Справа № 742/2589/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/137/19
Категорія - ч.2 ст.310 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в залі суду в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04 липня 2018 року за № 0001032, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2018 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.10.2008 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- 23.09.2010 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 572 грн. на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на залучення експерта по даному кримінальному провадженню.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що навесні 2018 року обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на присадибній ділянці власного господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення у відкритий ґрунт насіння конопель, здійснив посів конопель в кількості 11 рослин, та в подальшому вирощував вказані рослини, шляхом здійснення заходів по догляду за ними, культивуючи їх, у тому числі за допомогою знищення бур`янів, тим самим скоївши незаконне вирощування конопель.

21 липня 2018 року при проведенні огляду на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду в господарстві за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , на присадибній ділянці було виявлено та вилучено незаконний посів з 11 рослин зеленого кольору, кожна з яких доглянута, оброблена, і мала окрему кореневу систему у вигляді стебел з коренями, бічними гілками, листям та верхівками, які відповідно до висновку експерта № 632 від 30.07.2018 року містять психоактивний компонент каннабісу - тетрагідроканнабінол, мають морфологічні ознаки рослин роду Коноплі, що належать до рослин роду Коноплі (Cannabis).

На вирок суду перший заступник прокурора області подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку та постановлення нового, яким слід призначити ОСОБА_8 покарання ч. 2 ст. 310 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті просить залишити вирок без змін.

Не оспорюючи вирок в частині встановлення фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає вирок суду таким, що суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність та підлягає скасуванню. На думку автора скарги, необґрунтоване застосування ст. 69 КК України призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд призначив покарання із застосуванням статті 69 КК України за наявності лише однією обставини, що пом`якшує покарання, що призвело до призначення йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Також судом не враховано особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, відбув покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став. Крім того, обвинувачений перебуває на обліку у нарколога, ніде не працює, вчиняв і продовжує вчиняти злочини, що свідчить про його суспільну небезпечність. Наявність посередньої характеристики за місцем мешкання, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, не може свідчити про його позитивну поведінку. В порушення вимог ст. 370 КПК України застосування судом ст. 69 КК України зовсім не мотивовано.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, позицію захисника та обвинуваченого, які вважали вирок суду обґрунтованим і законним, просили залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. В суді першої інстанції докази не досліджувались, розгляд справи проводився за правилами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вони не досліджуються і в апеляційному суді. При цьому апеляційний суд погоджується з фактично встановленими обставинами справи судом першої інстанції, правильністю кваліфікації дій обвинуваченого.

Обговорюючи питання про призначення покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що воно у повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Тому доводи прокурора про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованими.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд правильно визначив обставини, які пом`якшують покарання. Цих обставин є декілька, а не одна, як вказується в скарзі прокурора. Зокрема, прокурором було визнано, що обвинувачений не тільки щиро розкаявся, але й активно сприяв розкриттю злочину. Семантичний аналіз п.1 ч.1 ст. 66 КК України дає підстави для висновку про те, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання, об`єднаними законодавцем в один пункт.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що у кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Перелічені обставини, які суд визнав такими що пом`якшують покарання, судом першої інстанції визнано такими, що дають підстави застосувати статтю 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 310 КК України. Тобто жодних порушень та невідповідності в даному випадку апеляційний суд не вбачає. Крім того, в засіданні апеляційного суду було встановлено ще одну обставину, яка пом?якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Нею є тяжка хвороба матері обвинуваченого, який здійснює за нею догляд.

Істотною підставою для залишення вироку без змін є те, що в суді першої інстанції прокурор запропонував призначити ОСОБА_8 саме те покарання, яке було призначене місцевим судом, що підтверджено звукозаписом судового засідання.

Зі змісту скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права., що також забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На противагу твердженням прокурора, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив, що саме обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу, він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для призначення покарання за ч.2 ст. 310 КК України із застосуванням ст.69 КК України.

Тому колегія суддів апеляційного суду цілком погоджується з аргументами мотивувальної частини рішення суду при призначенні ОСОБА_8 покарання, приймає до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів та його суспільну небезпеку, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що його обтяжують

На думку колегії суддів, при призначенні покарання однією з найсуттєвіших обставин, які впливають на вид і розмір покарання, слід рахувати співмірність покарання скоєному злочину. Хоча цей злочин і відноситься до тяжких за ознакою повторного засудження за незаконні дії з наркотичними засобами, колегія суддів враховує, що обвинувачений виростив усього 11 рослин конопель, що лише на 2 рослини більше, ніж необхідно було для притягнення його до адміністративної відповідальності. Тому запропонована прокурором міра покарання 4 роки позбавлення волі за вирощування усього 11 рослин коноплі колегія суддів вважає неспіврозмірною скоєному злочину.

Слід також врахувати поведінку обвинуваченого після проголошення вироку, який добровільно повністю сплатив судовий збір та не ухилявся від перегляду вироку за апеляційною скаргою прокурора, яка була покликана призначити більш суворе покарання. На думку колегії суддів, характеристика на обвинуваченого не являється негативною (а.с. 37-38). Призначення покарання належним чином мотивоване у вироку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2018 року, щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4