"30" серпня 2019 р. Справа № 363/2963/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000357 за ч. 2 ст. 296 і ч. 1 ст. 122 КК України щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,

неодруженого, офіційно непрацюючого, освіта незакінчена вища, несудимого,

встановив:

ОСОБА_4 підозрюється у заподіянні з хуліганських мотивів тілесних ушкодження середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_8 під час його спільного з ОСОБА_9 побиття й порушення громадського порядку 27.04.2019 року о 5 год. 10 хв. до 05 год. 40 хв. у м. Вишгороді по вул. Набережній, 2, б біля магазину «Еко маркет».

Досудове розслідування розпочате 02.05.2019 року.

27.08.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК України.

В суді ОСОБА_4 показав, що того дня відбувся конфлікт, який розпочав потерпілий, будучи в стані алкогольного сп`яніння, голосно висловлювався нецензурною лайкою, провокував бійку поводив себе зухвало й агресивно, а потім застосував до їхньої компанії газовий балончик, який викликав сльозогінну дію. Йому в очі потрапив газ та він не міг бачити. В той час агресивні дії потерпілого він сприймав як небезпеку. Зважаючи, що його зір значно погіршився від застосування газу, він, розмахуючи руками, намагався відшукати та забрати газований балон у потерпілого. Однак цього зробити не зміг. При цьому ствердив, що ударів потерпілому не завдавав та будь-яке побиття останнього заперечив. Конфлікт припинився і потерпілий знаходився поруч з ними.

Разом з тим, 30.08.2019 року під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 у цьому ж провадженні безпосередньо в суді свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ствердили про такі ж обставини як і ОСОБА_4 . Їх показання в повній мірі узгоджуються з дослідженим в суді відео, яке ОСОБА_9 безпосередньо й самостійно знімав на власний телефон, на якому відзнято обставини в частині початку конфлікту, неврівноваженої поведінки потерпілого й розпилювання ним газового балончику в очі іншим особам, коли до нього на той час фізичне насильство не застосовувалось.

Прокурор в суді клопотання підтримав на наполягав на його задоволенні з викладених у ньому підстав.

Сторона захисту в клопотанні просила відмовити.

Сукупність ознак, за якими потерпілий впізнав ОСОБА_4 24.05.2019 року по фотознімкам, згідно даних протоколу впізнання містять загальні риси обличчя притаманні кожній людині, є незмістовними та такими, що не дозволяють ідентифікувати саме цю особу серед інших всупереч вимог ст. 228 КПК України, коли в самому протоколі впізнання від 24.05.2019 року відсутні відомості про опитування слідчим потерпілого, перед пред`явленням йому фотознімків, про зовнішній вигляд і прикмети особи, яка підлягає впізнанню.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З даних в суді показів свідків вбачається, що ОСОБА_4 хуліганських дій не вчиняв, а навпаки потерпілий застосував до них насильство, розпорошивши газ сльозогінної дії, внаслідок чого зазнав шкоди ОСОБА_4 .

Самих тільки даних протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 24.05.2019 року та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 недостатньо для того аби стверджувати про ґрунтовну причетність ОСОБА_4 до побиття потерпілого, коли допитані безпосередньо в суді свідки ствердили про інші обставини події.

Немає в суді й підтвердження дій підозрюваного з хуліганських спонукань.

Не можна дійти висновку про таку причетність ОСОБА_4 також і з даних протоколу огляду відеозапису від 03.05.2019 року, з якого не можна встановити ні осіб, які завдавали удари потерпілому, ні кількість таких осіб.

Згідно довідки-виписки з історії хвороби ОСОБА_4 № 558359 встановлено, що 18.03.2019 року у зв`язку із закритим переломом човноподібної кістки лівої руки із зміщенням фрагментів, йому проведено оперативне втручання, накладено гіпс та заборонено будь-які фізичні навантаження. ОСОБА_4 в суді ствердив, що гіпс йому зняли лише 19.05.2019 року.

Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0207266, індивідуальної програми реабілітації інваліда № 322 та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 довічно є інвалідом з дитинства, оскільки хворіє на цукровий діабет. Разом з тим, в суді ОСОБА_4 повідомив, що приїхав 27.04.2019 року близько 5 год. разом з товаришами до кафе по АДРЕСА_2 для того щоб поїсти, оскільки стан його здоров`я викликаний хворобою може погіршитися у зв`язку з голоданням.

ОСОБА_4 в суді про обставини справи свідчив ствердно та послідовно, що сумнівів у суду не викликає, а також безпосередньо в суді підтверджено свідками, не вірити яким у суду підстав немає. Слушними є доводи сторони захисту й про те, що процесуальні дії в цьому провадженні вчинені до 27.08.2019 року проведено при розслідуванні справи приватного звинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України за відсутності обов`язкової для такої категорії справ заяви потерпілого, що є порушенням вимог ст.ст. 25, 55 і 477 КПК України і може потягнути за собою визнання доказів недопустимими.

Разом з тим обставини, які б свідчили про наявність ризиків перешкоджання слідству, незаконного впливу на свідків, потерпілого, переховування підозрюваного чи вчинення ним інших правопорушень у матеріалах клопотання відсутні.

Сам тільки факт невизнання вини особою за підозрою у вчинені злочину про наявність цих ризиків свідчити не може.

При цьому слід взяти до уваги, що підозрюваний від слідства в цьому провадженні не ухилявся, не затримувався, перебуває на свободі, самостійно прибув за найпершим викликом органу досудового слідства й донині не допитувався.

В контексті розглядуваних питань у цьому клопотанні щодо наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України на користь підозрюваного свідчить й та обставина, що з часу початку розслідування 02.05.2019 року й до 27.08.2019 року жодних слідчих дії з останнім не проводилося та він органами досудового слідства жодного разу не викликався.

Також встановлено, що підозрюваний не судимий, дані про його негативну репутацію в справі відсутні, коли він народився й постійно проживає у м. Вишгороді, є інвалідом 3-ї групи довічно та має тяжке захворювання, що потребує особливих умов харчування та приймання ліків.

Вказані обставини, а також твердження про них підозрюваного стороною обвинувачення не спростовано. Дані про його репутацію, які б свідчили про інше суду не представлено.

Крім того не можна погодитися й з доводами прокурора стосовно того, що підозра за сукупністю злочинів ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК України може бути підставою для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою в цій справі попри заборону для цього застережену в п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки за подібного підходу вказане призведе до порушення прав особи.

Пункт 3 ч. 2 ст. 183 КПК України не можна витлумачити таким чином, що при визначенні строку позбавлення волі зазначеного в санкції статті інкримінованого злочину, суд за правилами ст. 70 КК України вправі вдатися до складання майбутніх видів покарання за сукупністю злочинів. Такі доводи на вимогах КПК України не ґрунтуються.

Крім того ОСОБА_4 раніше не судимий, про підозру у вчиненні іншого злочину в розумінні вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 та Глави 22 КПК України йому не повідомлено, а дані про його переховування чи перешкоджання кримінальному провадженні є також відсутніми.

Зазначене вище підтверджується письмовими матеріалами дослідженим в суді.

Надані матеріали безумовно свідчать про причетність ОСОБА_4 до розслідуваних обставин, проте на даний час суду не надано переконливих для стороннього спостерігача обставин, які б викликали ґрунтовну підозру останнього у вчиненні хуліганських дій та заподіяння потерпілому діями ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Враховуючи викладені вище обставини в своїй сукупності та поєднанні, беручи до уваги підтверджені факти про динаміку розвитку події, суд вважає, що достатні підстави для обрання запобіжного заходу стороною обвинувачення недоведені, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись статтями 132, 176-197, 203-211, 372 КПК України,

ухвалив:

в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляції безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя