Провадження № 1-кп/537/156/2019
Справа № 527/1065/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0000129 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майданівка Глобинського району Полтавської області, громадянина України, неповна середня освіта, не одруженого, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановила:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука на розгляді у колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою суду від 31.05.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів. Ухвалою суду від 26.07.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, строк якого закінчується 23 вересня 2019 року о 24 годині.
Судом поставлено на вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 обраного запобіжного заходу строк дії якого спливає.
В судовому засіданні прокурор вказав про необхідність продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Потерпіла в судовому засіданні підтримала думку прокурора.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти продовження обраного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносного обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено ризики визначенні ст. 177 КПК України та просив обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.
Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася у зв`язку з хворобою сина, при цьому всі учасники справи не заперечували проти розгляду питання доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу без її участі.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74).
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обвинувачений раніше не судимий, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, офіційно не працює перебуває на обліку лікаря психіатра Глобинської ЦРЛ з діагнозом: змішані розлади поведінки та емоцій, заїкання легкого ступеню; змішані розлади шкільних навичок, що вказує на ризик продовження ним злочинної діяльності та переховування від суду з метою уникнення покарання.
Щодо незаконного впливу на свідків для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаного злочину, які своїми показами викривають злочину діяльність ОСОБА_6 , тому останній з метою уникнення покарання, може вчиняти дії фізичного чи морального тиску з метою змін їх показань.
Доказів які б вказали на зміну вказаних прокурором ризиків стороною захисту до суду не надано.
З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, суд вважає за необхідне продовжити дію відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 331, 371, 372 КПК України, колегія суддів

постановила:

Продовжити відносно обвинуваченого:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - а саме: з 23 вересня 2019 року до 21 листопада 2019 року до 24 години.

Ухвала оскаржується протягом семи днів.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складено та проголошено 23.09.2019 року о 13:00 годині.