ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1913/19 Справа № 175/1747/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року, у кримінальному провадженні № 0000585, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Підгородне Дніпропетровської області області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.07.2004 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 07.06.2007 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ст.70, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,-
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Дніпро, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.04.2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.12.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,-

за участю:
прокурора ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст. 187 КК України, у виді семи років позбавлення волі із конфіскацією усього майна. Строк покарання відраховується з 06 березня 2016 року. Зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 06 березня 2016 року по 20 червня 2017 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_10 визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст. 187 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацію усього майна. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань остаточно призначено сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна. Строк покарання відраховується з 06 березня 2016 року. Зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 06 березня 2016 року по 20 червня 2017 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання з речовими доказами та стягнуто з обвинувачених грошові кошти пов`язанні із залученням експерта.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2016 року у невстановлений час ОСОБА_10 знаходився разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1 .

Знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_8 вчинити крадіжку з будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_13 . На пропозицію ОСОБА_10 , ОСОБА_8 дав свою згоду, тим самим вступив у попередню змову з ним, спрямовану на вчинення викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, у той же день, тобто 05.03.2016 року в період часу з 21.00 години до 22.00 години, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 прибули до будинку АДРЕСА_3 , та переконавшись, що їх дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, перелізли через огорожу і потрапили на подвір`я вказаного будинку.

Знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 одягли заздалегідь підготовані матерчаті рукавички, після чого ОСОБА_10 , за допомогою шевського ножа, який був підшуканий останнім на вказаному подвір`ї, вийняв з вікна першого поверху будинку віконне скло та проник до будинку, де одразу відчинив з середини вхідні двері впустивши до будинку ОСОБА_8 .

Проникнувши до будинку АДРЕСА_3 , в якому у спальній кімнаті на першому поверсі у цей час знаходилися власник будинку ОСОБА_13 разом зі своєю знайомою ОСОБА_14 та малолітньою дитиною ОСОБА_14 ОСОБА_15 , 2014 року народження, про присутність яких ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не були обізнані, останні почали пошук цінних речей для подальшого їх викрадення, при цьому ОСОБА_10 продовжував тримати в руці шевський ніж.

У цей час ОСОБА_13 , почувши звуки присутності сторонніх осіб, вийшов із спальні до зали та побачив ОСОБА_10 і ОСОБА_8 .

ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що його та ОСОБА_8 протиправні дії перестали носити таємний характер, не зупинив своїх протиправних дій, та продовжив реалізовувати злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, напав на потерпілого ОСОБА_13 , завдавши останньому удар рукояткою шевського ножа в скронево-тім`яну ділянку голови, від якого останній впав на підлогу, при цьому, відповідно до висновку судово медичної експертизи, спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, різаної рани у лівій скронево-тім`яно-потиличній області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Далі, діючи узгоджено між собою, з єдиним умислом направленим на заволодіння чужим майном ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , руками та ногами притисли потерпілого ОСОБА_13 до підлоги з метою придушення волі останнього до спротиву.

У цей час до кімнати, суміжною зі спальнею та залою увійшла ОСОБА_14 , де побачила ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які руками притискали ОСОБА_13 до підлоги, при цьому, вона помітила кровотечу у потерпілого в скронево-тім`яній ділянці. ОСОБА_14 реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, а також життю своєї малолітньої дитини та ОСОБА_13 , вирішила не чинити спротиву ОСОБА_10 та ОСОБА_8 і виконувати усі їх накази, при цьому на вимогу останніх віддала їм свій мобільний телефон «Самсунг», моделі GT E1200i, 2013 року випуску, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи вартість якого становить 199, 60 гривень.

Продовжуючи вчиняти кримінальне правопорушення, діючи узгоджено між собою ОСОБА_10 та ОСОБА_8 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_13 , а саме: перфоратором Vorscla ПМ 3-820, 2007 року випуску, вартістю 556,14 гривень; міні дриллю DMS 135 STERN серійний номер MEGHO 71017 AU -2I0712 AW, 2007 року випуску, вартістю 322,00 гривень; комп`ютерною клавіатурою моделі LOGITECH, s/n 820-000148, 2006 року випуску, вартістю 200 гривень, мишкою комп`ютерною, моделі GEMBIRD, 2006 року випуску, вартістю 50 гривень, монітором LG, моделі LI719SQ, 17 дюймів, 2006 року випуску, вартістю 750 гривень, тюнером моделі GioneS 1016, 2012 року випуску 350 гривень; монітором LG, моделі М237 WDP РС, 23 дюйма, 2010 року випуску 4207, 90 гривень, магнітофоном Sonashis/nCD 463801028, 2004 року випуску, вартістю 225 гривень, відеокамерою, моделі Sony, s/nCCD TR718E, 2001 року випуску, вартістю 550 гривень, колонкою посилювачем моделі Sven, 2014 року випуску, вартістю 250 гривень, системним блоком персонального комп`ютера AMDAthlon 64 3200+512 Kb, в який вмонтовано: вінчестер Samsung 250 Gb 7200, 8MCasheNCQ3 SATAII 300 SpintPoint (120930), материнська плата MSIK8NNeo4 F (MS-7125-030), nForce4, DDR, PSI-E, SATA, Raid, SB 8 ch, LAN 1 GB, ATX (Socket 939) (117487), відеокартою PCIE 128 MbGigabyteRadeonX1600 ProDDR3 128 bit, 550 MHz, TV OUTDVI I (GV RX16P128P-RH) (121384), блоком живлення 400-SNE, 2006 року випуску, вартістю 1600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_10 і ОСОБА_8 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово товарознавчої експертизи на суму 9061, 04 гривні, з викраденим майном місце кримінального правопорушення покинули.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 і ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_13 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 9061, 04 гривень, а потерпілій ОСОБА_14 заподіяно майнову шкоду у розмірі 199, 60 гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 просять вирок суду змінити та перекваліфікувати дії останнього на ч.3 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді п`яти років позбавлення волі, зазначаючи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому вважає вирок суду таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а саме є незаконним, необґрунтованим та немотивованим.

Захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_10 на ч.3 ст. 186 КК України, призначивши мінімальне покарання.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що вирок суду незаконний, оскільки суд не дослідив докази з точки зору належності, допустимості достовірності і достатності, тому прийшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, так як під час судового розгляду встановлено відсутність об`єктивної сторони злочину як насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, тому захисник вважає, що дії його підзахисного слід кваліфікувати як грабіж. Крім того захисник вказує про часткове визнання вини ОСОБА_10 і достатнім часом перебуванням під вартою, у зв`язку з чим вважає необхідним та справедливим покаранням для обвинуваченого буду мінімальне за ч.3 ст. 186 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 187 КК України, у виді семи років шести місяців позбавлення волі, а ОСОБА_10 призначити за ч.3 ст. 187 КК України, вісім років позбавлення волі.
Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що вирок суду стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є незаконним, немотивованим в частині призначення покарання за ч.3 ст. 187 КК України, оскільки призначений обвинуваченим строк хоч і не виходить за межі санкції інкримінованої статті, але за своїм видом та розміром є несправедливим через м`якість, з тих підстав, що обвинувачені раніше судимі за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працюють, суспільно-корисною працею не займалися.

Позиція учасників апеляційного процесу.

Прокурор в апеляційному суді підтримала частково вимоги апеляційної скарги.
В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_7 просили перекваліфікувати дії обвинувачених на ч.3 ст. 186 КК України та призначити в межах санкції даної статті покарання, а у задоволені вимог прокурора просили відмовити. Також просили перерахувати строк попереднього ув`язнення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників апеляційного процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників та обвинуваченого слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд І інстанції ухвалюючи вирок цих вимог частково не дотримався.
Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України, які виразилися у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя і здоров`я, особи, яка зазнала нападу, а також погрозою застосування такого насильства, вчиненого за попередньо змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції доказами.
В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також обвинувачений ОСОБА_8 посилаються на відсутність погроз та здійснення насильницьких дій з боку обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 під час проникнення до житла, з огляду на що, апелянти вважають за потрібне перекваліфікувати дії обвинувачених з частини 3 статті 187 КК України на частину 3 статті 186 КК України як грабіж, поєднаний з проникненням у житло. Дані посилання є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Так, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в суді першої та апеляційної інстанції не заперечують факту домовленості проникнення до житла потерпілих в будинок АДРЕСА_3 05 березня 2016 року. Під час слідчого експерименту обвинувачені показали, яким чином вчиняли напад на потерпілих, що підтверджується відповідними протоколами від 07 та 08 квітня 2016 року і відтвореному в суді І інстанції дисками накопичувачами. (Т.1 а.с. 187-188, 190, 197-198, 200)
З пояснень потерпілого ОСОБА_13 наданих в суді І інстанції видно, що того ж дня приблизно о 21 годині вечора він прокинувся від шуму та вискочивши з кімнати після сну, одразу отримав удар по голові та поранення ножем, прийшовши до тями знаходився на полу, в кімнаті було двоє людей, один з яких пішов до кімнати де перебувала дружина. В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_10 забрали майно.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 06 березня 2016 року, під час огляду було виявлено та вилучено: зразок речовини бурого кольору з кімнати № 3, виріз з шпалер зі слідами речовини бурого кольору, вилучений з кімнати № 4, сапожний (чобітний) ніж, вилучений з кімнати № 3, білий рушник зі слідами речовини бурого кольору з кімнати № 3, сліди з шибки вікна при вході в домоволодіння (т.1, а.п.10-23).
Висновком експерта № 114к від 14.03.2016 року, виявлено, що кров потерпілого ОСОБА_13 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 (Т.1, а.с.119).
Підтвердженням того, що зразок речовини бурого кольору на змивах з підлоги, фрагментів шпалер, рушнику могло бути від потерпілого ОСОБА_13 є висновок експерта № 595 від 04 квітня 2016 року (т.1, а.п.171-174). Також підтвердженням того, що потерпілому були спричиненні тілесні ушкодження є висновок експерта № 1275е від 30 березня 2016 року де виявлено у ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, різаної рани у лівій скронево-тім`яно-потиличній області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та отриманні в термін на який вказує обстежений і слідчий у постанові(05 березня 2016 року приблизно о 21:00). З характеру та локалізації тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від механічної дії твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, який (які) володів (володіли) рублячо ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область голови ліворуч, і не є характерними для спричинення при падінні з висоти власного зросту та ударом об тупу тверду поверхню (Т.1, а.с.184-186).
Отже, вказаним підтверджується, що обвинуваченні ОСОБА_8 та ОСОБА_10 наносили потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження, тобто вчиняли насильницькі дії небезпечні для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Крім того, підтвердженням того, що обвинувачені вчиняли насильницькі дії та погрожували вчинити такі дії є пояснення потерпілої ОСОБА_14 , яка в суді І інстанції підтвердила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 притискали ОСОБА_13 до полу, далі пішла до іншої кімнати і повернувшись назад побачила кров у останнього та ніж у руках у ОСОБА_10 .. В подальшому вона повернулася до іншої кімнати куди зайшов ОСОБА_10 почав розпитувати де знаходиться ноутбук. Стосовно неї насильницьких дій обвинувачені не вчиняли лише наказували в погрозливій формі, а ОСОБА_10 погрожував вбити дитину в разі виклику поліції, вона дуже боялася за дитину. Також пояснила про викрадення грабіжниками майна.
Пояснення потерпілої ОСОБА_14 підтверджуються протоколом пред`явлення особи для впізнання, де остання впізнала ОСОБА_10 , як особу яка вчиняла злочин щодо неї та ОСОБА_13 (Т.1 а.с. 97-98, 100), протоколом слідчого експерименту від 06.04.2016 року та відтвореним у суді І інстанції диском-накопичувачем, де потерпіла, за участю ОСОБА_10 у присутності двох понятих, знаходячись на місці вчинення кримінального правопорушення, розказала та показала про обставини вчинення щодо неї та ОСОБА_13 розбійного нападу (Т.1, а.с.101-102, 104). Тобто, зазначеним підтверджується, що дії обвинувачених виразилися у погрожуванні застосувати насильство небезпечне для життя та здоров`я особи.
Що стосується підтвердження заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_10 майна потерпілих, то це доведено поясненнями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також висновком судово-товарознавчої експертизи № 734 від 13 квітня 2016 року (Т.1 а.с.203-210), речовими доказами(Т.1 а.с.41, 150)
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що всі надані докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, доведення винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України (розбій).
Твердження апелянтів про неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій обвинувачених як розбій, а не як грабіж, є безпідставними, з огляду на наступне.
При відмежуванні насильницького грабежу від розбою має місце конкуренція кримінально-правових норм, з яких лише одна відображає юридичні ознаки вчиненого злочину. Критерієм такого розмежування є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не несе. У розумінні ст. 187 КК України небезпечним для життя чи здоров`я насильством є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також погроза у застосуванні насильницьких дій. Намір протиправно вилучити чуже майно й обраний спосіб його досягнення, який зазвичай включає в себе сукупність цілеспрямованих дій, становлять нерозривне ціле як елементи складу одного злочину. Якщо ж кілька послідових дій, об`єднаних єдиним умислом, містять ознаки різних злочинів, передбачених конкуруючими кримінально правовими нормами, вчинене підлягає єдиній кваліфікації за ознаками більш тяжкого з них. Виходячи з наведеного діяння, спрямоване на заволодіння чужим майном, яке було розпочато як грабіж, однак під час розвитку подій переросло у розбій, підлягає кваліфікації за ст. 187 КК України.
Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України, покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засудженим внаслідок м`якості, вважає їх обґрунтованими.

Згідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.(ст. 65 КК України)
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України, належним чином не врахував, що останніми вчинено, відповідно до ст. 12 КК України, особливо тяжкий злочин, який обвинуваченні вчинили із застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я ОСОБА_13 , а також із погрозою застосування такого насильства стосовно ОСОБА_14 .. Окрім того суд І інстанції не мотивував рішення про призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк інкримінованою статтею, а також не врахував дані про обвинувачених, які вину визнали частково, раніше судимі за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працювали, суспільно-корисною працею не займалися, у зв`язку з чим призначене покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України, не відповідає загальним засадам призначення покарання, ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам обвинуваченим через м`якість, тому на підставі п.2 ч.1 ст. 420 КК України, апеляційний суд скасовує вирок суду І інстанції та ухвалює свій вирок.
Апеляційний суд призначаючи ОСОБА_8 покарання, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав частково, раніше судимий, що підтверджується, відповідною довідкою(КП Т.2 а.с.9-10), відповідно до довідки головного лікаря КЗ Дніпропетровської ЦРЛ ДОР, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває(КП Т.2 а.с.17), згідно характеристики керуючого справами виконкому Підгородненської міської ради за місцем проживання характеризується задовільно(КП Т.2 а.с.18). Висновком судово-психіатричного експерта № 46 від 09 березня 2017 року, ОСОБА_8 застосування примусових заходів примусового характеру не потребує(Т.1 а.с.191-194).
Обставини, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання, передбачені ст. 66 КК України, апеляційним судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_8 покарання, передбачена п. 1 ст. 67 КК України, апеляційний суд визнає рецидив злочину.
У зв`язку із зазначеним, апеляційний суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_8 у межах санкції передбаченої ч. 3 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі, але на більший строк чим призначено судом І інстанції, із конфіскацією усього майна, що є власністю обвинуваченого.
Призначаючи ОСОБА_10 покарання, апеляційний суд також враховує вимоги статті 65 КК України, і враховує, що ним вчинено особливо тяжкий злочин, обвинувачений відповідно до довідки ОСК МВС України раніше судимий(КП Т2 а.с.31-32), у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджено довідкою головного лікаря КЗ Дніпропетровської ЦРЛ ДОР(КП Т.2 а.с.36), згідно характеристики керуючого справами виконкому Підгородненської міської ради за місцем проживання характеризується задовільно(КП Т.2 а.с.37).
Обставини, які пом`якшують ОСОБА_10 покарання, передбачені ст. 66 КК України, апеляційним судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_10 покарання, передбачена п. 1 ст. 67 КК України, апеляційний суд визнає рецидив злочину.
Беручи до уваги вказане, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі на триваліший строк, чим призначено судом І інстанції, із конфіскацією усього майна, що є власністю обвинуваченого.
Апеляційний суд вважає, що оскільки обвинувачений після ухвалення вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року, яким його засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, 05 березня 2016 року вчинив новий злочин, тобто до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_10 слід призначити за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань.
Колегія суддів приходить до висновку, що саме таке покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є необхідним й достатнім для їх виправленню попередженню нових злочинів, воно відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників та обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Окрім цього, колегія суддів, керуючись вимогами ч.2 ст. 404 КПК України, вважає, що відповідно до ч.5 ст.72 КК України необхідно зарахувати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 березня 2016 року по 30 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до редакції Закону України № 838 - VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419, 420 КПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_17 - задовольнити частково.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 187 КК України виді семи років шести позбавлення волі, із конфіскацією усього майна.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 березня 2016 року по 30 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст. 187 КК України виді восьми років позбавлення волі, із конфіскацією усього майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України приєднати частину невідбутого покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_10 покарання виді восьми років шести місяців позбавлення волі, із конфіскацією усього майна.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 березня 2016 року по 30 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду від 07 червня 2018 року - залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, але на нього протягом трьох місяців може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Кримінального касаційного суду Верховного Суду, а обвинуваченими, які тримаються під вартою строк подачі обчислюється з моменту отримання копії рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4