ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2712/19 Справа № 176/1447/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року про відмову у задоволенні спільного подання начальника ДУ "Жовтоводська виправна колонія (№26)" та голови спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні спільного подання начальника ДУ "Жовтоводська виправна колонія (№26)" та голови спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що враховуючи той факт, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, загальний строк призначеного покарання 5 років та значний невідбутий строк, посередню характеристику під час перебування в Криворізькій виправній колонії (№3), та те, що протягом всього строку відбування покарання отримував незначну кількість заохочень, за останній рік взагалі не отримував заохочень, суд вважає недостатнім для того, щоб прийти до висновку про його виправлення на теперішній час та за глибоким переконанням суду першої інстанції, для такого висновку потрібен більш тривалий час, протягом якого засуджений зможе довести, що він дійсно став законослухняним громадянином.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що він відбув 2/3 покарання, за час відбування покарання лише один раз з ним проведено профілактичну бесіду без застосування стягнень, має 5 заохочень, характеризується добре. Вказує, що непрацевлаштований з незалежачих від нього причин.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання залишити без зміни.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року було скасовано вирок Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_7 , перебуваючи у Криворізькій виправній колонії (№3) засуджений характеризувався посередньо, заохочень не мав; до державної установи «Жовтоводська виправна колонія (№26)» прибув 06 грудня 2015 року, на теперішній час не працевлаштований, характеризується добре, залучається до виконання робіт з благоустрою колонії установи та прилеглої території, до суспільно-корисних робіт відноситься добре та відповідально, поставлені завдання виконує вчасно та якісно. Крім того, за час відбуття покарання в ДУ «Жовтоводська виправна колонія (№26)» має 5 заохочень від 25 березня 2016 року, 01 вересня 2016 року, 09 жовтня 2017 року, 28 грудня 2017 року, 18 квітня 2018 року у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці, 08 листопада 2018 року із засудженим ОСОБА_7 було проведено профілактичну бесіду за порушення вимог п.2 р.ІІІ ПРВ УВП України, за останній рік взагалі не отримував заохочень, що не може свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Сам факт, що засуджений мав заохочення та добру характеристику за час відбування покарання в державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_7 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо того, що він за час відбування покарання лише один раз ним проведено профілактичну бесіду без застосування стягнень, має 5 заохочень, характеризується добре, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, про що наполягав у своїй апеляційній скарзі засуджений.

Щодо посилань ОСОБА_7 на те, що він непрацевлаштований з незалежачих від нього причин, то в матеріалах провадження відсутні та засудженим під час апеляційного перегляду не надані будь-які докази на підтвердження вказаних обставин. Крім того, вони не можуть впливати на факт застосування ст. 81 КК України.
Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_7 не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та не вбачає підстав до задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року про відмову у задоволенні спільного подання начальника ДУ "Жовтоводська виправна колонія (№26)" та голови спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4