ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1479/19 Справа № 173/1732/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження 0000817 за апеляційними скаргами прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2019 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим та засудити за ч.1 ст.122 КК України до 2 років обмеження волі; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що незважаючи на доведеність вини ОСОБА_10 , останній свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, не розкаявся.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 просять вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувавши до ОСОБА_10 ст.75 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнає себе винним за ч.1 ст.122 КК України та щиро кається, вибачився перед потерпілим та відшкодував йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн..
Вказують на те, що під час конфлікту обвинувачений наніс потерпілому лише один удар, після чого ОСОБА_10 не продовжував конфлікт з потерпілим в подальшому та не бажав настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Окрім цього просять врахувати те, що обвинувачений: - з 2013 року по 2017 рік, а також в період вчинення кримінального правопорушення, перебував у Збройних Силах України на військовій службі за контрактом; - позитивно характеризується; - раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Також зазначають, що під час розгляду цього провадження померла його мати, що позначилося на його психологічному стані.
Крім того, посилаються на висновок органу пробації щодо обвинуваченого, відповідно до якого виправлення ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі може бути.
Адвокатом ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , було подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в якому представник потерпілого просить відмовити в задоволенні вказаної апеляційної скарги, а вирок суду залишити без змін.
Посилається на те, що обвинувачений під час досудового та судового слідства, та після ухвалення вироку поводився зухвало, залякував свідків обвинувачення, всіляко показував своїми діями, що в нього відсутнє будь-яке каяття, виявляв своє зверхнє ставлення та зневагу до потерпілого, будь-яких вибачень потерпілий ОСОБА_7 від обвинуваченого ОСОБА_10 не отримав.
Вказує на те, що грошові кошти в розмірі 5000 грн. обвинуваченим були сплачені потерпілому не добровільно, а на підставі вироку суду, без будь-якої домовленості та повідомлення про перерахування цих коштів на банківський рахунок потерпілого ОСОБА_7 ..
Зазначає, що обвинувачений добре розумів в чому він обвинувачується, але ніяким чином не намагався налагодити відносини з потерпілим, крім того жодного разу не поцікавився станом його здоров`я.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_9 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки посилання в апеляції на невизнання своєї вини ОСОБА_10 під час провадження в суді першої інстанції не може бути підставою для збільшення покарання обвинуваченому, адже за обставин, які мали місце на той час це була правова позиція обвинуваченого, крім того, певні обставини цього провадження та особа обвинуваченого не можуть бути підставою для посилання призначеного ОСОБА_10 судом покарання.
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; також вирішено питання щодо речових доказів.
Цим же вироком з обвинуваченого ОСОБА_10 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000 грн..
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 , 13.06.2016 року біля 20.40 годин, знаходячись на вул. Соборній в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, поряд з домоволодінням № 25, побачив сварку, яка сталася між його братом ОСОБА_10 та дружиною брата ОСОБА_11 , на ґрунті неприязнених відносин, які виникли між ними в ході словесного конфлікту, та підійшов до учасників конфлікту, де в цей час знаходився і потерпілий ОСОБА_7 .. Після чого, ОСОБА_10 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , підійшов до потерпілого зі спини та завдав один удар лівою рукою стиснутою в кулак в область обличчя потерпілого з лівого боку, заподіявши потерпілому відповідно до висновку експерта № 798-Е від 07.07.2016 року, умисне тілесне ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з переломом лівої вилицевої кістки, передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, з синцем на обличчі ліворуч та крововиливом в склеру лівого ока, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, як викликавші тривалий розлад здоров`я більш 21 дня, так як зазвичай термін загоєння подібного пошкодження понад 21 доби. Пошкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували поти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, потерпілого ОСОБА_7 , який не підтримав подані апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану ними апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії середньої тяжкості злочину; дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Крім того, судом першої інстанції врахована досудова доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_10 можливе без позбавлення або обмеження волі за умови здійснення з боку органу пробації нагляду за ним.
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_10 повністю визнає себе винним, щиро кається, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження та вироку суду, обвинувачений ОСОБА_10 вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, про що також може свідчити відмова ОСОБА_10 від виступу в судових дебатах та в останньому слові, та позиція сторони захисту висловлена в судових дебатах, відповідно до якої вина ОСОБА_10 , у вчинені інкримінованого йому злочину, є недоведеною.

Окрім того, твердження апеляційної скарги про те, що обвинувачений вибачився перед потерпілим та відшкодував йому моральну шкоду, є безпідставним, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_10 не визнав ні своєї вини у вчиненому, ні пред`явлені до нього вимоги про відшкодування шкоди, не намагався вирішити це питання з потерпілим в добровільному порядку, навіть не вибачився за вчинене, що також підтверджується запереченням наданим адвокатом потерпілого, відповідно до якого будь-яких вибачень потерпілий ОСОБА_7 від обвинуваченого ОСОБА_10 не отримав, а грошові кошти в розмірі 5000 грн. обвинуваченим були сплачені потерпілому не добровільно, а на підставі вироку суду, що підтвердив в судовому засіданні потерпілий.
Позиція обвинуваченого в суді апеляційної інстанції щодо визнання вини та вибачення перед потерпілим, у зв`язку з викладеним, не є підставою для пом`якшення покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений з 2013 року по 2017 рік, а також в період вчинення кримінального правопорушення, перебував у Збройних Силах України на військовій службі за контрактом, позитивно характеризується, та те, що під час розгляду цього провадження померла його мати, підтверджуються наданими до апеляційної скарги документами, однак вказані обставини не можуть бути підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_10 покарання, з огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, спричинених потерпілому тілесних ушкоджень та їх тривалість, позицію потерпілого, який заперечував щодо пом`якшення покарання.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, що відповідно до висновку органу пробації - виправлення ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі може бути, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані обставини були враховані судом при призначенні покарання.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості застосування до ОСОБА_10 положень ст.ст. 75, 69 КК України.
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину обвинуваченим та його захисником не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Доводи прокурора щодо призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання з тих підстав, що обвинувачений свою вину у скоєному не визнав та не розкаявся не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані обставини також були враховані судом першої інстанції, при призначені ОСОБА_10 покарання, крім того, в ході апеляційного перегляду обвинувачений визнав вину.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та його захисника, вважаючи доводи останніх не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2019 року залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4