Справа №753/4575/17 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3037/2019 Доповідач ОСОБА_2 КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_8
секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новгородка, Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,за наступних обставин.
01 лютого 2017 року приблизно о 15 годині 34 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI L200», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому рухався у крайній лівій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку по проїзній частині Бориспільського шосе зі сторони м. Бориспіль, Київської області в напрямку Харківської площі в м. Києві, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух. Під час випередження автомобіля «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку в цій же смузі руху, змінив напрямок руху вправо, з метою випередження його по третій смузі руху, не дотримався лівого бічного безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для інших учасників дорожнього руху, продовжуючи рух та навпроти зупинки громадського транспорту «Орлятко» скоїв зіткнення з автомобілем «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_2 , з подальшим наїздом на перешкоду та перекиданням автомобіля «MITSUBISHI L200», д.н.з. НОМЕР_1 .Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 10.1, 12.1, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
В результаті даної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «MITSUBISHI L200», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 загинула на місці пригоди.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого злочину та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого через суворість, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року ухвалений відносно ОСОБА_6 , змінити в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_6 не в повній мірі було враховано, дані про особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, інвалідом 2 групи, має ряд тяжких хронічних захворювань, потребує систематичного стаціонарного лікування в психіатричному закладі, у зв`язку з чим не може утримуватись в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», не судимий, вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та просив пробачення у рідних загиблої, з власної ініціативи відшкодував витрати на поховання потерпілої, офіційно працевлаштований, характеризується позитивно.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданих збитків внаслідок загибелі потерпілої, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано і враховано вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом 2 групи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, має статус учасника бойових дій, а також думку потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та призначив ОСОБА_6 покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_6 потребує систематичного стаціонарного лікування в психіатричному закладі, у зв`язку з чим не може утримуватись в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», є безпідставними та спростовуються висновком комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 70 від 21.05.2019, згідно якого ОСОБА_6 за психічним станом може перебувати в місцях позбавлення волі, у теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує /т.2 а.с. 5-15/.
Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав для застосування ст. 75 КК України, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 до апеляційного суду не надано.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного судом покарання.
Керуючись ст. ст. 405, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4