Дата документу 21.08.2019 Справа № 335/8047/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/815/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/8047/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,

задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 06 жовтня 2019 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або застави, посилаючись на необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, та відсутність будь-яких доказів його причетності до їх вчинення, оскільки під час вчинення вказаних злочинів було затримано лише підозрюваного ОСОБА_10 , а єдиним доказом нібито причетності ОСОБА_7 до скоєння вказаних злочинів є покази свідків, відповідно до яких ОСОБА_7 був присутнім лише на початку бесіди з потерпілим, але жодних дій не вчинював; на недоведеність стороною обвинувачення та непідтвердження матеріалами провадження заявлених у клопотанні ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків у провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_7 раніше не судимий, має дружину та на утриманні трьох малолітніх дітей, постійне місце проживання та роботи, звідки позитивно характеризується, навчається в Запорізькому національному університеті на денній формі навчання; на відсутність у матеріалах провадження будь-яких даних про призначення експертиз та проведення протягом двох місяців за участі ОСОБА_7 жодних слідчих дій, невиконання яких, у тому числі, як було вказано у клопотанні, перешкоджало завершенню досудового розслідуванню.

Також просить врахувати, що в даному кримінальному провадженні відносно іншого підозрюваного ОСОБА_10 також було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, але з можливістю внесення застави.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя послався на те, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а стороною захисту не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи, зможуть запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199 КПК України.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Згідно зі змістом апеляційної скарги, апелянт не погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

Проте, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин», те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, яка підтверджується протоколами огляду місця події, слідчого експерименту, впізнання за фотознімками, огляду речей, показаннями потерпілої та свідків, лікарським свідоцтвом про смерть.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, є безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а також тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, санкцією якого передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, у тому числі, тяжкого, та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів погоджується з існуванням у даному кримінальному провадженні ризику того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, виходячи з того, що у провадженні не виявлені та не вилучені усі об`єкти та речі, що мають та можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Крім того, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки у кримінальному провадженні не встановлено всіх обставин вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень та не зібрано усіх доказів, зокрема щодо інших осіб, яким ймовірно відомі фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень або які причетні до їх вчинення.

При цьому колегія суддів враховує те, що перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Наразі судовий розгляд і дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не розпочався, тому залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілу та свідків, який, на переконання колегії суддів, є суттєвим з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованих правопорушень.

Як вважає колегія суддів, вказане свідчить про те, що наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій, наразі ці ризики не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Отже, слідчий суддя, розглядаючи вказане клопотання, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, встановив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою, заявлені слідчим ризики існують та не зменшилися до закінчення дії попередньої ухвали і в сукупності з даними про особу підозрюваного вказують на наявність підстав для продовження строку дії застосованого щодо нього запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя дослідив доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на позитивні дані про особу підозрюваного, а саме, що він раніше не судимий, має дружину та на утриманні трьох малолітніх дітей, постійне місце проживання та роботи, звідки позитивно характеризується, навчається в Запорізькому національному університеті на денній формі навчання, на думку колегії суддів, жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді і посилання апелянта на відсутність у матеріалах провадження будь-яких даних про призначення експертиз та непроведення протягом двох місяців за участі ОСОБА_7 жодних слідчих дій, оскільки, приймаючи рішення, слідчий суддя пересвідчився у наявності обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування, відсутність яких мала би бути підставою для відмови у задоволенні клопотання, що у цьому випадку не мало місця.

Що стосується доводу захисника про те, що в даному кримінальному провадженні відносно іншого підозрюваного ОСОБА_10 також було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, але з можливістю внесення застави, то він, як вважає колегія суддів, не має преюдиціального значення під час розгляду клопотання.

Крім того, колегія суддів вважає неприйнятним твердження апелянта про недоведеність стороною обвинувачення передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, а саме можливості вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки вказаний захисником ризик взагалі не був вказаний ані в клопотанні слідчого про продовження строку тримання під вартою, ані в ухвалі слідчого судді, у зв`язку з чим, колегія суддів взагалі позбавлена можливості давати йому будь-яку оцінку.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для її скасування та застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, про що захисником заявлена вимога в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 06 жовтня 2019 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: