Ухвала

іменем України

1 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №161/10178/17

провадження № 51-7255ск18

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26 червня 2019 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 скасувати, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок його м`якості та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, на думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд урахував характер і тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується та має на утриманні двох малолітніх дітей. Враховано, як те що потерпіла на суворому покаранні не наполягала, так і ту обставину, що в результаті злочину настала смерть особи. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК, суд визнав та врахував щире каяття та добровільне відшкодування збитків, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі цих даних суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо м`якості призначеного покарання таістотного порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор наводив в апеляційній скарзі, та суд апеляційної інстанції перевірив їх та обґрунтовано визнав безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_6 , є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, відповідно до ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) належним чином мотивував прийняте рішення.Підстав вважати ухвалу апеляційного суду незаконною чи необґрунтованою, на чому наполягає прокурор, колегія суддів не вбачає.

Захід примусу, призначений ОСОБА_6 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для скасування оскаржуваних рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, відсутні.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора й доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3