Провадження № 1-кс/331/4575/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 17.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000106 від 17.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 09.11.2016 року рішеннями Приморсько-Посадської сільської ради 36 громадянам було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель рекреації для дачного будівництва, розташованих на території Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Розробниками землевпорядної документації ПП «Гео» та ДП «Запорізький НДПІ землеустрою», на підставі звернення вказаних громадян, розроблено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок з земель рекреаційного призначення в межах с. Приморський Посад у власність для індивідуального дачного будівництва.

Згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок рекреаційного призначення підлягають обов`язковій державній експертизі.

Згідно з п. 4.1 Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, що затверджена наказом Держкомзему України № 391 від 03.12.2004, проведення обов`язкової державної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земель рекреаційного призначення належить до відання Держгеокадастру України.

Так відповідно до висновків державної експертизи землевпорядної документації по зазначеним земельним ділянкам проектна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, а саме одним з порушень є вимоги ст. 60 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим до проектів землеустрою необхідно долучити документальне підтвердження встановлення прибережно-захисної смуги водного об`єкту.

Відповідно до висновків державної експертизи землевпорядної документації по зазначеним земельним ділянкам проектна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, а саме одним з порушень є вимоги ст. 60 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим до проектів землеустрою необхідно долучити документальне підтвердження встановлення прибережно-захисної смуги водного об`єкту.

Відповідно ст. 60 Земельного кодексу: «Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.»

Крім того, відповідно до висновків державної експертизи проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва повернуті на доопрацювання. Контроль за усуненням зауважень було покладено на Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Досудовим розслідуванням з`ясовано, що до проектів землеустрою не долучено документальне підтвердження встановлення прибережно-захисної смуги водного об`єкту - Азовського моря та вказані у висновках державної експертизи зауваження не усунені.

Всупереч вимогам законодавства, зауваження державної експертизи землевпорядної документації щодо зазначених проектів землеустрою знято, про що свідчать штампи та підписи посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області.

Відповідно до п. 110 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 Порядку ведення Державного земельного кадастру для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, разом з оригіналом погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, обов`язково подається позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації.

Протягом березня квітня 2018 року кадастровими реєстраторами відділу у Приазовському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області вищевказані земельні ділянки зареєстровані у Державному земельному кадастрі з кадастровими номерами: :02:004:0786, :02:004:0787, :02:004:0788, :02:004:0789, :02:004:0790, :02:004:0791, :02:004:0792, :02:004:0793, :02:004:0794, :02:004:0795, :02:004:0796, :02:004:0797, :02:004:0798, :02:004:0799, :02:004:0800, :02:004:0801, :02:004:0802, :02:004:0803, :02:004:0804, :02:004:0805, :02:004:0806, :02:004:0807, :02:004:0808, :02:004:0809, :02:004:0810, :02:004:0811, :02:004:0812, :02:004:0813, :02:004:0814, :02:004:0815, :02:004:0816, :02:004:0817, :02:004:0818, :02:004:0819, :02:004:0820, :02:004:0821.

Крім того, на підставі незаконно знятих зауважень державної експертизи землевпорядної документації, Ботіївською сільською радою Приазовського району Запорізької області було прийнято рішення про затвердження проектів землеустрою та надання у власність вказаних земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва в с. Приморський Посад Приазовського району Запорізької області за рахунок земель рекреаційного призначення в межах прибережної захисної смуги Азовського моря.

Під час проведення досудового розслідування, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення 10.09.2018 року слідчим суддею по справі № 331/5017/18 винесено ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів проектів землеустрою вказаних вище земельних ділянок.

На підставах зазначених ухвал було вилучено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та копії проектів землеустрою щодо відведення частини земельних ділянок.

Власником земельної ділянки площею 0,0576 га, кадастровий номер :02:004:0811, яка розташована в с. Приморський Посад Приазовського району Запорізької області відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_5 .

Слідчим СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області для забезпечення кримінального провадження відповідно до вимог ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості цього провадження, винесено постанову про визнання речовим доказом земельної ділянки площею 0,0576 га, кадастровий номер :02:004:0811, яка розташована в с. Приморський Посад Приазовського району Запорізької області.

З метою унеможливлення спроб перереєстрації вище вказаного майна та з метою його зберігання у стані, придатному для використання, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказану земельну ділянку.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, звернулася до суду із заявою про розгляд вказаного клопотання без її участі, просила суд його задовольнити.

Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчим суддею встановлено, що за фактом вчинення кримінального правопорушення 17.08.2018 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000106 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що правовою підставою для накладення арешту на майно є унеможливлення спроб вчинення дій, пов`язаних з його відчуженням та перереєстрації, крім того вказана ділянка визнана речовим доказом по справі.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 185548708 від 21.10.2019 року, власником земельної ділянки кадастровий номер: :02:004:0811 за адресою: Запорізька область, Приазовський район, с. Приморський Посад, є ОСОБА_5 (частка1/1).

При цьому в клопотанні не зазначено, яке саме відношення до кримінального провадження має ОСОБА_5 , який не є підозрюваним або обвинуваченим та не є тією особою, яка в силу Закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного або обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Із матеріалів, доданих до клопотання, слідчим не доведено того, що майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: земельна ділянка, може бути пошкоджена, зіпсована, відчужена або перереєстрована.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, як-то того, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання у те чи інше право особи повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98), оскільки у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним, а у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином, слідчий суддя не може прийти до обґрунтованого висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_5 права користування власним майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

З матеріалів клопотання встановлено, що зазначені вище підстави на час його розгляду відсутні, оскільки земельна ділянка, про арешт якої ведеться мова у клопотанні, не має тих ознак, за наявності хоча б однієї з яких, на відповідне майно може накладатись арешт в порядку ч. 1 ст. 170 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведена необхідність накладення арешту на майно, оскільки чітко не зазначені підстави та мета накладення арешту на майно, крім того, приймаючи до уваги наявність законного власника, права якого можуть бути порушені у разі накладення арешту на майно та позбавлення його права користування земельною ділянкою, не доведення належним чином слідчим необхідності застосування найбільш обтяжливого заходу забезпечення кримінального провадження, тому, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого у зв`язку із необґрунтованістю, яка, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими Законом і завданням даного кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000106 від 17.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1