УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2019 року

м. Київ

справа № 140/2715/16-к
провадження № 51-1592км18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 червня 2019 року в межах кримінального провадження № 0000595 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мельниківців Немирівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком (Немирівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2016 року), й остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 16 вересня 2016 року (точного часу вчинення злочину не встановлено), прийшов на територію домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_2 , проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав належну ОСОБА_5 «болгарку» марки «Ferm FAG-125N», чим завдав потерпілому майнової шкоди на суму 512,17 грн.
Крім того, 04 жовтня 2016 року приблизно о 21:00 ОСОБА_4 прийшов на територію домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_3 , проник до приміщення сараю, звідки таємно викрав належні ОСОБА_6 телескопічні вудки марки «Siweida Viktor 600», «Eagle Arraot 500» та «Siweida Setra 400», котушки марки «Соbга СВ 440», марки «LFG CSR 100» та марки «Соbга СВ 220», чим завдав потерпілому майнової шкоди на суму 299,30 грн.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 25 червня 2019 року змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання. Постановив виключити при призначенні засудженому остаточного покарання вказівку про застосування ст. 71 КК.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації своїх дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 вказує на те, що постановлені щодо нього судові рішення в частині призначеного йому покарання, яке за своїм видом та розміром є занадто суворим, оскільки, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості та особі засудженого. Також він вважає, що суди не взяли до уваги обставини вчинення злочину та відсутність шкідливих наслідків від скоєного, не врахували стану його здоров`я того, що він є інвалідом І групи через наявність у нього термінальної ниркової недостатності та потребує проведення амбулаторного гемодіалізу 3 рази на тиждень. Указані обставини, на думку ОСОБА_4 , свідчать про можливість призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність і обґрунтованість судового рішення у цій частині ним не оскаржується.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (є тяжким), особу засудженого, (раніше був судимий, і цієї судимості у встановленому порядку не знято та не погашено, негативно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, не працює, скоїв злочин протягом іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком, є інвалідом I групи). При цьому визнання ОСОБА_4 своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину суд визнав обставинами, які пом`якшують його покарання, а рецидив злочину обставиною, що його обтяжує.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, визначивши його строк у межах санкції статті, за якою останнього засуджено. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку дійшов висновку про необхідність виключення з вироку місцевого суду вказівки щодо застосування при призначенні засудженому остаточного покарання за ст. 71 КК, оскільки ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2017 року, якою ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2016 року у зв`язку із закінченням іспитового строку, набрала законної сили.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що рішення місцевого та апеляційного судів у частині визначення розміру призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Таким чином, з урахуванням обставин цієї справи, особи засудженого, який неодноразово був судимий, думки потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_4 виключно суворого покарання, даних, що містяться в характеристиках, суд, як першої та апеляційної інстанцій, зробили обґрунтований висновок щодо призначення засудженому покарання з реальним його відбуванням. З урахуванням вищенаведеного наявність у ОСОБА_4 хвороби не може слугувати достатньою підставою для застосування до нього положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, засуджений у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 червня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3