УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2019 року місто Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 від 18.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 від 18.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року.

Скарга обґрунтовується тим, що у провадженні Головного управління Національної поліції у місті Києві перебували матеріали кримінального провадження № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 від 18.06.2019 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року:

-на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України за фактом набуття службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, яка набула у власність активи у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджена доказами, так само передача нею таких активів будь-якій іншій особі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України;

-на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України за фактом подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», що має ознаки ч.1 ст.366-1 КК України.

Сторона захисту з даною постановою частково не погоджується, оскільки в органу досудового розслідування були достатні підстави для вирішення питання про закриття кримінального провадження в цілому за п.1 ч.1 ст.284 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення, тому просить її скасувати в частині з наступних підстав.

Відповідно до рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 16 листопада 2018 за №2601 та рішення від 16 листопада 2018 №2602 призначено проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 та 0217 роки відповідно, поданих ОСОБА_6 , директором Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Національним агентством з питань запобігання корупції проведено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_6 (Рішення НАЗК №1230 від 26 квітня 2019 року).

Складовими предмета повної перевірки декларації відповідно до абзацу першого частини першої статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» є з`ясування достовірностей задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірка на наявність конфлікту інтересів та незаконного збагачення.

За результатами перевірки встановлено, що суб`єкт декларування ОСОБА_6 при складанні на поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2016 рік зазначив недостовірні відомості про: ідентифікаційні номери транспортних засобів, які належать йому та члену сім`ї (дружині), юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником яких є член сім`ї (дружина), власний дохід у вигляді пенсії, власні грошові кошти, розміщені на банківських рахунках, чим не дотримав вимоги пунктів 3, 5, 5-1, 7, 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Суб`єктом декларування зазначено недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму, що не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ознак правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 366-1 Кримінального кодексу України не встановлено.

Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманих з наявних джерел.

Правових підстав для встановлення ознак незаконного збагачення також не встановлено (розділ IV. Рішення НАЗК від 26 квітня 2019 року за №1230).

Крім того, НАЗК проведено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_6 (Рішення НАЗК від 26 квітня 2019 року).

За результатами перевірки, що суб`єкт декларування ОСОБА_6 при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2017 рік зазначив недостовірні відомості про: ідентифікаційний номер транспортного засобу, який належить йому на праві власності, корпоративні права, що належать члену сім`ї (дружині), юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником яких є член сім`ї (дружина), власний дохід у вигляді пенсії, дохід члена сім`ї (дружини) від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, власні грошові кошти, розміщені на банківських рахунках, чим не дотримав вимоги пунктів 3, 5, 5-1, 7, 8 частини першої статі 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Ознак правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 366-1 Кримінального кодексу України не встановлено.

Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманих з наявних джерел.

Правових підстав для встановлення ознак незаконного збагачення також не встановлено (розділ IV. Рішення НАЗК від 26 квітня 2019 року за №1231).

Враховуючи викладене, спеціально уповноваженим органом на здійснення перевірок декларацій та встановлення підстав для відкриття кримінальних проваджень за ознаками ст.ст. 366-1 та 368-2 КК України, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не було встановлено будь-яких порушень з боку ОСОБА_6 як суб`єкта декларування, які могли б тягнути за собою притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Таким чином рішеннями Національного агентства з питань запобігання корупції від 26 квітня 2019 року за №1230 та №1231 встановлено відсутність події кримінального правопорушення, що має ознаки ст.ст. 366-1 та 368-2 КК України.

Вказані рішення НАЗК із супровідним листом представником ОСОБА_6 направлено на адресу органу досудового розслідування до СУ ГУНП в м. Києві. Крім того, зміст вказаних рішень став підставою для закриття кримінального провадження за ознаками ч.1 ст.366-1 КК України.

Однак, висновки НАЗК, викладені у відповідних рішеннях про відсутність події адміністративного чи кримінального правопорушення, не взяті слідчим до уваги при винесенні рішення про закриття кримінального провадження, з чим сторона захисту не погоджується та вважає, що кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст.368-2 та ч.1 ст.366-1 КК України має бути в цілому закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КК України, враховуючи наявні рішення компетентного органу національного агентства з питань запобігання корупції, в яких встановлено відсутність події кримінального правопорушення.

У зв`язку з чим адвокат ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану постанову лише в частині закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України, на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України та зобов`язати слідчого винести постанову про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.368-2, ч.1 ст.366-1 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала та просила її задовольнити, скасувавши постанову слідчого лише в частині закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України.

Слідчий за викликом в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим розгляд скарги проводиться у відповідності до ч.3 ст.306 КПК України за відсутністю належним чином повідомленого слідчого.

В судовому засіданні прокурор, який є процесуальним керівником в даному кримінальному провадженні, проти задоволення скарги заперечував, вважав постанову законною і обґрунтованою.

Заслухавши пояснення адвоката, прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Основним засобом збирання доказів, а отже основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1-2 та 6 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч.1 ст.91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що у провадженні у провадженні Головного управління Національної поліції у місті Києві перебували матеріали кримінального провадження № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 від 18.06.2019 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року за фактом набуття службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, яка набула у власність активи у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджена доказами, так само передача нею таких активів будь-якій іншій особі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, який скасував кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою та за фактом подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», що має ознаки ч.1 ст.366-1 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Враховуючи, що сторона захисту фактично не оскаржує закриття кримінального провадження за фактом подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», що має ознаки ч.1 ст.366-1 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає недоцільним аналізувати зазначену постанову в цій частині на предмет її всебічності, повноти, обґрунтованості та законності в цілому.

Аналізом та оцінкою оскаржуваної постанови в частині закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, який скасував кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою, встановлено, що слідчий описує відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України та закриває кримінальне провадження з тих підстав, що Конституційний суд у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року визнав неконституційною статтю 368-2 КК України (незаконне збагачення), у зв`язку з чим слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, по своїй суті є нереабілітуючими підставами.

Зазначене твердження слідчого є необґрунтованим та суперечить обставинам, викладеним в самій його постанові, в якій слідчий зазначає, що проведеним досудовим розслідуванням не встановлено події набуття директором Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_6 активів у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами, так і події передачі ним таких активів іншій особі. Крім того, як зазначає слідчий в оскаржуваній постанові, наявними у кримінальному провадженні доказами не надалось можливим встановити не тільки факт придбання ОСОБА_6 рухомих та нерухомих активів, а й взагалі фактичну їх наявність. Слідчий також зазначає, що в ході досудового розслідування не встановлено належності посади ОСОБА_6 до спеціального суб`єкта кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368-1 КК України, тобто його належність до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Сам слідчий зазначає, що в ході проведення досудового розслідування, а також перевірки НАЗК (спеціального суб`єкта, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику) також не встановлено подання ОСОБА_6 недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за подачу яких передбачено адміністративну чи кримінальну відповідальність.

Таким чином, в оскаржуваній постанові наявні протиріччя між її обґрунтуванням та висновком, до якого дійшов слідчий щодо закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України, на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.

Крім того, слідчий в зазначеній постанові зазначає підстави закриття кримінального провадження на підставі вказаних пунктів частини першої статті 284 КК України, однак слідчий суддя оцінює зазначене як описку слідчого, яка потребує виправлення в установленому порядку.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процессуального рішення слідчого чи прокурора, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування, а й підстави йог озакриття.

В ході судового розгляду скарги, з метою з`ясування питання щодо дотримання слідчим вимог законодавства про всебічне та повне дослідження всіх обставин, які підлягають доказуванню в данному провадженні, були досліджені матеріали кримінального провадження № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року, відповідно до яких, слідчий суддя прийшов до висновку, що доводи заявника знайшли своє підтвердження щодо недостатньої обґрунтованості оскаржуваної постанови.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчим в данному кримінальному провадженні № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року не належно обґрунтовано підстави прийняття рішення про закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.368-2 КК України, на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки мотиви, викладені в постанові суперечать прийнятому рішенню.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenovand Othersv. Bulgaria), пп. 103 etseq.).

Крім того, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikuluv. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, пп. 104 etseq., ECHR 1999-IV, та «Гюль проти Туреччини» (Gulv. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Враховуючи вказане, слідчий суддя вважає, що винесена слідчим постанова від 18.06.2019 року про закриття кримінального провадження містить в собі фактичні протиріччя та недостатньо обґрунтовані підстави прийняття рішення про закриття кримінального провадження за ст.368-2 ч.1 КК України на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, та не відповідає за вданням та засадам кримінального провадження, передбаченим ст.ст. 2, 9 КПК України, а також практиці Європейського суду з прав людини стосовно проведення ефективного розслідування.

За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, при цьому скасуванню підлягає вся постанова слідчого, а не лише її частина, як того просить сторона захисту, оскільки скасування постанови слідчого в частині її оскарження чинним кримінально-процесуальним законодавством не передбачено.

Крім того, адвокат ОСОБА_5 у своїй скарзі просить слідчого суддю зобов`язати слідчого винести постанову про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.368-2, ч.1 ст.366-1 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, однак зазначене прохання не може бути задоволене з огляду на приписи ч. 5 ст. 40 КПК України, в яких зазначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 9, 40, 84, 91, 110, 223, 284, 303, 304, 307, 309, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 від 18.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 від 18.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 520 180 000 000 009 93 від 11.10.2018 року - скасувати.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1