Провадження №1-кс/760/5676/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0012001 від 16.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0012001 від 16.10.2017р.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0012001 від 16.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, самовільно, всупереч установленому законодавством порядку, на підставі завідомо підроблених документів зареєстрували та використовують у своїй діяльності ряд комунальних об`єктів, та на невиділених земельних ділянках здійснюють будівництво.

Так в ході досудового розслідування встановлено, що власник приміщення першого поверху, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснюючи його реконструкцію без отримання будь-яких документів на земельну ділянку здійснила збільшення його площі за рахунок комунальної землі.

Поряд з цим, відповідно до Акту обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів № 19-0239-09 від 03.04.2019 року, встановлено що документів на користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , фактична площа якого приблизно 0,4 га., не зареєстровано, цільове призначення не встановлено. Згідно з даними міського земельного кадастру щодо обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 матеріали по її інвентаризації відсутні.

Рішень Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі земельної ділянки кадастровий номер :76:061:0040к, у власність (користування) не приймала. Під час обстеження земельної ділянки спеціалістом Департаменту земельних ресурсів, розміщено одноповерхову будівлю не встановлено призначення, суб`єкти господарювання не встановлено.

На даний час відповідно до отриманої інформації згідно до реєстру прав на нерухоме майно право власності на нежилі приміщення групи приміщень№48 (в літ. А), що складаються з приміщень цокольного поверху з №1 по №9 та нежилі приміщення №1,2а, з №2 по №33 (групи приміщень №42а), з №1 по №10 (групи приміщень №48 (в літ. А) на праві приватної власності належать ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідно до відповіді із департаменту з питань державно Архітектурно- Будівельного контролю міста Києва від 29.03.2019 року за вих. № 073-2973, станом на час відповіді Департамент не реєстрував та не видавав документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .

Також Департаментом було проведено позапланову перевірку у 2017 році, за результатами якої виявлені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності про, що складено акт та видано обов`язкові до виконання приписи про зупинення підготовчих та будівельних робіт та про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 13.01.2017.

Слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування 04.04.2019 року, земельну ділянку по АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0012001.

Також зазначаэ, що одне з основних завдань яке покладається на органи досудового розслідування згідно вказаної статті це вжиття необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У зв`язку з вищевикладеним, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0012001 від 16.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд, повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий у даному кримінальному провадженні не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно не вбачається.
Долучена до клопотання слідчого постанова про визнання майна речовим доказом від 04 квітня 2019 року є формальною, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України. У ній не вказано, з яких мотивів слідчий виходив при вирішенні питання про визнання земельної ділянки речовими доказами.
Так, згідно доданого до клопотання про накладення арешту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості до якого внесені 16.10.2017 р. про кримінальне правопорушення, передбачене ст.356 КК України, відповідно до яких невстановлені особи, самовільно, всупереч установленому законодавству, на підставі завідомо підроблених документів зареєстрували та використовують у своїй діяльності ряд комунальних об`єктів.
Внесені до ЄРДР фактичні обставини не відповідають об`єктивній стороні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, згідно якої самоправство це - самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Отже, з об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак:
1) самовільним, всупереч установленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій;
2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадянином або юридичних осіб;
3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам;
4)причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.
Як слідує з клопотання прокурора та доданих до нього документів, досудове розслідування здійснюється лише на підставі внесення до ЄРДР даних про одну із ознак об`єктивної сторони ст.356 КК України.
Органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь якої з наведених вище обов`язкових ознак даного злочину, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :76:061:0040к, та нежитлові приміщення групи приміщень №48 (в літ. А), що складаються з приміщень цокольного поверху з № 1 по №9 та нежилі приміщення №1,2а, з №2 по №33 (групи приміщень №42а), з №1 по №10 (групи приміщень №48 (в літ. А) на праві приватної власності належать ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС 9-го СВРКП СУФР ГУ ДФС у м. Києві старший лейтенант податкової міліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000193 від 04.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст. 205 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1