ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1225/19 Справа № 176/334/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року задоволено подання ДУ Жовтоводська виправна колонія (№26) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 . Звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 20 днів.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Одночасно, звільнено від відбування призначено покарання з випробування на іспитовий строк 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Проте, до закінчення іспитового строку, ОСОБА_7 вчинив інше кримінальне правопорушення.
Вироком Дніпропетровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 травня 2015 року та вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання не відбутого за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року, йому остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Таким чином, ОСОБА_7 , крім іншого, відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину (ч. 3 ст. 186 КК України), на даний час відбув більше 2/3 строку покарання і має правові підставі для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» характеризується позитивно, має 5 заохочень, стягнень не мав, працевлаштований на виробництві установи, провину у скоєному злочинні визнає, в заподіяному розкаюється. Крім того, засуджений дорожить соціально-корисними зв`язками, підтримує зв`язки з близькими родичами шляхом листування та побачень.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 ст. 81 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор вказує, що за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 має п`ять заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, які надано формально, оскільки засуджений офіційно не працевлаштований, трудових договорів з установою не укладав та із заробітної плати єдиний соціальний внесок не відраховувався, що суперечить вимогам ст. 81 КК України в частині відношення до праці. Разом з тим, ОСОБА_7 не має бажання підвищувати свій загальноосвітній рівень та вдосконалювати наявні професійно-технічні навички.
Крім того, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не врахував характеристику особи засудженого ОСОБА_7 , якого засуджено за вчинення тяжкого злочину та до кінця строку відбуття покарання залишився значний строк. Також вказує, що висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 , який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи прокурора, викладені в його апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання ДУ Жовтоводська виправна колонія (№26) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений довів своє виправлення, тому може бути звільнений умовно-достроково.
В ході перевірки матеріалів провадження встановлено, що згідно довідки про заохочення та стягнення, наданої адміністрацією установи, засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання в ДУ Жовтоводська виправна колонія (№26) мав п`ять заохочень, з яких чотири за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до робіт з благоустрою установи та одне за підсумками роботи у другому кварталі 2018 року та за виконання робіт з благоустрою установи (а.с. 7).
Також, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку призначеного покарання (а.с.4).
Крім того, колегією суддів встановлено, що згідно характеристики засуджений характеризується позитивно, до суспільно-корисної праці відноситься добре, виконує всі поставлені завдання добросовісно, працевлаштований на виробництві установи, приймає участь в програмі диференційного виховного впливу Духовне відродження, підтримує зв`язок з рідними шляхом листувань та побачень (а.с. 6).
Посилання прокурора на той факт, що засуджений ОСОБА_7 не має бажання підвищувати свій загальноосвітній рівень та вдосконалювати наявні професійно-технічні навички, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказане спростовується заохоченнями, отриманими останнім за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до робіт з благоустрою, позитивною характеристикою, а також поясненнями представника адміністрації колонії, який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Доводи прокурора на те, що засуджений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований і трудових договорів з установою не укладав, не вказують на те, що на час розгляду клопотання засуджений не довів своє виправлення, оскільки досліджені судом першої інстанції докази підтверджують те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду та, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання, довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. Також, враховуючи строк покарання, який вже відбув ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що цілі та мета покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення, - досягнуті.
З огляду на вищевикладене, відповідні доводи прокурора, колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала суду є законною і обґрунтованою та підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: