Ухвала
іменем України

24 жовтня 2019 р.

м. Київ
Справа № 346/1529/19

Провадження № 51- 67 ск 17

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 19 квітня 2019 року засудженому ОСОБА_5 замінено невідбуту частину призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке: виправні роботи строком на 2 роки з відрахуванням 20% від заробітної плати в дохід держави.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали місцевого суду.
У касаційній скарзі заступник прокурора Івано-Франківської області просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що прокуратурі Івано-Франківської області про рішення суду щодо ОСОБА_5 , яким замінено невідбуту частину призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке покарання, стало відомо вже після закінчення строку на апеляційне оскарження, а саме зі звернення потерпілої по справі ОСОБА_6 , яке надійшло в прокуратуру Івано-Франківської області з Генеральної прокуратури України. Таким чином прокурор вважає зазначене поважною причиною для поновлення цього строку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії ухвал місцевого та апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвала Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області була оголошена 19 квітня 2019 року в присутності прокурора, якому було роз`яснено порядок і строки апеляційного оскарження. Заступник прокурора Івано-Франківської області (як прокурор вищого рівня) подав апеляційну скаргу, у якій просив поновити строк апеляційного оскарження у зв`язку з тим, що прокуратурі Івано-Франківської області про рішення місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 стало відомо після закінчення цього строку.
Відмовляючи у поновленні строку на оскарження, апеляційний суд вказав на те, що прокуратура, в тому числі обласна, не мала процесуальних перешкод для вчасного подання апеляційної скарги. Представник прокуратури брав участь в суді першої інстанції і мав можливість самостійно її подати чи повідомити про це завчасно прокуратуру області. При цьому апеляційний суд наголосив, що доступ до правосуддя не може бути абсолютним, він має певні встановлені законом обмеження.

Не погоджуючись із таким обґрунтуванням, заступник прокурора Івано-Франківськоїобласті подав касаційну скаргу, у якій наводить вищезазначені доводи, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги.

Однак, колегія суддів не може погодитись із вказаними доводами прокурора та вважає їх неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У п. 20 ч. 2 ст. 36 КПК України закріплено, що прокурор має право на оскарження судових рішень в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. При цьому прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.
Згідно з ч. 4 ст. 36 КПК України право на подання апеляційної скарги мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Проте у Кримінальному процесуальному кодексі України не встановлено особливого порядку та строків оскарження прокурорами вищого рівня судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку.
Так, у ст. ст. 393 та 425 КПК України як суб`єкт оскарження вказується тільки прокурор. Відповідно ж до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурором є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» та діє у межах своїх повноважень.
Причому Законом України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (ст. 1); єдність системи прокуратури України забезпечується: єдиними засадами організації та діяльності прокуратури, єдиним статусом прокурорів, єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів та ін. (ч. 5 ст. 7); прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі (ч. 2 ст. 15).
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм, поняття «прокурор», яке вживається у ст. ст. 393 та 425 КПК України як суб`єкт апеляційного та касаційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку ст. 37 КПК України, але й прокурорів вищого рівня, визначених у ч. 4 ст. 36 КПК України (Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники).
Враховуючи зазначене, а також те, що у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції був присутній прокурор ОСОБА_7 причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які викладені у касаційній скарзі заступника прокурора Івано-Франківської області, колегія суддів не вважає поважними.
А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом не допущено, а ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3