Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
278/3178/17: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту; Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.
Надіслано судом: 26.06.2019. Зареєстровано: 27.06.2019. Забезпечено надання загального доступу: 01.07.2019.
Дата набрання законної сили: 20.06.2019
Номер судового провадження: 11-кп/4805/379/19
Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3178/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянула увідкритому судовомузасіданні взалі судув м.Житомирікримінальне провадженняза апеляційнимискаргами обвинуваченого ОСОБА_7 ,потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ,захисника ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_12 на вирок Житомирського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, не працюючого, дітей на утриманні не маючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання 5 років обмеження волі на підставі положень ч. 1 ст. 69 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави 3 659 грн. 49 коп. процесуальних витрат.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Скасувано арешт, накладений ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 1 листопада 2017 року на автомобіль марки "MERCEDES-BENZ", модель "SPRINTER 413 CDI", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", та ухвалою цього ж суду від 2 листопада 2017 року на автобус марки "РУТА СПВ 17", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", та вирішено повернути вказані транспортні засоби власникам.

Згідно вироку суду 30 жовтня 2017 року близько 6 години 10 хвилин ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем марки "MERCEDES-BENZ", модель "SPRINTER 413 CDI", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", що належить ОСОБА_13 та у якому перевозив пасажира ОСОБА_14 .

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом та рухаючись по правій смузі руху проїзної частини під`їзної дороги до м. Житомира зі сторони автодороги сполучення "Київ Чоп" в напрямку до м. Житомира, на її 2 км. + 120м., що в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області ОСОБА_7 в порушення вимог пунктів 2.3 "б", 12.3 та 13.1 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого передньою правою частиною керованого ним автомобіля здійснив зіткнення із задньою лівою частиною автобуса марки "РУТА СПВ 17", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", яким керував водій ОСОБА_15 і рухався в попутному напрямку прямо здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом № 104 "Іванівка Станишівка"

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки "MERCEDES-BENZ", модель "SPRINTER 413 CDI", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці, а пасажири автобуса марки "РУТА СПВ 17", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, водій автобуса ОСОБА_15 і пасажири ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 отримали легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Пасажири зазначеного маршрутного таксі: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 отримали легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 "б", 12.3 та 13.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного мені покарання за ч.2 ст.286 КК України, змінити та призначити покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням. Стверджує, що зробив і зробить все можливе аби допомогти і підтримати родину потерпілого, яку прекрасно знає і дружить з нею. Всі потерпілі по даній справі жодних претензій до ньогоне мають, про що заявили в суді першої інстанції, однак суд, на жаль, не зазначив і не врахував цього. Щиросердечно розкаююсь у вчиненному.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить звільнити ОСОБА_7 від покарання з випробуванням. Стверджує, що вирок несправедливим та суворим, оскільки моя позиція як потерпілої врахована не була.

В поданійапеляційній скарзіпотерпілий ОСОБА_24 просить вироксуду змінитита призначити ОСОБА_7 покаранняіз застосуваннямстатей 69та 75КК України,звільнити йоговід відбуванняпокарання звипробовуванням.Стверджує,що вироксуду є дуже суворим до обвинуваченого ОСОБА_7 , молодої інтелігентної людини, також є суттєві обставини, що пом`якшують покарання, зокрема не тільки каяття та сприяння розкриттю злочину, як зазначено в вироку, а й повне відшкодування шкоди всім потерпілим, про що було заявлено в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням. Стверджує, що під час провадження досудового розслідування та судового розгляду були встановлені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; повне добровільне відшкодування завданої йому, як потерпілому, та іншим потерпілим шкоди. За даних обставин, враховуючи особу винного, наявні усі підстави застосувати ст.69 КК України та призначити підсудному покарання нижче від найнижчої межі. Суд першої інстанції не взяв до уваги ні мою позицію щодо покарання, ні позицію всіх інших потерпілих, ні позицію прокурора, які клопотали перед судом про застосування відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України. Крім того, потерпілий стверджує, що суд не взяв до уваги та не зазначив у вироку ще одну важливу обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину - це повне добровільне відшкодування завданої йому, як потерпілому, та іншим потерпілим шкоди.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду змінити; призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку 3 роки, та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; в решті вирок суду щодо ОСОБА_7 просить залишити без змін. Стверджує, що визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції необгрунтовно підстави незастосування ст. 75 КК України, а також залишено поза увагою відношення потерпілих від кримінального правопорушення, не враховано і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке є необережним, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік та його ставлення до вчиненого, враховуючи допомогу, яку він надав потерпілим, повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, що свідчить про не байдужість ОСОБА_7 стосовно вчиненого та наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, відсутністю претензій зі сторони потерпілого та цивільного позову, з врахуванням вказаних вище пом`якшуючих обставин, разом із конкретними обставинами справи, що свідчать про те, що ОСОБА_7 , як особа не являє собою підвищено суспільно-небезпечною особою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, врахуванням особи винного. При призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги мету, визначену у ст. 50 КК України, яка полягає не лише у карі, а іі у виправлені засудженого, тобто призначені необхідного і достатнього покарання, яке повною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого і суспільства Потерпілі в судовому засіданні просили не застосовувати до обвинуваченого покарання, пов`язане із ізоляцією останнього від суспільства.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на 3 роки, поклавши на нього обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; в решті вирок залишити без змін. Стверджує, що суд залишив поза увагою той факт, що обвинуваченим повністю відшкодовано збитки, завдані потерпілим ще на стадії досудового слідства. Саме у зв`язку з цим, потерпілі під час розгляду справи по суті не наполягали на суворості покарання, а підтримали думку сторони обвинувачення щодо можливості призначення обвинуваченому покарання із застосуванням іспитового строку. Вказані обставини мають значення при виборі заходу примусу і для забезпечення його мети. Сукупність цих обставин свідчить про те, що обране ОСОБА_7 покарання без застосування ст. 75 КК України є очевидно занадто суворим. Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілих щодо виду і розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні, проте повинна судами враховуватись при призначенні покарань. Аналогічна думка висловлена в ухвалі ВССУ по справі № 5-3233км16.

В поданих запереченнях потерпіла ОСОБА_16 просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг прокурора ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_25 , а вирок Житомирського районного суду від 11.04.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 залишити в силі. Стверджує, що обвинувачений відвідав її у лікарні разом зі своїм батьком через два місяці після ДТП. Тобто, перед судом, щоб умовити не настоювати па тяжкому покаранні. Він пообіцяв надавати допомогу у лікуванні, домовились, що уплатить за лікування кошти, які навіть менші тих, що витрачені на лікування. Після вироку суду скачав, що більше платити не буде, що йому адвокат сказав не платити. Тому, ніякого щирого каяття та сприяння у лікуванні зі сторони засудженого відсутні, а тим більше повного відшкодування збитків, як вказує прокурор та захисник. Крім того, потерпіла зазначає, що неї, крім інших травм, була ЗЧМТ. Було накладено декілька швів на голові з різних сторін. Тяжкі наслідки декількох травм голови і в подальшому негативно впливають на її стан здоров`я. У неї паморочиться голова, втрачає свідомість, падає. Результатом такого падіння став перелом ноги в декільком місцях. Втратила роботу, бо після чотирьох місяців перебування на лікарняному її звільнили.

В подальшому під час апеляційного перегляду вироку суду потерпіла ОСОБА_16 в письмовій заяві від 16.07.2018 року на адресу апеляційного суду зазначила, що обвинуваченим ОСОБА_7 у повному обсязі відшкодовано їй матеріальну та моральну шкоду, і вона просить звільнити обвинуваченого від покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, а кримінальне провадження розглянути без її участі.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 та прокурор підтримали свої апеляційні скарги з викладених в них мотивів та не заперечили проти апеляційних скарг інших учасників провадження.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 надіслали апеляційному суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та не заперечили проти апеляційних скарг інших учасників провадження, прокурора, який підтримав власну апеляційну скаргу та не заперечив проти інших апеляційних скарг на вирок суду, позиції потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , викладені в надісланих апеляційному суду заявах, врахувавши вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.04.2019 року за результатами розгляду касаційних скарг учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку суду в частині призначення обвинуваченому покарання, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та щодо кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не оспорюється, та не є преметом апеляційного розгляду.

Що ж стосується питання призначеного обвинуваченому покарання, його відповідності особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, то в цій частині вирок підлягає зміні з огляду на доводи апеляційних скарг сторін кримінального провадження..

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі.

Так, вчинений ОСОБА_7 злочин за ч.2 ст.286 КК України відноситься до необережних злочинів.

При розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції було встановлено обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме його щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. При цьому, обставин, що обтяжують покарання останнього судом встановлено не було.

Крім того, аналізуючи особу обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою і до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та психолога не перебуває.

При цьому, як було встановлено з пояснень потерпілих та самого обвинуваченого у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 відшкодував потерпілим завдану злочином шкоду, та надавав їм посильну допомогу після події злочину..

Крім того, потерпілі просили не застосовувавти до обвинуваченого покарання, пов`язане з ізоляцією останнього від суспільства.

Вказану позицію щодо призначення покарання обвинуваченому висловлював і прокурор в дебатах.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , як особа, не є підвищено суспільно-небезпечною особу, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання хоча і із застосуванням ст.69 КК України, разом з тим у виді реальної міри з ізоляцією від суспільства - 5 років обмеження волі, на думку апеляційного суду, не є тим необхідним в даному випадку покаранням, яке в повній мірі буде досягати мети його застосування, а саме не тільки кари, але й насамперед виправлення особи, що в даному випадку є першочерговою метою, з огляду на обставини вчинення злочину, його необережну форму вини, а також особу обвинуваченого його відношення до вчиненого і поведінку після вчинення злочину, втому числі і щодо відшкодувння шкоди потерпілим.

При цьому призначення покарання обвинуваченому із застосуванням як ст. 69 КК України, так і ст. 75 КК України, як про то просили в апеляційних скаргах потерпілі та обвинувачений, на думку апеляційного суду, є безпідставним. Разом з тим з огляду на наведені вище обставини та можливість виправлення засудженого без відбування покарання цілком обгрунтованим буде призначення обвинуваченому покарання без застосування ст. 69 КК України в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України як основного у виді позбавлення волі на певний строк , так і додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України, визначивши при цьому відповідний іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання буде відповідати меті його застосування, сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів, а також буде достатнім обмеженням його прав та свобод у якості відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 підлягають лише частковому задоволеню виходячи з їх прохальної частини щодо застосування до обвинуваченого положень як ст.69, та і ст. 75 КК України, а апеляційна скарга захисника - задоволенню у повному обсязі..

Не може бути в повному обсязі задоволена і апеляційна скарга прокурора, оскільки прокурор в поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, визнавши ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки і на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням.

Разом з тим, у відповідності до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи, що прокурор в поданій апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, тобто покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, а тому більш м`яке, ніж реальне покарання у виді обмеження волі, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції, та вважає, що він підлягає зміні, а сама апеляційна скарга прокурора лише частковому задоволенню.

З огляду на викладене, вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає зміні відповідно до положень ст.ст. 409, 414 КПК України .

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та прокурора задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не віїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді:

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...