року.

Таким чином, відповідно до положень ст.219 КПК України, досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження №0002173 має бути закінчено до 09.01.2020 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що до підозрюваного ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише в межах строку здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002173, який закінчується 09.01.2020 року.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177-178 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати і з постановленням нової ухвали.

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави.

При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні такого заходу, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки, ОСОБА_6 обвинувачується у злочині, передбаченому ч.1 ст.187 КК України, вчиненого із застосуванням насильства, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, то керуючись ч.4 ст.183 КПК України, колегія суддів вважає про неможливість визначення застави.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 182, 183, 193, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2019 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 скасувати та постановити нову.

Клопотання слідчого СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002173, строком на 50 днів, з 11.30 год. 21.11.2019 року по 11.30 год. 09.01.2020 року.

Взяти ОСОБА_6 негайно під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Кропивницького
Апеляційного суду ОСОБА_2