ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2464/19 Справа № 204/1839/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000928 від 15.04.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 вересня 2019 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений раніше судимий за скоєння тяжкого злочину, з 13.05.2015 року по 13.02.2017 року обвинуваченого було оголошено у розшук у зв`язку з його переховуванням від органу досудового розслідування, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , розуміючи наявність загрози реального покарання в разі визнання його винуватим, матиме змогу переховуватися від суду в разі пом`якшення запобіжного заходу щодо нього; у зв`язку з тим, що обвинувачений раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.
У зв`язку із наведеним, суд дійшов до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, немає, а запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, у вигляді тримання під вартою, підлягає продовженню на 60 діб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт на нічний час.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що перебуває під вартою вже тривалий час, а саме два роки і шість місяців. Також, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до суду являвся за першою вимогою, не збирався ховатися чи тікати.
На думку обвинуваченого ОСОБА_7 ризики на які посилається прокурор в клопотанні є необґрунтованими, а сама тяжкість злочину не є підставою для продовження такої суворої міри покарання.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що до суду першої інстанції були надані позитивні характеристики, які підтверджують його соціальні зв`язки та те, що він не є соціально небезпечним, проте судом вони не були враховані.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000928 від 15.04.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався, востаннє до 04.08.2019 року.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 25.07.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що обвинувачений раніше судимий за скоєння тяжкого злочину, з 13.05.2015 року по 13.02.2017 року обвинуваченого було оголошено у розшуку у зв`язку з його переховуванням від органу досудового розслідування, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , розуміючи наявність загрози реального покарання в разі визнання його винуватим, матиме змогу переховуватися від суду в разі пом`якшення запобіжного заходу щодо нього; у зв`язку з тим, що обвинувачений раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також, залишається ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідка та судового експерта, оскільки дані особи не були допитані у судовому засіданні. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який на даній стадії судового розгляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що відсутні або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а сама тяжкість злочину не є підставою для продовження тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він до суду являвся за першою вимогою, не збирався ховатися чи тікати є необґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів провадження, з 13.05.2015 року по 13.02.2017 року обвинуваченого було оголошено у розшуку у зв`язку з його переховуванням від органу досудового розслідування. А тому наявність ризику переховування обвинуваченого від суду в разі пом`якшення запобіжного заходу щодо нього є встановленою та повністю обґрунтованою.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_7 на те, що до суду першої інстанції були надані позитивні характеристики, які підтверджують його соціальні зв`язки та те, що він не є соціально небезпечним, проте судом вони не були враховані, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд при постановленні ухвали вказані обставини та особу обвинуваченого врахував, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000928 від 15.04.2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4