Справа № 147/453/17
Провадження №11-кп/801/169/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

їх захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 3 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Джугастра Крижопільського району Вінницької області, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;
запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 07.04.2017;
на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано йому в строк відбування покарання перебування в установі попереднього ув`язнення з 07.04.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Джугастра Крижопільського району Вінницької області, громадянин України, без освіти, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 07.04.2017;
на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано йому в строк відбування покарання перебування в установі попереднього ув`язнення з 07.04.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
стягнуто з обвинувачених в рівних частках на користь держави процесуальні витрати за проведення НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області судово-товарознавчої експертизи № 124 від 07.02.2017 та дактилоскопічної експертизи № 240-Д від 18.04.2017 в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 28 коп. та вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у вчиненні ними наступного.

Так, ОСОБА_7 4 лютого 2017 року у вечірню пору доби за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 розпивали спиртні напої. В подальшому у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном жительки АДРЕСА_1 ОСОБА_12 . Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою власного збагачення, 05.02.2017 близько 04:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_7 підійшли до житлового будинку ОСОБА_12 , розташованої за адресою АДРЕСА_1 , розбудили господарку та попросили відчинити вхідні двері до будинку під приводом отримання ліків, необхідних дружині ОСОБА_8 , в якої начебто піднявся тиск. Після того, як потерпіла відчинила вхідні двері будинку, ОСОБА_8 наніс їй удар кулаком в голову, від якого вона впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 наніс ще декілька ударів кулаками в голову ОСОБА_12 , спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, синців, гематом лівої половини обличчя і волосяної частини голови. В цей час ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_8 зайшов до будинку, здійснював пошук грошових коштів в кімнатах житлового будинку. Не знайшовши грошей, ОСОБА_7 підійшов до лежачої на підлозі прохідної кімнати ОСОБА_12 та наніс їй декілька ударів ногами в тулуб, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців гематом лівої половини грудей. Після цього, залишивши потерпілу лежати на підлозі веранди, ОСОБА_7 знову пройшов до житлового будинку, де в одній із кімнат відшукав та забрав грошові кошти в сумі 2500 грн, які лежали на ліжку в книзі «Біблія», а ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, з ліжка однієї із кімнат забрав мобільний телефон ОСОБА_12 марки «NОМІ-І-177-metal», вартість якого згідно висновку експерта НДЕКЦ МВС України № 124 від 07.02.2017 становить 606 грн. 35 коп.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 54 від 17.02.2017, проведеного на основі додаткової судово-медичної експертизи № 48 від 13.02.2017 у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, синців-гематом лівої половини обличчя і волосяної частини голови, лівої половини грудей (закритої торокальної травми, забою лівої половини грудей-клінічно), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я до 21 дня.
Відкритим викраденням мобільного телефону марки «NОМІ-І-177-metal» та грошовими коштами в сумі 2500 грн. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 3106,35 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань за сукупністю злочинів призначити йому остаточне покарання у вигляді 9 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст. 187 КК України, не врахував, що злочин вчинений ним за наявності двох обтяжуючих покарання обставин: в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку. При призначенні покарання ОСОБА_7 суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, зокрема, його негативну характеристику за місцем проживання та те, що він раніше судимий, при тому, що наявні дві обтяжуючі покарання обставини та відсутні обставини, що його пом`якшують.

Крім того, суд не врахував, що вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.11.2017 ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 4 місяців арешту, а тому слід було призначити йому покарання за сукупністю злочинів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та закрити відносно нього кримінальне провадження за відсутності достатніх доказів його винуватості у вчиненому.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що жоден із допитаних в судових засіданнях свідків не був очевидцем подій, допитана потерпіла в судовому засіданні не бачила чи заходив ОСОБА_7 до її хати, чи наносив удари ногами саме він вона також не бачила.

Крім того, відсутні докази попередньої змови між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вчинення розбійного нападу та немає доказів на проникнення ОСОБА_7 в житло потерпілої. Протокол слідчого експерименту від 11.04.2017 отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, оскільки слідчий експеримент проводився без участі захисника ОСОБА_7 , що є недопустимим доказом.

Також не є доказом винуватості ОСОБА_7 те, що за повідомленням з мережі ломбарду «Комод» мобільний телефон, належний потерпілій, закладений 05.02.2017 ОСОБА_13 , оскільки це суперечить показам обвинуваченого ОСОБА_8 . Також захисник вважає, що не є доказом вини ОСОБА_7 висновки дактилоскопічної експертизи, оскільки потерпіла не заперечувала, що ОСОБА_7 бував у неї, і, крім того, ОСОБА_7 давав пояснення, що він неодноразово відвідував будинок потерпілої і міг залишити відбитки своїх пальців до 05.02.2017, натомість, у будинку потерпілої вилучені відбитки пальців рук, які належать невідомій особі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора у кримінальному провадженні, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та наполягав на задоволенні апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та відмови в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, за встановлених судом обставин базується на всебічно, повно і об`єктивно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Так, про доведеність вини засуджених, зокрема, свідчать :

-показання потерпілої ОСОБА_12 , яка суду першої інстанції пояснила, що 05.02.2017 приблизно о 04 год. ранку в її будинок у вікно постукав ОСОБА_8 та попросив ліки. Відчинивши вхідні двері, її одразу штовхнули, від чого вона впала, а ОСОБА_8 став їй наносити тілесні ушкодження, а саме наносив удари по голові, а в цей час ОСОБА_7 шукав в будинку гроші. Потім ОСОБА_7 став наносити їй удари по тулубу, викрали гроші в сумі 2500 грн., які лежали в книзі «Біблія» та мобільний телефон. В будинок до неї заходили лише дві особи, ОСОБА_8 запропонував добити її, але ОСОБА_7 , перерахувавши гроші, повідомив, що їм на трьох вистачить і пішли. Потерпіла впевнено вказала на обвинувачених, як на осіб, які відносно неї вчинили розбійний напад.
-показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та письмові докази, зокрема, рапорт відповідно до якого, 05.02.2017 до чергової частини зі служби «102» УІПКП надійшло повідомлення сільського голови Цибулівської сільської ради гр. ОСОБА_15 про те, що в ніч з 03.30 по 04.00 ранку 05.02.2017 місцеві жителі с. Цибулівка ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , прийшли до своєї сусідки гр. ОСОБА_23 під приводом попросити ліки, після чого нанесли їй удар в область голови та заволоділи мобільним телефоном і грошима в невідомій кількості;
-заява ОСОБА_23 про злочин від 05.02.2017; протокол огляду місця події від 05.02.2017 з фототаблецею, за участю потерпілої ОСОБА_23 , в якому потерпіла розповіла та показала послідовність подій, які відбулись 05.02.2017, показала звідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 забрали гроші та телефон та де наносили їй тілесні ушкодження по різних частинах тіла;
- висновок експерта № 54 від 17.02.2017, відповідно до якого на основі додаткової судово-медичної експертизи по висновку експерта № 48 від 13.02.2017 на ім`я громадянки ОСОБА_12 , у громадянки ОСОБА_12 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, синців-гематом лівої половини обличчя і волосяної частини голови, лівої половини грудей (закритої торокальної травми, забою лівої половини грудей-клінічно). Травми такого характеру, які виявлено при судово-медичній експертизі у громадянки ОСОБА_12 утворились від дії твердих тупих предметів, можливо ударів кулаками, взутими ногами 05.02.2017 при обставинах вказаних потерпілою і в постанові слідчого, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я до 21 дня. Враховуючи характер і локалізацію тілесних ушкоджень виявлених при судово - медичній експертизі у громадянки ОСОБА_12 їх спричинення (утворення) внаслідок падіння з висоти власного зросту не можливе. Усі тілесні ушкодження виявленні у громадянки ОСОБА_12 при судово - медичній експертизі згідно їх локалізації - голова, груди, як в сукупності, так і кожна окремо, відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я до 21 дня;
-протоколи отримання зразків для експертизи від 11.04.2017; протоколи проведення слідчого експерименту від 11.04.2017 з фототаблицею за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;
-висновок дактилоскопічної експертизи № 240-Д від 18.04.2017; висновок судово-психіатричної експертизи № 147 від 24.04.2017; висновок судово-психіатричної експертизи № 146 від 24.04.2017;
-повідомлення з мережі ломбардів «Комод», відповідно до якого мобільний телефон NОМІ ІМЕІ: НОМЕР_1 був закладений до ломбарду 05.02.2017 громадянкою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 телефон інкасовано та реалізовано;
-протокол огляду предмету та фототаблиці до нього від 05.02.2017;
-протокол слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 17.02.2017;
-протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2017;
-висновок експерта № 124 від 07.02.2017;
-повідомлення Тростянецької центральної районної лікарні від 07.02.2017;
-висновок експерта № 48 від 13.02.2017.

На думку колегії суддів, твердження захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про відсутність доказів попередньої змови між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вчинення розбійного нападу та відсутність доказів на проникнення ОСОБА_7 в житло потерпілої не заслуговують на увагу. Так, попередня змова на вчинення злочину передбачає єдність намірів учасників групи на вчинення діяння. Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, яким чином вчиняли напад на потерпілу, звідки вони забрали гроші та телефон ОСОБА_12 . При цьому, показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 давали добровільно, ніхто на них не тиснув, крім того, ОСОБА_8 у судовому засіданні визнав свою вину повністю.

При проведенні слідчого експерименту від 11.04.2017 органом досудового розслідування дотримані вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, до його участі був залучений та був присутній захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_24 (том 2 а.пров. 60-62), а тому думка захисника ОСОБА_9 про те, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом є невірною.

Твердження захисника ОСОБА_9 про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що повідомлення з мережі ломбарду «Комод» про те, що мобільний телефон, належний потерпілій, закладений 05.02.2017 ОСОБА_13 , суперечить показам обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції визнав свою вину згідно обставин, викладених в обвинувальному акті.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 зауважила, що не є доказом вини ОСОБА_7 висновки дактилоскопічної експертизи, оскільки потерпіла не заперечувала, що ОСОБА_7 бував у неї, і, крім того, ОСОБА_7 давав пояснення, що він неодноразово відвідував будинок потерпілої і міг залишити відбитки своїх пальців до 05.02.2017, натомість, у будинку потерпілої вилучені відбитки пальців рук, які належать невідомій особі. Однак, потерпіла як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства впевнено вказала на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як на осіб, які вчинили відносно неї розбійний напад, а тому немає підстав вважати, що злочин вчинений іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що всі надані докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.
Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням в житло, судом кваліфіковані вірно.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений 07.11.2017 вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту. Вказаний злочин ОСОБА_7 вчинив 28 липня 2016 року, тобто до ухвалення вироку Вінницького міського суду від 03.10.2018.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 цього Кодексу.

За таких обставин, при призначенні ОСОБА_7 покарання суду першої інстанції необхідно було призначити, крім покарання за ч.3 ст. 187 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України, з урахуванням того, що при складанні покарань за сукупністю злочинів згідно ч.1 ст. 72 КК України, один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 50,65 КК України, а при призначенні покарання ОСОБА_7 не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - повне визнання вини, щире каяття та відшкодування збитків, натомість відсутність обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, що обтяжують покарання обох обвинувачених - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно характеризується, перебуває на профілактичному обліку у лікаря-нарколога з 2016 року, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не виявляє ознак алкоголізму, виявляє ознаки зловживання алкоголем, примусового лікування не потребує та особу ОСОБА_8 , який негативно характеризується, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не виявляє ознак алкоголізму, виявляє ознаки зловживання алкоголем, примусового лікування не потребує, має на утриманні малолітню дитину, апеляційний суд вважає слушними твердження прокурора про те, що призначені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання не відповідають тяжкості вчиненого ними злочину та є невиправдано м`якими.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарань підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_7 за вчинене ним кримінальне правопорушення таке ж покарання, яке призначене йому судом першої інстанції та остаточно за сукупністю злочинів до нього повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком, а ОСОБА_8 більш суворе покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413,414, 420 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 3 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 7 листопада 2017 року, призначити йому остаточне покарання у виді 9 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у той же строк з дня вручення їм його копії.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: