Апеляційний суд Івано-Франківської області
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.04.2019 року кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.05.2019 року більшістю суддів було прийнято рішення про залишення оскаржуваної ухвали без змін.
Вважаю, що апеляційна скарга підлягала частковому задоволенню, ухвала Івано-Франківського міського суду від 23.04.2019 року в частині закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 підлягала до скасування з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Вважаю, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про можливість закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо ОСОБА_3 , визнавши таке закриття реабілітуючою обставиною.
Із заяви про відмову від обвинувачення потерпілої ОСОБА_5 вбачається, що відмова від обвинувачення за я. 1 ст. 125 ҐКК України відносно ОСОБА_3 пов`язана з тим, що станом на час прийняття судового рішення, ОСОБА_3 не становить для потерпілої суспільної небезпеки (а.п. 29).
Така мотивація свідчить про наявність події кримінального правопорушення, наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, та про небажання потерпілої підтримувати обвинувачення, яке, на думку потерпілої, є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами винуватості такої особи.
Відповідно до ст. 2 КПК завдання кримінального провадження є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Вказане свідчить, що жодний невинуватий не може бути обвинуваченим, тобто не бути особою, якій пред`явлене обвинувачення.
В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 пред`явлене обвинувачення, згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 21.12.2016 року (а.п. 2-11).
ОСОБА_3 є спеціальних суб`єктом, оскільки займається адвокатською діяльністю, згідно свідоцтва НОМЕР_1.
Тому суд першої інстанції під час вирішення питання про прийняття обвинувального акту до розгляду, повинен був перевірити як відповідність обвинувального акту вимогам КПК України, так й законність набуття відповідного процесуального статусу ОСОБА_3 з урахуванням вимог глави 37 КПК України - кримінальне провадження щодо окремої категорії осіб.
ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду фактично вважав себе невинуватим, та вважав, що таке закриття не є реабілітуючою обставиною.
Вважаю таку думку сторони захисту слушною, виходячи з наступного.
Відмова потерпілого від обвинувачення є нереабілітуючою підставою закриття кримінального провадження.
Так, нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження передбачені п.п. 5-8 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. При їх застосуванні необхідно встановити факт вчинення конкретною особою протиправного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що, в свою чергу, не надає права цій особі на реабiлiтацiю.
Закон також не вимагає, щоб особа, стосовно якої приймається таке рішення, визнавала себе винуватою у вчиненні протиправного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Закриття кримінального провадження, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення можливо лише за умови відсутності реабілітуючих підстав для прийняття такого рішення, тобто лише при підтвердженні зібраними доказами події кримінального правопорушення та наявності в діях особи складу кримінального правопорушення.
Реабілітуючими є тільки такі підстави, які пов`язані з офіційною констатацією того, що підозрюваний або обвинувачений реально не вчиняв злочин. При такому підході до числа реабілітуючих належать лише три підстави, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати), а всі інші підстави закриття кримінального провадження, таким чином, вважаються нереабілітуючими.
Отже, під реабілітуючими розуміються підстави, за наявності яких особа визнається невинуватою у вчинені злочину, у зв`язку з чим відновлюються її добре ім`я та репутація.
Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До реабілітуючих підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і тягнуть за собою зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.
Вважаю, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому КПК України.
Тобто суд повинен вирішити питання про те, чи вчинила особа протиправне діяння чи ні, шляхом підтвердження зібраними доказами події кримінального правопорушення, або їх спростування, та встановити наявність або відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення, та лише після цього констатувати неможливість подальшого кримінального провадження, у зв`язку із відмовою від обвинувачення.
Таки чином вважаю, що якщо суд під час судового розгляду встановить відсутність події кримінального правопорушення, або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, він зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що в досліджуваній ситуації, з урахуванням змісту пояснень потерпілої про мотиви відмови від обвинувачення, а саме те, що ОСОБА_3 станом на час прийняття рішення судом першої інстанції не становить для неї суспільної небезпеки, та позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який заперечує як подію кримінального правопорушення, так і наявність в його діях складу кримінального правопорушення, неможливо визнати таке закриття кримінального провадження реабілітуючою обставиною.
Тому суд першої інстанції, керуючись нормами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме правом на справедливий суд, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, повинен був довести наявність події кримінального правопорушення, наявності в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, а після цього закрити кримінальне провадження у зв`язку із відмовою від обвинувачення, а у разі якщо встановить відсутність події або відсутність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, ухвалити виправдувальний вирок.
Суддя ОСОБА_1