Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/306/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.07.2019 року, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новгородка, Кіровоградської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, працюючого водієм ФГ «Дімітрієв», маючий на утриманні двох малолітніх дітей 2004 та 2007 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимий,підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, тобто до 16 год. 00 хв., 12.08. 2019 року, без визначення розміру застави.

За участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
захисника-адвоката - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Слідчий за погодженням із прокурором звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000181 від 13.07.2019 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.07.2019 року клопотання слідчого задоволено частково, обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, без визначення розміру застави.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя зазначив, що скоєний злочин є тяжким, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як у разі направлення до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 за тяжкий злочин, вчинений в стані алкогольного сп`яніння, йому може загрожувати позбавлення волі строком до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Орган досудового розслідування розташований в м.Кропивнимцькому, підозрюваний зареєстрований та проживає в смт. Новгородка Кіровоградської області, що дає йому можливість вільної зміни місця свого перебування; п.3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визначення його винуватим, оскільки досудове розслідування лише розпочато, всіх свідків пригоди ще не допитано, відповідні експертизи не призначено; п.4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто вводити слідство в оману, ухилятись від викликів слідчого, прокурора та суду. Так, з пояснень прокурора в судовому засіданні вбачається, що на місці події ОСОБА_7 під час спілкування із слідчим вказував, що за кермом автомобіля перебувала його дружина, а не він, після повідомлення його про підозру, останній відмовився давати будь-які покази, користуючись ст.63 Конституції України.
Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Слідчий суддя прийшов до висновку, що на даній початковій стадії досудового розслідування кримінального провадження, тяжкості та обставин кримінального правопорушення обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів в межах строку досудового розслідування, буде достатнім для вчинення необхідних слідчих дій.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу про застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Вважає, що слідчим суддею не в повній мірі враховано особу ОСОБА_7 , а саме, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має тісні соціальні зв`язки.
ОСОБА_7 допитаний слідчим в ході слідства про обставини вчиненого злочину, вину визнає повністю, сприяє слідству у розслідуванні справи, має намір якнайшвидше відшкодувати матеріальні збитки родині померлій.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу сторони захисту та вважає недоцільним перебування підозрюваного під вартою, прокурора, який заперечив проти апеляційної скаргита вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Постанова судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст.177, 178,183 КПК України.
Обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчий суддя повинен був в повній мірі дотриматися вимог норм міжнародного права та кримінального процесуального закону.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Під час розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний встановити обґрунтованість підозри, а також проаналізувати наявність конкретних ризиків, які обумовлюють обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому відповідні ризики повинні бути належним чином доведені, викладені в матеріалах кримінального провадження та свідчіть про необхідність в обранні саме цього запобіжного заходу.
Чинним законодавством в якості доречних та достатніх ризиків які необхідні для утримання особи під вартою визначені ризики: можливої втечі; порушення громадського порядку; перешкоди встановлення істини в справі та можливості скоєння аналогічного злочину.
При винесенні рішення про обрання запобіжного заходу суд повинен враховувати, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність реальної підстави або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» ).
Відповідно до п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Установленою практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення, при зверненні до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу, обов`язок довести не лише існування заявлених ризиків, а і наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого та додані до нього матеріли, колегія суддів вважає, що їх сукупність є достатньою вважати про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та існування заявлених ризиків передбачених ст.177 КПК України.
Разом з тим, надані стороною обвинувачення матеріали не містять жодних відомостей, які б вказували на наявність виключних обставин для застування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.
Не доведено існування таких обставин і прокурором в судовому засіданні, як в суді першої інстанції, та і при апеляційному розгляді клопотання щодо запобігання спробам підозрюваного ОСОБА_7 забезпечення виконання обов`язків передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
В судовому засіданні захисник зазначив, що підозрюваний має постійне місце проживання, працює, надав розписку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що ОСОБА_12 передала потерпілим 100 та 50 тис. грн. відповідно, в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, та не заперечують стосовно зміни запобіжного заходу підозрюваному на більш м`який.
Представник потерпілих ОСОБА_9 підтвердила, що у її присутності потерпілі надавали розписку про відшкодування шкоди ОСОБА_12 .
Від сторін кримінального провадження не надходило заяв про незаконний вплив на них з боку підозрюваного ОСОБА_7 .
Зазначені відомості не були заперечені, або спростовані стороною обвинувачення. Прокурор при розгляді апеляційної скарги не заперечив, щодо наявності ймовірності настання ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Доводи, якими слідчий обґрунтовує наявність підстав для застування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вказує про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, відповідно до вище зазначених норм закону, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід саме у виді тримання під вартою.
Аналізуючи матеріали клопотання та кримінального провадження, які в судовому засіданні підтвердив прокурор, жодна обставина яка б мала свідчити щодо перешкоджання підозрюваним досудовому розслідуванню, втечі, впливу на свідків та скоєння нового або аналогічного правопорушення не доведена.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності обрання ОСОБА_7 запобіжний захід саме у виді тримання під вартою.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи положення ч.4 ст.194 КПК України, колегія суддів визнає, що матеріали клопотання хоча і містять дані, які вказують на наявність підозри, однак слідчим та прокурором не доведено наявність обґрунтованих підстав наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також недоцільності застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів враховує тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, яке відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення, розмір покарання яке загрожує останньому у разі доведення його винуватості, конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного, а саме його вік, стан здоров`я на час розгляду матеріалів клопотання в апеляційному суді, соціальні зв`язки, зокрема, що підозрюваний має постійне місце проживання, має двох малолітніх дітей 2004 та 2007 року народження, працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відшкодовує та в майбутньому зобов`язується відшкодовувати завдані збитки потерпілим Відсутність відомостей щодо перешкоджання проведенню досудового розслідування у будь-який спосіб.
За вказаних обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Із врахуванням вищевикладеного, особи підозрюваного, того, що в матеріалах клопотання відсутні докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що на час досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби в межах строку досудового розслідування з покладенням на підозрюваного певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 177, 178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.07.2019 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, без визначення розміру застави - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління НП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_13 за погодженням із прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в перний період доби з 21 год. 00 хв. до 07.00 хв. за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового слідства до 13.09.2019 року.

На підозрюваного ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч.5 ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки:

- заборонити залишати місце постійного проживання з 21 год. 00 хв. до 07.00 год. 00 хв.

- в разі необхідності за дозволом слідчого або прокурора відвідувати медичні установи для проходження лікування та обстеження;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим;

- здати на зберігання до відповідних органів, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України підозрюваного ОСОБА_7 , негайно доставити до місця проживання і звільнити з-під варти.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , організацію її виконання покласти на процесуального прокурора.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 ,що в разі невиконання покладених на нього вище наведених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати. Крім того працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло за адресою: АДРЕСА_1 , вимагати від нього надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2