Справа № 464/5272/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/62/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 464/5272/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воркута Республіка Комі, Російська Федерація, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді арешту на строк шість місяців. Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту до вступу вироку у законну силу залишено без змін. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 14 вересня 2018 року близько 22 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні ресторану «Оазис», що за адресою: м.Львів, пр. Червоної Калини, 35, будучи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, підійшовши до першого столика, який знаходився поруч входу закладу, з якого таємно викрав жіночу сумку, яка належала потерпілій ОСОБА_9 вартістю 500 грн., в якій знаходилися: помада вартістю 80 грн., пудра вартістю 160 грн., флеш накопичувач вартістю 200 грн., гаманець вартістю 200 грн. та грошові кошти, а саме: 43 грн., 100 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 14.09.2018 еквівалентно 2812,68 грн, інші речі, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, та не маючи можливості розпорядитися викраденим майном намагався таємно покинути приміщення ресторану, однак його дії були помічені ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_5 будучи поміченим свідком ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, які переросли у відкрите викрадення чужого майна, не реагуючи на вимоги свідка, зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3995,68 грн.
На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу з дповненнями, у якій просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді штрафу.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання врахував як пом`якшуючу обставину лише щире каяття та необґрунтовано застосував до нього максимальну межу покарання, передбачену санкцією ч. 1 ст. 186 КК України. При цьому судом не враховано, що він добровільно відшкодував завдані злочином збитки. У вироку зазначено, що він не працює, проте на сьогодні він є працевлаштованим, з 03 червня 2017 року працює на посаді адміністратора торгового залу в ТОВ «Золотий вік» та отримує 7500 грн заробітної плати. Крім того, він працює за сумісництвом в ТОВ «Брокард-Україна» на посаді охоронця. Також, судом не враховано що він є інвалідом третьої групи довічно, та отримує пенсію у розмірі 1500 грн. У зв`язку з незадовільним станом здоров`я після перенесено у 2004 році травми, він проходить курс лікування для підтримання належного стану здоров`я. Суд також не взяв до уваги те, що він здійснює догляд за хворою матір`ю. ОСОБА_5 не погоджується з висновком досудової доповіді філії ДУ «Центр пробації», які дійшли необґрунтованого висновку про існування ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а його виправлення не є можливим без ізоляції від суспільства. Зазначає, що представники органу пробації з ним не спілкувалися жодного разу, в той час коли його викликали в ДУ «Центр пробації», він перебував за межами міста, та коли побачив виклик, мав намір до них з`явитися, проте висновок був уже складений та переданий до суду. Стверджує, що під час судового засідання прокурор просив призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів, проте суд призначив більш суворе покарання. Звертає увагу, що як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції у нього не було захисника, та йому не надавалася належна правнича допомога.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечив проти доводів апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого щодо пом`якшення йому призначеного покарання, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду розглянув справу у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини їх вчинення, а тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.
У вироку зазначено, що при обранні ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який віднесений до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, не має будь-якого доходу, не перебуває на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах посередньо характеризується по місцю проживання, відшкодував шкоду потерпілій, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що при обранні ОСОБА_5 покарання у виді шести місяців арешту судом першої інстанції не в повній мірі були дотримані вимоги ст.ст. 65, 66, 67 КК України і таке покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Згідно роз`яснень наданих в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звернуто увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК України суд повинен призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу суду належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочин, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання не в достатній мірі враховано особу обвинуваченого.
Так, поза увагою суду першої інстанції залишились дані про те, що ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ групи довічно, що підтверджується довідкою серії МСЕ-2006 № ; ОСОБА_5 здійснюється догляд за своєю матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої діагностовано хворобу Паркінсона.
Як вбачається з характеристики, наданої ЛКП «Господар», громадянин ОСОБА_5 бере участь у громадському житті мікрорайону, користується повагою серед сусідів.
У суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 заявила, що не має претензій до обвинуваченого та просила його суворо не карати.
Крім того, з 18 жовтня 2018 року ОСОБА_5 працює в ПП «Безпека Бізнес Центр» на посаді охоронця. За місцем праці характеризується позитивно.
Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на вищезазначені обставини справи, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, виходячи з принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_5 призначене покарання до мінімальних меж, визначених санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, а саме, штрафу.
На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.
У решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4