ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5221/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1351/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, з середньою освітою, офіційно не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Вказаним вироком встановлено, що 07 березня 2018, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Роганська з боку вул. Сергія Грицевця у напрямку проспекта Московського у м. Харкові, зі швидкістю приблизно 70 км/год.
Під час проїзду перехрестя вул. Роганська та бульвара Івана Каркача у м. Харкові, ОСОБА_7 , діючи необережно, не переконавшись у безпеці своїх дій, рухаючись на забороняючий червоний сигнал світлофора, своєчасно не виявив небезпеку у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який рухався по регульованому пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора справа наліво, відносно його руху, - грубо порушив вимоги п.п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 8.7.3 «Сигнали світлофора мають такі значення»:
е) червоний сигнал, утому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
- п. 8.10 «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів», та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу його руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної події, потерпілому ОСОБА_9 були спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження по критерію тривалості розладу здоров`я, у вигляді закритого перелому великого горбка лівої плечової кістки та рвана рана лівого стегна з наявністю чужорідних тіл.
Порушення п.п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками.
Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить про зміну вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд при призначенні покарання не врахував його щире каяття та визнання вини, наявність міцних соціальних зв`язків, а саме спільне проживання з батьками пенсіонерами 1949 року народження та 1951 року народження, наявність неповнолітньої доньки 2005 року народження. Зазначає, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить його можливості надавати необхідну допомогу батькові, який є онкохворим. Вказує і на те, що надав потерпілому грошову допомогу в розмірі 4600 грн., що потерпілий ОСОБА_9 підтверджував на досудовому слідстві, але в судовому засіданні потерпілий вказав на матеріальну допомогу в розмірі 2000грн.Крім того декілька разів телефонував потерпілому та цікавився його станом, що підтверджує факт каяття.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого у повній відповідності з нормами КПК України та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 25.12.2005р. « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину.
Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. дані про особу винного та обставини. Що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, з врахуванням наслідків, які настали в результаті допущених обвинуваченим ОСОБА_7 порушень Правил дорожнього руху, у виді спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, тобто покарання, яке на думку колегії суддів, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, мотивував рішення ступенем тяжкості вчиненого злочину, врахував конкретні обставини справи, наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді добровільного часткового відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_9 , а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Крім того, колегія суддів погоджується з неприйняттям районним судом пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки, обвинувачений своєю поведінкою після скоєння дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому, не довів своїми діями факту щирого каяття, у зв`язку з тим, що залишив місце скоєння ДТП, не надав потерпілому допомоги та не цікавився станом здоров`я потерпілого, а попрохав у нього вибачення тільки в судовому засіданні під час останнього слова.
Тому доводи обвинуваченого щодо визнання вини та активного сприяння у розслідуванні кримінального правопорушення є безпідставними.
Окрім того колегія суддів враховує, що порушення правил дорожнього руху з боку ОСОБА_7 мало грубий характер оскільки він не тільки він рухався на автомобілі на забороняючий сигнал світлофора , але й допустив наїзд на пішохода саме на пішохідному переході
Тому доводи апеляційної скарги щодо наявності у обвинуваченого батьків похилого віку та неповнолітньої дитини не є підставами для пом`якшення призначеного основного покарання.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України, бо судом враховані всі обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого правопорушення.
Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на визнання вини, активне сприяння у розслідуванні кримінального правопорушення, знаходження на його утриманні тяжко хворого батька, то це само по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є підставами для пом`якшення призначеного покарання.
Тому колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 не можна вважати таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через суворість.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді