Провадження №11-кп/801/1106/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого
ОСОБА_6 , 1969 року народження, раніше судимого
- 11.08.1997 року Севастопольським міським судом за ст. 93 п.п «а», «г», «з» КК України в редакції 1960 рок до смертної кари з конфіскацією майна; ухвалою Севастопольського міського суду від 11.08.2000 року покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі з конфіскацією майна
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України за вироком Севастопольського міського суду від 11.08.1997 року
за участю сторін провадження:
прокурора : ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_8
в с т а н о в и в :
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2019 року
у задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_6
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК
України за вироком Севастопольського міського суду від 11.08.1997 року
відмовлено.

Непогоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити його клопотання.

Вимоги мотивовані тим, що відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції посилався на положення ст. 81, ст. 82 КК України та зазначив, що дані статті можуть бути застосовані лише до осіб засуджених до позбавлення волі на певний строк, вказав, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засудженого до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені, однак суд не врахував, що право на перегляд довічного покарання особа має незалежно від закріплення механізму його реалізації в законах України, відсутність процесуальних норм не є перешкодою для задоволення його клопотання.
Звертає увагу на найвищу юридичну силу Конституції України, а також на пріоритет норм міжнародного права в України згідно з положенням ст. 9 Конституції, а також згідно ст. 27 «Віденської конвенції про право міжнародних договорів» Україна не може використовувати внутрішнє право для обгрунтування неможливості виконання міжнародного договору.
Тобто, національний суд не може відмовити в задоволенні його клопотання, яке грунтується на Конвенції та практиці ЄСПЛ, посилаючись на норми ( або їх відсутність ) у законах України.
ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції мав задовільнити його клопотання, враховуючи пряму дію норм Конституції України та положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилаючись на можливість застосування до нього процедури помилування, суд першої інстанції не врахував, що в Україні відсутня реальна перспектива перегляду довічного ув`язнення в сенсі вимог ст. 3 Конвенції.
Існуюча у ч.2 ст. 87 КК України норма про можливість застосування до нього помилування після відбуття 20 років покарання не задовольняє вищезгадані вимоги ст. 3 Конвенції.
Посилається на рішення Європейського суду з прав людини, які на його думку вказують на наявні підстави для задоволення його клопотання про заміну його покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який зазначив, що звільнення засудженого можливе лише за умови помилування, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, захисника ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6 , які просили задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст. 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено 11.08.1997 року Севастопольським міським судом за п.п. а.г,з, і ст. 93 КК України до смертної кари з конфіскацією майна; ухвалою Севастопольського міського суду від 11.08.2000 року смертну кару замінено на довічне позбавлення волі із конфіскацією майна.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
Викладаючи доводи, щодо наявності підстав для задоволення клопотання, ОСОБА_6 звертає увагу на найвищу юридичну силу Конституції України, а також на пріоритет норм міжнародного права в України згідно з положенням ст. 9 Конституції, вказує, що судом не було досліджено рішення Європейського суду, які на його думку вказують на наявність підстав для задоволення його клопотання.
З доводами ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції не погоджується.
Дійсно, при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.
Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на позиції Європейського суду у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, де вказано, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, на рішення « Кафкаріс проти Кіпру» в якому зазначено, що коли наявна можливість перегляду в національному законодавстві довічного ув`язнення з метою його пом`якшення, скорочення, зупинення чи умовно-дострокового звільнення, то для цього достатньо задоволення положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Судом першої інстанції роз`яснено засудженому ОСОБА_6 , що у рішенні «Петухов проти України» від 12.03.2019 Європейський суд з прав людини визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції, для вирішення цієї проблеми, у разі набуття вказаним рішенням Європейського суду з прав людини статусу остаточного, держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоб гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоб дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці Європейського суду з прав людини (§ 194).
Так, гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 р. у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
На даний час відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не існує.
До цього часу неузгодженості в Кримінальному кодексі України законодавчим органом не усунуті.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно оригіналу: Суддя: