Справа № 545/1072/19
Провадження № 1-в/545/269/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2019 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області клопотання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянки України, освіта середня-спеціальна, заміжньої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешкаючої в АДРЕСА_2 , раніше судимої :

-31.07.2012 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 1,75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік ; Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2013 року іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі для реального відбуття покарання,

Засуджена вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.11.2014 року за ст. 186 ч.2, 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі для реального відбуття покарання

Початок строку покарання 18.04.2016 року, кінець строку покарання 18.04.2020 року,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що вона відбула 2/3 строку покарання і довела своє виправлення.

Від засудженої та представника колонії надійшли заяви про розгляд справибез їх участі.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вважає, що засуджена за час відбування покарання не довела своє виправлення і тому не заслуговує на застосування до неї умовно дострокового звільнення.

Заслухавши думку прокурора , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання засудженої задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.537 ч.2 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ч.ч.2,3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, ОСОБА_4 раніше судима за вчинення умисних злочинів , на шлях виправлення не стала та 12.11.2014 року засуджена Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі.

За час відбування покарання, понад 3 роки, засуджена заохочень не мала, мала 2 стягнення, останнє з яких не зняте та не погашене в установленному законом порядку.

Як вбачається із характеристик на засуджену ОСОБА_4 від 04.09.2017 року, 02.04.2018 року, 27.04.2018 року , 07.05.2018 року та 01.03.2019 року, остання характеризується негативно, до підвищення загальноосвітнього рівня не прагне, належні висновки не робить, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує не завжди правильно, не проявляє готовності до самокерованої соціально-правомірної поведінки, вину у скоєному злочині визнає частково, міру покарання справедливою не вважає, позитивних планів на майбутнє не висловлює ( а.о.с. 37,57, 68,89,110).

Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії Надержиншинської виправної колонії від 04.09.2017 р. № 21, від 02.04.2018 р. № 8, від 27.04.2018 року № 10 та від 01.03.2019 року № 6, згідно яких вбачається, що засуджена не стала на шлях виправлення в зв`язку із чим їй було відмовлено у застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, заміні умов тримання, застосуванні умовно-дострокового звільнення. (а. о/с 45,67,75,118).

Як вбачається з останньої характеристики на засуджену від 07.05.2019 року ОСОБА_4 характеризується негативно, допускає порушення вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня, не залучається до оплачуваної праці, згідно особистої заяви, у відносинах з представниками адміністрації не тактовна та не ввічлива, на заходи виховного впливу не реагує, не повністю усвідомлює тяжкість скоєного злочину, не стала на шлях виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення .

Як вбачається з психологічної характеристики на засуджену ОСОБА_4 , вбачається, що остання погано стримує імпульсивність,в поведінці цинічна, відношення до оточуючих упереджене, головною якістю, що визначає її поведінку є агресивність, яка виявляється в негативному відношенні до інших осіб, характерна неадекватна реакція на зауваження, поради або прохання, виховному впливу піддається погано ( а.о.с. 91 ).

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно - дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на

всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Відмовляючи в задоволенні подання, суд враховує особу засудженої, дані про поведінку засудженої і її ставлення до праці за весь період відбування покарання, виходить з того, що єдиною та достатньою підставною умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженої, що повинно підтверджуватися її сумлінною поведінкою та ставленням до праці у процесі відбування покарання.

Таким чином, враховуючи особу засудженої, суд вважає, що вище наведені обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку та чесне ставлення до праці ОСОБА_4 за період відбування покарання і тому приходить до висновку, що необхідні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1