Справа № 554/7822/19
Провадження № 1-кп/554/460/2019
ВИРОК

Іменем України

Дата документу 16.09.2019

16 вересня 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтава у складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави кримінальне провадження № 0000062 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, позапартійного, військовозобов`язаного, командира відділення оператор взводу управління командира дивізіону реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -

в с т а н о в и в :
08 лютого 2013 обвинувачений ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлений для її проходження до НОМЕР_2 окремої гвардійської механізованої бригади (військова частина польова НОМЕР_3 та НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_2 , де уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років.

Цього ж дня, ОСОБА_5 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2013 №9-К (по особовому складу) зараховано до списків особового складу частини, призначено на посаду командира відділення управління штабу дивізіону оператора взводу управління командира реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , та поставлено на всі види забезпечення.

03.03.2013 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2013 №13-К (по особовому складу) молодшому сержанту ОСОБА_5 присвоєно чергове військове звання «сержант».

Відповідно до вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.
Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 01.05.2015 оголошене не було.
Разом з тим, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконного ухилення від неї, 01.05.2015 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 ,та перебував за місцем свого проживання під час незаконної відсутності у частині, обов`язків військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину, або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

28.08.2019 року ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової прокуратури Полтавського гарнізону (м. Полтава, майдан Незалежності, 1-Б), із зізнанням у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Отже, ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 01.05.2015 року по 28.08.2019 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним за ст. 407 ч.4 КК України, але від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України відмовився.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи. Органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.

Обговорюючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його вік, визнання ним своєї вини та щире каяття, ненастання тяжких наслідків, та інші конкретні обставини справи, а тому суд вважає за можливе застосувати до нього ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

засудив:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1