КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16.10.2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Також даним вироком вирішені питання в частині цивільного позову,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 06.10.2017р. приблизно в 20.00 годин, знаходячись біля бювету по вул. Каштановій, 7 в м. Києві, на ґрунті раптово виниклого неприязного відношення, умисно наніс ОСОБА_8 не менше двох ударів кулаками в область голови, від яких останній впав на землю, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, у вигляді крововиливу в шкіру та м`які тканини голови, забійної рани в тім`яній ділянці, травматичного розходження стріловидного шва, яке продовжується в лінійний перелом лівої тім`яної кістки та лобної кістки, субдуральної гематоми над правою півкулею мозку, об`ємом близько 100куб.см., субарахноїдального крововиливу, вогнища забою тканини в лобних та лівій скроневій ділянках, кров в бічних шлуночках мозку, добре вираженої борозни вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору, які зумовили формування черепно-мозкової травми у вигляді: забійної рани, крововиливів в шкіру та м`які тканини голови, перелому кісток склепіння черепа, крововиливу під оболонки, в шлуночки та в тканину мозку, що призвело до розвитку набряку-набухання головного мозку, що 22.10.2017 року спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії зч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що суд помилково встановив, що він визнає вину. Так, під час досудового розслідування та судового розгляду він визнав, що наніс потерпілому удар через протиправну поведінку останнього, з метою самозахисту. Умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, у нього не було. Дані обставини підтверджуються тим, що він сам відразу викликав швидку медичну допомогу і особисто допомагав транспортувати потерпілого. Також дані обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які суд належним чином не взяв до уваги. Також дані обставини підтверджуються даними, що містяться у висновку експерта, відповідно до якого інші тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , утворились внаслідок втрати рівноваги і падіння. Крім того обвинувачений звертає увагу, що йому не було роз`яснено суть інкримінованого правопорушення.

В судові засідання апеляційного суду, які призначались на 09.01.2019, 13.02.2019, 20.03.2019, 24.04.2019, 12.06.2019, 18.07.2019, 03.10.2019 обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, хоча про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся у передбачений законом спосіб.
Відповідно до ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК України участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги, в якій не порушується питання про погіршення його становища, не є обов`язковою, у зв`язку з чим апеляційний суд не вправі був застосовувати до нього примусовий привід в судове засідання.
З урахуванням викладеного та з метою дотримання вимог ст.28 КПК України щодо розумності строків здійснення кримінального провадження, апеляційний розгляд було проведено без участі обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається із змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що причинило смерть потерпілого, та кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.

Свої висновки щодо доведеності винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував доказами, які були досліджені в ході судового розгляду.
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Порушуючи у своїй апеляційній скарзі питання про зміну кваліфікації вчиненого ним правопорушення, ОСОБА_7 не заявив клопотання про дослідження апеляційним судом доказів, яким суд першої інстанції, на його думку, дав неправильну оцінку.
У своїх рішеннях та висновках Верховний суд неодноразово зазначав, що апеляційний суд не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
В судові засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, з клопотанням про дослідження доказів не звернувся.

Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у статті 22 КПК України, та порядку дослідження доказів апеляційним судом, встановленому ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі досліджувати докази лише за клопотанням учасників кримінального провадження.
Дослідження апеляційним судом доказів з власної ініціативи за відсутності відповідних клопотань учасників кримінального провадження може розцінюватись як прояв необ`єктивності і упередженості, порушення судом принципу змагальності через здійснення ним процесуальних повноважень, які є прерогативою учасників кримінального провадження.
Отже у суду апеляційної інстанції не виникло правових підстав для безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні, а відтак він позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав у своєму вироку суд першої інстанції.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність у апеляційного суду підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині зміни кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого.
За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено передбачених ч.2 ст.412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду провадження, як і інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які хоч і не зазначені в ч.2 ст.412 КПК України, однак перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому не було роз`яснено суть обвинувачення спростовується фонограмою судового засідання від 27.02.2018, з якої вбачається, що після оголошення прокурором обвинувального акту обвинувачений пояснив, що суть обвинувачення йому зрозуміла.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16.10.2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3