Справа №523/7783/19
Провадження №1-кс/523/2686/19
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
(повний текст)
20 травня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання вказаного слідчого від 17.05.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001755 від 15.05.2019 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого 3-х малолітніх дітей 2010 й 2015 років народження, власника ПП «Укрмаксвибух», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

в с т а н о в и в:
17.05.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного незаконному заволодінні транспортним засобом, діючи за попередньою змовою групою осіб, з використанням автомобіля марки «Volkswagen», модель «LT», заволоділи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов зеленого кольору, вартістю 78000 гривень, який належить ОСОБА_7 , що мало місце в період часу з 14:00 до 15:30 годині 14.05.2019 року біля будівлі торгівельного центру «Сіті Центр», розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Давида Ойстраха 32.

Як слідує з клопотання й доданих до нього відповідних матеріалів, за заявою ОСОБА_7 , 15.05.2019 року до ЄРДР внесені відповідні відомості за №0001755, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а 17.05.2019 року слідчим ОСОБА_4 складено і прокурором ОСОБА_3 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останньому у той ж день.

В обґрунтування клопотання слідчий ОСОБА_4 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 офіційно непрацевлаштований і постійного джерела доходу не має, на тяжкість кримінального правопорушення та його зникнення з місця вчинення злочину, що обумовлює, на думку сторони обвинувачення, існування ризиків його можливого ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого правопорушення та перешкоджання досудовому розслідуванню іншим чином.

З`ясувавши думку прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, заслухавши позицію захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати останньому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступних висновків.

За розглядуваним клопотанням та доданими до нього матеріалами, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за який визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років із конфіскацією майна.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Разом із тим, ст.8 зазначеного Кодексу та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
Крім того, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо. Застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 вказаного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 означеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Частиною 4 ст.194 означеного Кодексу регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як встановлено під час судового розгляду та слідує з матеріалів клопотання, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 злочину обґрунтовується, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.05.2019 року, протоколом огляду місця події від 14.05.2019 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 16.05.2019 року, сукупність чого уявляється слідчому судді достатнім для висновку про те, що наведені докази, в цілому, здатні об`єктивно переконати неупередженого спостерігача у причетності вказаної особи до скоєння інкримінованого діяння.
Попри те, слідчим суддею в порядку ст.ст.94, 132, 184 КПК України не приймаються до уваги наведені у розглядуваному клопотанні доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування висунутої ОСОБА_6 підозри, зокрема, протоколом огляду місця події від 16.05.2019 року та іншими матеріалами кримінального провадження, оскільки вказаний протокол складений всупереч ст.29 КПК України російською мовою, а означені інші матеріали до суду не надані і до матеріалів розглядуваного клопотання не додані.

Крім того, за доданими до означеного клопотання копіями відповідних протоколів, допит потерпілого ОСОБА_7 від 15.05.2019 року здійснювався слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , а допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , - оперуповноваженим вказаного ВП ОСОБА_12 , які з огляду на додані до цього клопотання матеріали, зокрема витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001755 від 15.05.2019 року, - до проведення досудового розслідування не залучались, що у свою чергу позбавляє слідчого суддю можливості надати належну оцінку викладеним в цих протоколах обставинам.

Разом із тим, матеріалами розглядуваного клопотання не доведено будь-якими доказами доводи сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані слідчим ОСОБА_4 у клопотанні, ані прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні не доведено та не конкретизовано перешкоджання досудовому розслідуванню іншим чином та повідомлення останньому про підозру у вчиненні іншого злочину.
Отже, виходячи з наведених вимог кримінального процесуального кодексу України, Конвенції та практики ЄСПЛ, слідчим суддею при вирішенні питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 приймається те, що останній є раніше не судимою особою та власником ПП «Укрмаксвибух», одружений і має 3-х малолітніх дітей 2010 й 2015 років народження, забезпечений місцем реєстрації в Хмельницькій області, що свідчить про достатню міцність соціальних зв`язків вказаного підозрюваного у місці його реєстрації.
З урахуванням означеного та у контексті ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі.
Наряду з наведеним, зміст розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_4 містить вислів (з клопотання - дослівно) «…вина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженню доказами…», а відтак вказаним слідчим допущений передчасний висновок про винність зазначеного підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину, що у свою чергу уявляє порушення презумпції невинуватості.

Згідно зі 62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покарання, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

За практикою Європейського Суду з прав людини (далі - Суд), яка як зазначалось вище та згідно з ч.5 ст.9 КПК України, підлягає застосуванню під час кримінального провадження, Суд неодноразово повторював, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції. Цей принцип, поміж іншого, поширюється на заяви, що їх роблять державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах, і які спонукають громадськість до висновків про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним.

Суд наголошує на тому, що п.2 ст.6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування у кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному ст.10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотриматись принципу презумпції невинуватості (п.п.81-83 рішення у справі «Шагін проти України» від 10.12.2009 року, набуло статусу остаточного 10.03.2010 року).

Аналогічних висновків дійшов Суд у справі «Грабчук проти України» при встановлені порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції слідчим органу досудового розслідування при складенні відповідних процесуальних документів (п.п.42-46 рішення від 21.09.2006 року, статусу остаточного набуло 21.12.2006 року).

Враховуючи положення ст.62 Конституції України, наведені приписи Суду конвенційної юрисдикції та норми ст.17 КПК України, аналіз викладеної у розглядуваному клопотанні обґрунтування інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 злочину, зокрема означений вище вислів щодо «вини» останнього, по-перше спонукає громадськість до думки про його провину і, по-друге, визначає наперед оцінку фактів відповідним судом, що у свою чергу беззаперечно свідчить про порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції.

На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, деякі з яких не доведені матеріалами клопотання та в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.183, 194 цього ж Кодексу у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини забезпеченості підозрюваним ОСОБА_6 місцем реєстрації в Хмельницькій області та його працевлаштованість, що свідчить про певну міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його реєстрації, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, із залишенням без задоволення клопотання вказаного слідчого.
Опріч наведене, як слідує з розглядуваного клопотання та встановлено під час судового провадження, підозрюваний ОСОБА_6 згідно наданого захисником договору оренди житлового приміщення від 20.05.2019 року, тимчасового проживає за адресою: АДРЕСА_2 , строк якого діє до 20.07.2019 року, з огляду на що та за відсутністю в матеріалах клопотання відповідних відомостей щодо дійсного проживання підозрюваного за означеною адресою, слідчий суддя зважаючи на прецевлаштованість вказаного підозрюваного, доходить висновку про обрання вказаному підозрюваному запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст.ст.3, 22, 26, 177-179, 182-184, 193-195, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 17.05.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, - залишити без задоволення.
Відповідно до ч.4 ст.194, ст.182 КПК України, обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 45 (сорока п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 86445 (вісімдесят шість тисяч чотириста сорок п`ять) гривень.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що згідно зі ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, а підозрюваний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

В порядку ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілим в даному кримінальному провадженні.

В силу ч.8 ст.182 КПК України, роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали вручити під розписку підозрюваному ОСОБА_6 для відома та виконання, а також надати іншим заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1