н/п 1-кп/640/410/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 00003649 від 28.08.2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ніжин Чернігівської області, раніше судимого, звільнився 20.04.2018 року за відбуттям строку покарання, без місця реєстрації, проживає: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст. 187 КК України

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова на розгляді перебуває дана кримінальна справа відносно ОСОБА_7 з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст. 187 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його строк до 11.08.2019 року.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я громадян. Посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи особу обвинуваченого та тяжкість покарання, просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник вважали, що клопотання прокурора є необґрунтованим та не доведено наявність зазначених ризиків, оскільки вже допитані свідки та потерпіла.

Вислухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, що передбачено ст.331 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину з спричиненням потерпілій тілесних ушкоджень, за що передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі.

Судом також враховуються ті обставини, що обвинувачений тривалий термін перебуває під вартою, але приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення по справі «Харченко проти України», суд зазначає, що розумність строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливості конкретної справи.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення по справі «Ілійков проти Болгарії»).

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського суду з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступень суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Суд зазначає, що тримання особи під вартою є виправданим, якщо конкретні обставини дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими обставинами є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливість ухилитися від явки до суду та вчинити інший злочин.

При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про особу обвинуваченого. Так, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що той неодноразово судимий, не має місця роботи та доходів, у нього відсутнє місце реєстрації.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лабіта проти Італії» зазначається, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій вона переслідується.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись обвинуваченого від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та оцінюючи сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, суд, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовжує строк обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 вересня 2019 року без визначені розміру застави на підставі ч.4 ст. 183 КПК України.

Заявлений прокурором ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України - можливість незаконно впливати на потерпілу, свідків є недоведеним і суд виключає його, оскільки під час судового розгляду станом на теперішній час не надано доказів можливості впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу, які вже допитані в с удовому засіданні.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі №3-208/2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 29 вересня 2019 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового процесу та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3