Справа № 513/382/19
Провадження № 1-кп/513/42/19
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця-зенітника 1-го зенітно ракетного відділення зенітно ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , матроса, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-У11 "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", в Україні оголошено про мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

17 жовтня 2017 року громадянин України ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 05.12.2017 № 205 матроса військової служби за контрактом ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-зенітника 1-го зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу зазначеної військової частини та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , постановлено на усі види забезпечення.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, матрос ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_5 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, 2 січня 2019 року о 08:00 годині матрос ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

22 березня 2019 року о 12:00 годині матрос ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , 2 січня 2019 року о 08:00 годині, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 12:00 години 22 березня 2019 року.

Отже, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин на службу тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

04 червня 2019 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та військовим прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та зобов`язався під час судового провадження беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України, у виді арешту строком на три місяці.

У зв`язку з чим, суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового засідання повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся.

Суд роз`яснив обвинуваченому його права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, а також переконався у добровільності укладення угоди і в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Вислухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між сторонами угоду на відповідність вимогам КПК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, внаслідок якого шкоди завдано лише суспільним інтересам, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним КК України.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості від 04 червня 2019 року, укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 та військовим прокурором Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_4 відповідає вимогам частин 2, 4 ст. 469, ст.472 КПК України, а тому підлягає затвердженню судом.

При призначенні покарання суд відповідно до положень ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання: обвинувачений вперше вчинив тяжкий злочин; повністю визнав вину та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, позитивно характеризується за місцем проходження служби та за місцем проживання, має на утриманні матір ОСОБА_6 , яка є пенсіонеркою за віком.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Судом не встановлено обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді Саратського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб) (а.с.51-57).

Беззастережне й повне визнання ОСОБА_5 своєї винуватості, активне сприяння розкриттю злочину, той факт, що він приймав участь у зоні проведення АТО (ООС), суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Враховуючи вказані обставини, а також особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та за місцем служби характеризується позитивно, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді арешту строком на три місяці.

Суд вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 469, 472, 314, 373, 374, 394,474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , укладену 04 червня 2019 року у присутності захисника ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законим представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1