Справа № 750/1651/18
Провадження № 1-кп/750/37/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року колегія суддів Деснянського районного суду м. Чернігова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисників - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
обвинувачених - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005155 від 23.09.2014 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з повною вищою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні матір пенсіонерку 1957 р. народження, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з професійно технічною освітою, не працюючого, неодруженого, має на утриманні матір 1972 р. народження, яка є інвалідом 3 групи, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з повною вищою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_18 , 2009 р. народження та ОСОБА_19 , 2018 р. народження, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
22.09.2014 року близько 22 години ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля торгівельного закладу ТОВ «Ашер», розташованого в м. Чернігові, по вул. Пухова, 129, спілкувалися між собою. В цей час до них підійшов раніше незнайомий ОСОБА_11 та зробив їм зауваження з приводу нецензурної лайки, у зв`язку з чим, між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_15 , використовуючи цей явно незначний та неістотний привід, відвів ОСОБА_11 у двір будинку АДРЕСА_4 , що по тій же вулиці, де грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливо зухвалість, завдав ОСОБА_11 побоїв у вигляді неодноразових ударів руками по тулубу та обличчю.
Після цього, ОСОБА_15 з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, пішли від торгівельного закладу по тротуару. Дійшовши до будинку АДРЕСА_4 , знову зустріли ОСОБА_11 та раніше незнайомого ОСОБА_20 , який хотів довідатися про причини нанесення побоїв ОСОБА_11
ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, грубо та зневажливо ставлячись до громадського порядку, існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, узгоджено між собою, руками та ногами почали наносити удари ОСОБА_11 і ОСОБА_20 по тілу.
Так, безпосередньо ОСОБА_15 з ОСОБА_16 нанесли побої та удари в різні частини тіла ОСОБА_20 , а ОСОБА_17 із особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження таким же чином нанесли побої й удари по тілу ОСОБА_11 , та збили обох потерпілих з ніг.
Потім ОСОБА_15 , діючи без відома інших учасників хуліганських дій, дістав наявний у нього ніж, та нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, з метою умисного вбивства ОСОБА_20 з хуліганських мотивів, наніс ОСОБА_20 багаточисленні ножові поранення тулубу, від яких той помер на місці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи, у ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 8 проникаючих у грудну та черевну порожнини колото-різаних ран грудної клітки й живота з ушкодженням обох легень, серця, діафрагми та печінки; 4 непроникаючих поранень грудної клітки, 1 різаного поранення правого плеча та 1 колото-різаного ушкодження лівого передпліччя, які супроводжувалися кровотечею, що призвела до масивної крововтрати та відносяться до категорії тяжкого ступеню тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_20 настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок множинних колото-різаних ран грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів.
Також у ОСОБА_20 виявлені 2 синці на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не супроводжувалися короткочасним розладом здоров`я.
Після вбивства ОСОБА_20 , ОСОБА_15 вирішив наздогнати своїх товаришів, які на той час вже залишили місце події, але звернув увагу на ОСОБА_11 , який лежав поряд на тротуарі. Тоді ОСОБА_15 знову, діючи без відома інших учасників хуліганських дій, відкрито нехтуючи встановленим у суспільстві порядком та демонструючи грубу силу, наблизився до ОСОБА_11 та з метою його умисного вбивства з хуліганських мотивів, завдав ОСОБА_11 кілька ножових поранень в груди та шию від яких потерпілий знепритомнів. Вважаючи, що виконав до кінця усі необхідні дії для доведення задуманого вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_15 залишив місце злочину. Однак, через деякий час у непритомному стані ОСОБА_11 був доставлений каретою швидкої медичної допомоги до другої Чернігівської міської лікарні, де йому надано необхідну медичну допомогу та він залишився живий.
Згідно висновку судово-медичної експертизи, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 3 проникаючих колото-різаних поранень правої половини грудної клітки, 2 колото-різаних ран правого передпліччя з пошкодженням ліктьової артерії, 1 різаної рани шиї, котрі виникли від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.
Крім цього, у нього виявлена закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана верхньої губи, множинні садна та гематоми обличчя, волосистої частини голови, які виникли від дії не менше як 2 травмуючих дій тупих предметів та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Також, органом досудового розслідування ОСОБА_15 обвинувачується в тому, що під час огляду за місцем тимчасового проживання ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_5 , виявлено та вилучено пістолет «WALTHER» калібру 7,65 мм № НОМЕР_1 , який є вогнепальною зброєю, а також 19 патронів калібру 7,62 мм, 14 патронів калібру 7, 65 мм, які є бойовими припасами придатними до стрільби. Вказані предмети без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим слідством час та джерела, ОСОБА_15 незаконно придбав, приніс та зберігав за місцем свого проживання.
В судовому засіданні ОСОБА_15 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 296 КК України визнав повністю; за ч. 1 ст. 296 КК України не визнав, оскільки вважає, що саме потерпілий хотів позбавити життя його та дружину, а тому він діяв в цілях самозахисту; за ч. 1 ст. 263 КК України не визнав і показання в цій частині обвинувачення давати відмовився; позовні вимоги потерпілих визнав частково, а саме вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, щодо моральної частково, позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_11 визнав повністю. Пояснив, що 22.09.2014 року вони з друзями домовилися про зустріч біля магазину «Квартал», що по вул. Пухова в м. Чернігові, оскільки він повернувся із АТО і хотів поспілкуватися. У вечірній час він разом з дружиною ОСОБА_21 зустрілися з ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 і вирішили піти в кафе, що знаходиться поруч, щоб відпочити та поспілкуватися. Коли знаходилися в кафе, то до них приєдналася дівчина ОСОБА_17 ОСОБА_23 . Чи вживав хтось з них алкогольні напої йому невідомо, особисто він не вживав. Приблизно о 22 годині, оскільки кафе зачинялося, вони вийшли на вулицю і стояли поруч з кафе та розмовляли. В цей час до них підійшов раніше незнайомий потерпілий ОСОБА_11 , який був у стані сп`яніння і почав робити їм зауваження, нецензурно вилаявся при дівчатах, провокував їх на конфлікт. Він намагався його заспокоїти, казав, щоб йшов своєю дорогою, але той не заспокоювався. Тоді він підійшов до ОСОБА_11 , а той запропонував йому відійти та поспілкуватись. Вони разом пішли за будинок, він сказав, щоб потерпілий вів себе спокійно, але той почав розмахувати руками, він сказав, що повернувся з АТО і проблеми не потрібні, на що ОСОБА_11 почав негативно висловлюватись щодо учасників АТО. Тоді він дав ляпасу по обличчю ОСОБА_11 і вдарив його кулаком в живіт, після чого повернувся до своєї компанії. За ними йшов ОСОБА_11 , який зібрав свої речі, котрі раніше випали у нього з кишені, і кудись мовчки пішов. Надалі вони всією компанією рушили в напрямку вулиці Бєлова. Хлопці трохи затрималися, оскільки відходили справити природні потреби. В цей час до нього підбігли раніше незнайомий потерпілий ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , які розмахували руками та нецензурно висловлювались. Він відштовхнув ОСОБА_24 , оскільки поряд були його вагітна дружина та ОСОБА_23 і він відчув загрозу для них, а потерпілий вдарив його в обличчя. Після цього удару у нього потемніло в очах і він, нібито, втратив свідомість, оскільки не пам`ятає, що відбувалось далі. Коли прийшов до тями, то побачив ОСОБА_16 з ОСОБА_20 на траві, але не бачив, щоб ОСОБА_16 наносив удари ОСОБА_20 , він тримав його на дистанції, постійно відходив від нього. Де був ОСОБА_17 він не бачив. Він побачив у ОСОБА_20 ніж, хотів відібрати і якось ніж опинився у нього в руках. Деяких моментів не пам`ятає, а саме не пам`ятає, як наносив удари потерпілому ножем. Прийшов до тями лише тоді, коли мив руки разом з ОСОБА_16 , оскільки руки були в крові, а також ніж, який він кудись викинув. Ніж був блискучий, складний. Також пояснив, що в бійці йому ніхто не допомагав. Хто збив з ніг потерпілого ОСОБА_20 не пам`ятає, як і не пам`ятає, щоб ще повертався до потерпілого. Через отриману контузію у нього бувають провали пам`яті. Він не хотів вбивати сина потерпілої і йому дуже прикро, що так сталося, розкаюється у вчиненому та просить вибачення у матері. Частково він відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_9 . Свою вину визнає повністю, вказав, що саме він скоїв вбивство ОСОБА_20 і смерть того настала від його дій, хоча деталей не пам`ятає, але повністю погоджується з обставинами, викладеним в обвинувальному акті. Також повністю погоджується і з обвинуваченням за ч.2 ст. 296 КК України та ч.2 ст. 15, п.п.7, 13 ч.2 ст. 115 КК України, саме він вчинив вказані злочини, і хоча подробиць не пам`ятає, але повністю погоджується з усіма викладеним в обвинувальному акті обставинами, окрім того, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння.
В судовому засіданні ОСОБА_16 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України повністю визнав, зазначивши, що погоджується з кваліфікацією його дій, часом, місцем, способом, хуліганським мотивом та іншими обставинами інкримінованого йому злочину, зазначеними в обвинувальному акті, а заявлені до нього позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної, майнової шкоди повністю не визнав, оскільки він не причетний до вбивства потерпілого. Повністю підтвердив свої показання, які надавав при проведенні слідчого експерименту, вказавши, що все було саме так, як він і розповідав. Також суду пояснив, що 22.09.2014 року зателефонував ОСОБА_15 та вони домовилися зустрітися в цей же день. У призначений час він прийшов на місце зустрічі на вул. Пухова у м. Чернігові, де були ОСОБА_22 , ОСОБА_17 зі своєю дівчиною ОСОБА_25 , підійшов ОСОБА_15 з дружиною ОСОБА_21 . На ньому були штани червоного кольору з лампасами. Вони зайшли до кафе, де спілкувались. Чи вживали спиртні напої, не пам`ятає, особисто він, мабуть, не вживав. Потім вони вийшли на вулицю, де палили та розмовляли. В цей час до них підійшов раніше незнайомий потерпілий ОСОБА_11 , який був в нетверезому стані, поводив себе агресивно, робив зауваження. Вони йому сказали, щоб він йшов своєю дорогою. Але ОСОБА_11 нікуди не йшов, суперечка тривала близько хвилини. Потім ОСОБА_15 запропонував відійти і вони удвох пішли у двір будинку. А інші залишалися на місці і спілкувалися. Спочатку повернувся ОСОБА_15 , а за ним підійшов і ОСОБА_11 , який зібрав свої речі, котрі до цього випали з кишені, і пішов. Тілесних ушкоджень на них він не побачив. Вони всією компанією вирішили піти в напрямку вулиці, приблизно через 5 хвилин до них підійшов незнайомий раніше потерпілий ОСОБА_20 і почав питати, чому вони образили його друга ОСОБА_11 , який також підійшов до них вдруге. Почалась бійка, яку розпочали потерпілі. ОСОБА_11 був у стані сп`яніння, а щодо ОСОБА_20 , то він не зрозумів. Спочатку він бився з ОСОБА_11 , при цьому вони били один одного. Потім його вдарив ОСОБА_20 і, він впав та вдарився головою, вони опинилися на землі, ОСОБА_20 знаходився зверху на ньому. Потім ОСОБА_15 відтягнув ОСОБА_20 , коли він встав, то побачив бійку між ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , в ході якої потерпілий опинився на землі. ОСОБА_15 бив ОСОБА_20 ногами. В один з моментів бійки, він помітив як ОСОБА_15 замахувався в бік ОСОБА_20 і у нього в руці щось блиснуло, можливо, це був ніж. Пояснив, що якщо він раніше зазначав, що бачив ніж у ОСОБА_15 , значить це відповідає дійсності. Він зупинив ОСОБА_15 , коли той замахувався. Потім він почув жіночий крик і пішов до дівчат. Коли він повертався до дівчат, то бачив, що на землі лежав ОСОБА_11 і намагався встати. ОСОБА_15 затримався поруч з потерпілими. Коли до них приєднався ОСОБА_15 , він запитав у нього чи все нормально, той відповів, що все нормально. І вони компанією рушили далі. Йшли мовчки, не обговорювали бійку. В калюжі він та ОСОБА_15 помили руки, оскільки були брудні. Руки він мив, бо на них була кров, що текла у нього з носу, який йому розбив ОСОБА_20 . Після цього вони розійшлись. Також вказав, що у нього ножа не було. Будь-яких інших сторонніх осіб поблизу місця події не було. Бачив, що ОСОБА_26 бився з потерпілими, але, як саме наносились удари, сказати не може, оскільки було темно і пройшов великий проміжок часу. За медичною допомогою він не звертався. Показання, дані в ході слідчого експерименту, підтримує в повному обсязі. У скоєному щиро розкаявся, співчуває потерпілій.
В судовому засіданні ОСОБА_17 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України повністю визнав, зазначивши, що погоджується з кваліфікацією його дій, часом, місцем, способом, хуліганським мотивом та іншими обставинами інкримінованого йому злочину, зазначеними в обвинувальному акті, а заявлені до нього позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної, майнової шкоди повністю не визнав, оскільки він не причетний до вбивства потерпілого. Повністю підтвердив свої показання, які надавав при проведенні слідчого експерименту, вказавши, що все було саме так, як він і розповідав. Відносно обставин інкримінованого йому злочину також показав, що 22.09.2014 року йому зателефонував ОСОБА_15 , який повернувся із зони АТО, і запропонував зустрітися і поспілкуватися. Вони домовилися про зустріч в цей же день о 20 годині біля магазину «Квартал», що по вул. Пухова в м. Чернігові. Коли він підійшов до магазину, то там вже були ОСОБА_16 , та ОСОБА_22 . Трохи пізніше до них приєдналися ОСОБА_15 з дружиною ОСОБА_21 . Потім до них приєдналася його дівчина ОСОБА_23 . Вони вирішили зайти в кафе, в якому відпочивали десь до 22 години. В кафе він пив пиво. Що замовляли та вживали інші, він не знає. Оскільки кафе зачинялося, то вони вийшли на вулицю і розмовляли. До них підійшов раніше незнайомий чоловік ОСОБА_11 , який був у стані сп`яніння, поводився неадекватно та робив якісь зауваження. Вони не звернули на нього увагу і продовжили спілкування. Але чоловік продовжував щось їм казати, тоді ОСОБА_15 сказав йому, якщо він хоче про щось поговорити, тоді пішли за будинок. ОСОБА_15 разом з ОСОБА_11 попрямували за будинок у двори. Через деякий час він та ОСОБА_16 пішли слідом за ними, щоб подивитися, що відбувається. Коли вони повернули за кут будинку, то побачили, що ОСОБА_15 вже повертався, а ОСОБА_11 стояв біля сміттєвих баків. Вони втрьох повернулися до своєї компанії, поспілкувалися ще трохи і вирішили прогулятися по вулиці. Він та ОСОБА_16 відійшли за кут будинку справити природні потреби. Коли він вийшов, то побачив, що вже розпочалася бійка. Було темно і він не бачив, що саме відбувається. Він спільно з ОСОБА_22 повалили на землю ОСОБА_11 і наносили йому удари по різним частинам тіла. Потім він почув крик своєї дівчини, після чого удвох з ОСОБА_22 залишили потерпілого та повернулися до дівчат. Коли вони відходили, то потерпілий ще лежав, але намагався піднятися. Після того, як вони підійшли до дівчат, до них спочатку підійшов ОСОБА_16 , а потім через деякий час ОСОБА_15 і вони всі разом пішли у двори будинків, бійку не обговорювали, йшли мовчки. Якщо він раніше казав про те, що у дворах будинків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 почали мити руки в калюжі, то так воно і було. Також раніше він зазначав, що бачив в руках у ОСОБА_15 предмет, схожий на ніж. Що відбувалося між ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_20 він не бачив. У скоєному щиро розкаюється, потерпілому ОСОБА_11 завдану шкоду відшкодував і той претензій не має, співчуває потерпілій ОСОБА_9 .
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що про смерть свого сина ОСОБА_20 вона дізналася від співробітників поліції 22.09.2014 року у вечірній час, про обставини його вбивства їй відомо лише з матеріалів справи. Однак вважає, що у вбивстві її сина винен не лише ОСОБА_15 , а і ОСОБА_16 , який також повинен нести відповідальність за ст. 115 КК України, тоді як, на її думку, обвинувальний акт не відповідає фактичним обставинам події. До ОСОБА_17 претензій вона не має. Позовні вимоги про стягнення з обвинувачених 34000 грн. матеріальної та 700000 грн. моральної шкоди підтримала у повному обсязі. Зазначила, що через вбивство сина були понесені витрати на поховання, встановлення пам`ятника на його могилі, а також були витрачені кошти на лікування її та чоловіка в результаті нервових стресів. Моральна шкода полягає у перенесеному стресі та душевних стражданнях. Після смерті сина порушився звичайний спосіб життя, така тяжка втрата потягла негативні переживання і біль, які вона та чоловік відчувають до цього часу, вона з чоловіком, який постійно хворіє, та сином, який є інвалідом першої групи з дитинства, та потребують догляду, залишились без допомоги. У подальшому пояснила, що їй було відшкодовано 38000 грн. матеріальної шкоди, але у судовому засіданні збільшила позовні вимоги і просила стягнути 78000 грн. матеріальної шкоди в зв`язку з інфляцією, проте доказів на підтвердження такої суми та її розрахунку не надала. Також збільшила позовні вимоги і щодо моральної шкоди та просила стягнути 1500000 грн. Погодилась з позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_15 покарання у вигляді довічного позбавлення волі та заперечувала проти звільнення ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки той має понести справедливе покарання за ст. 115 КК України.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_27 пояснила, що ОСОБА_20 був її співмешканцем. Він був порядним, чесним, спокійним, не конфліктним, був люблячим сином, піклувався за батьками, хворим братом та своєю донькою. 22.09.2014 року їй зателефонувала мати ОСОБА_28 і повідомила, що його вбили.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 22.09.2014 року, близько 19 години, після роботи вони разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 розпивали спиртні напої біля магазину «Квартал» по вулиці Пухова в м. Чернігові. Через деякий час ОСОБА_31 поїхав додому, а вони залишилися та продовжували всі разом вживати горілку. Через те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, подробиць бійки, а саме, хто наносив йому удари та хто був ініціатором конфлікту, не пам`ятає. Він пам`ятає лише, що коли ходив за пляшкою горілки, то його побив хтось з компанії незнайомих чоловіків, про що він сказав ОСОБА_32 , і вони вже удвох пішли до тієї компанії із чотирьох чоловік, щоб з`ясувати, що сталося. Коли вони підійшли до тієї компанії, то сталася друга бійка. Чи наносили удари ОСОБА_28 , він не бачив. Отямився він в лікарні. Деталей бійки не пам`ятає, але всі тілесні ушкодження він отримав у бійці. Обвинуваченими йому була відшкодована моральна та майнова шкода в розмірі близько 30 000 грн. Жодних претензій до них він не має. Щодо призначення покарання поклався на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні показала, що 22.09.2014 року, в вечірній час, вона разом з чоловіком ОСОБА_15 та його друзями ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 вийшли з кафе, стояли та розмовляли. В цей час до них підійшов раніше незнайомий чоловік, як потім з`ясувалось це був потерпілий ОСОБА_11 , який був в нетверезому стані, і почав чіплятися до них, розмахував руками і у нього випали якісь речі, можливо, телефон і ключі. Він почав казати, щоб хлопці йшли за ним. Спочатку з ОСОБА_11 пішов її чоловік, а трохи пізніше слідом за ним пішли ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Приблизно через хвилину вони повернулись, слідом за ними вийшов ОСОБА_11 , зібрав свої речі і пішов. Тілесних ушкоджень ні у кого вона не бачила, що там сталося обвинувачені не розповідали. Потім вони вирішили піти прогулятися, пройшли 5-10 м і до них підійшов раніше незнайомий їй чоловік ОСОБА_20 , який був в нетверезому стані та агресивно налаштований, а ззаду нього йшов ОСОБА_11 . Потерпілий ОСОБА_20 підійшов до її чоловіка і вдарив того плечем в плече, а далі наблизився в притул до неї і почав ображати. А потім вдарив в скроню її чоловіка, підбігли хлопці і почалася бійка. Вона відійшла до ОСОБА_23 , бо та злякалась і почала кричати. Бійка тривала десь 2-3 хвилини. Деталей бійки вона не знає, бо вона знаходилася спиною до неї. Хто і як наносив удари, вона не бачила. Вона була в шоковому стані і не розуміла, що відбувається. Ножа ні у кого з їхньої компанії вона не бачила. Першим до неї підійшов її чоловік ОСОБА_15 , за ним йшли їхні хлопці. Чи були у них тілесні ушкодження вона не звернула увагу, на обличчі у чоловіка пошкоджень не було. Потерпілих після бійки вона не бачила, вони одразу пішли у двір, по дорозі і у подальшому з чоловіком не обговорювали цю ситуацію.
Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні показав, що 22.09.2014 року, близько 21 години 55 хвилин, він разом зі своєю знайомою ОСОБА_35 йшли в магазин по вул. Пухова в м. Чернігові. Бачили компанію із 6-7 чоловік, які просто розмовляли між собою. Потім почули крики, якісь «хлопки» та побачили бійку, яка відбувалася досить швидко і тривала десь 1-2 хвилини. Хто наносив удари він не бачив, оскільки все відбувалось швидко і там було темно. Зараз не може описати осіб та їхній одяг. Під час допиту на досудовому слідстві обставини пам`ятав краще, надані ним свідчення відповідають дійсності, відносно того, що він бачив, як один чоловік наносив удар іншому, який лежав на землі, ногою по голові. Потім хтось із жінок в компанії крикнув: «Досить», і група людей пішла, вони не втікали, спокійно всі пішли. Вони підійшли ближче до місця бійки і побачили на землі спочатку одного чоловіка, який лежав в крові, а також іншого чоловіка, який також лежав на землі. Один з них встав, трохи пройшов і знову впав. Вони відразу ж викликали швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні показав, що у вересня 2014 року, після роботи, він разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_11 і ОСОБА_36 вирішили випити. Приблизно о 20 годині вони придбали горілку, закуску і розташувалися поруч з магазином «Квартал» по вул. Пухова в м. Чернігові. Спочатку придбали пляшку горілки ємкістю 0,7 літри, а потім знову ходили до магазину і придбали пляшку горілки ємкістю 0,5 літри. Після цього він пішов додому, а інші залишились і продовжували вживати горілку. Випивали всі, крім нього, ОСОБА_20 також разом з усіма пив горілку, але скільки випив він не бачив. У них в компанії ножа ні у кого не було, в цьому він впевнений, оскільки закуску вони просили порізати в магазині. Ніхто з його компанії агресії не виявляв, всі були врівноважені, поводилися спокійно. Ні з ким з сторонніх осіб за його присутності конфліктних ситуацій не виникало, ніхто не відходив. Що відбувалось далі йому невідомо, оскільки він пішов додому. Наступного дня він дізнався, що вбили ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_37 в судовому засіданні пояснила, що восени 2014 року, у вечірній час, біля магазину по вул. Пухова у м. Чернігові вона зустрілась зі своїм знайомим ОСОБА_38 , проходячи повз зупинку, вони почули крики та побачили бійку, бились чоловіки, які наносили удари двом чоловікам, всього їх було приблизно шестеро, але описати їх та вказати хто і як наносив удари не може, оскільки було темно і вони знаходились на відстані. Потім дівчина крикнула: «Досить», і вони побігли у двір, а потерпілі залишились лежати на землі. Після чого один з них піднявся, пройшов і впав. Вони викликали швидку медичну допомогу. Початок бійки вона не бачила. Оскільки пройшло багато часу, то вона не пам`ятає всіх подробиць. Вказала, що показання, які вона надавала слідчому 24.09.2014 року, відповідають дійсності.
Свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні показав, що у вечірній час він повертався додому з роботи, йшов по вул. Пухова у м. Чернігові, розмовляв по телефону та помітив компанію з чоловіків, серед яких була дівчина. Відбулась якась сутичка, в ході якої збили з ніг чоловіка, дівчина щось крикнула та вони побігли, а чоловік залишився лежати. Хто почав бійку він не бачив, описати та впізнати осіб він не зможе, оскільки було темно і він їх не бачив.
Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні показав, що восени 2014 року, в вечірній час, він вийшов від своїх знайомих на вулицю і побачив бійку, яка відбувалася на іншому боці вулиці Пухова в м. Чернігові десь навпроти піцерії «Базис». Спочатку він почув звуки ударів, крики. Бійка тривала приблизно хвилину, в ній брали участь приблизно п`ять чоловік. В ході бійки двоє чоловіків лежали на землі, а інші їх били. Помітив, що чоловік в штанах червоного кольору з білими полосами був самий активний і швидко пересувався. Він бачив, як один чоловік наніс удар ногою зверху вниз в область голови вже лежачому чоловікові. Потім дівчина з компанії крикнула, що досить і вони розійшлися. На землі на тому місці, де була бійка, лежало двоє чоловіків. Вони були в крові. Інших подробиць бійки він не бачив, бо було досить темно. Також вказав, що пройшло багато часу і зараз він не зовсім добре пам`ятає ту подію. Зазначив, що свої показання, надані слідчому 23.09.2014 року, відповідають дійсності.
Свідок ОСОБА_41 в судовому засіданні показав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_6 , восени, точної дати вже не пам`ятає, він у вечірній час вийшов на балкон і побачив, що на вулиці під його вікнами відбувається бійка. Всього було шість чоловік і одна дівчина. Бійка відбувалась приблизно 3-5 хвилин, потім вони розбіглись, а двоє потерпілих залишились лежати на землі в крові. Бачив, як один з потерпілих лежав біля дороги, а двоє чоловіків його били. Другий потерпілий також лежав, але хто його бив, він не бачив. Хто саме і кому наносив удари він не бачив, бо було темно. Під час його допиту слідчим 23.09.2014 року обставини він пам`ятав краще і викладене у протоколі його допиту відповідає дійсності.
За клопотанням сторони обвинувачення, судом неодноразово вживались заходи щодо виклику у судові засідання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , однак такі не з`явились. Відповідно до копії актового запису про смерть №300 від 07.11.2017 року ОСОБА_44 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , від ОСОБА_23 дружини обвинуваченого ОСОБА_17 , надійшла заява про відмову від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, а винесені судом ухвали про здійснення примусового приводу свідка ОСОБА_42 так і не були виконані, не дивлячись на те, що саме з цієї причини судові засідання неодноразово відкладались, у зв`язку з чим прокурор у судовому засіданні відмовився від допиту вказаного свідка.
Свідчення вказаних свідків, надані ними під час досудового розслідування, на чому наполягала потерпіла ОСОБА_9 , судом не оголошувались, оскільки ч.2 ст. 95 КПК України зазначає, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Вина обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованих їм злочинів також підтверджується сукупністю досліджених у порядку, встановленому ст. 358 КПК України, та перевірених в судовому засіданні доказів:
протоколом огляду місця події від 22.09.2014 року та фототаблицею до нього, в якому відображені результати виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до ст. 237 КПК України, згідно яких був проведений огляд трупу ОСОБА_20 , виявленого на трав`яній поверхні тротуару біля будинку № 133 по вул. Пухова в м. Чернігові, в ході якого по лівій боковій поверхні живота та грудної клітки виявлені чотири рани із рівними краями, в попередній поверхні грудної клітки чотири рівні рани, по правій боковій поверхні грудної клітки три рани, по зовнішній поверхні правого плеча одна рана, по тильній поверхні передпліччя одна рана з рівними краями;
протоколом огляду місця події від 22.09.2014 року та фототаблицею до нього, згідно яких в кімнаті прийомного покою Чернігівської міської лікарні № 2, розташованої по вул. 1 Травня, 168 у м. Чернігові, був проведений огляд речей невідомого, який був доставлений з ножовими пораненнями - ОСОБА_11 , в ході якого на його светрі були виявлені плями речовини бурого кольору з прорізами в області правого боку в кількості п`яти та двома прорізами на правому рукаві светра; на куртці - плями речовини бурого кольору з прорізами в кількості п`яти штук області правого боку та два прорізи на правому рукаві, в області воротника два прорізи; джинсові штани з плямами речовини бурого кольору;
протоколом огляду місця події від 23.09.2014 року та фототаблицею до нього, в ході якого в приміщенні Чернігівського обласного моргу були вилучені предмети одягу ОСОБА_20 з плямами речовини бурого кольору, а також на футболці чорного кольору зафіксовані технічні пошкодження у вигляді розрізів;
висновком експерта № 855 від 17.10.2014 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 102 КПК України, згідно якого на трупі ОСОБА_20 виявлені наступні тілесні ушкодження, що утворились незадовго до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 : вісім проникаючих у грудну та черевну порожнини, колото різаних ран грудної клітки й живота з ушкодженням обох легень, серця, діафрагми та печінки; чотирьох непроникаючих поранень грудної клітки (тулуба), одне різане поранення правого плеча, одне колото-різане ушкодження лівого передпліччя та два синці на обличчі, що супроводжувалися кровотечею, яка призвела до масивної крововтрати, які в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Виявлені у ОСОБА_20 тринадцять колото-різаних ран виникли внаслідок не менше як тринадцяти травматичних впливів одностороннє-гострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути ніж. Одна різана рана правого плеча виникла від дії не менш ніж одного травматичного впливу предметом, що має ріжучі властивості, яким міг бути ніж. Два синці на обличчі потерпілого виникли внаслідок не менше як двох травматичних впливів тупим твердим предметом. Смерть ОСОБА_20 настала через відносно короткий проміжок часу, що може вимірюватися від кількох до кількох десятків хвилин. Безпосередньою причиною смерті стала масивна крововтрата, що виникла внаслідок множинних колото-різаних ран грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів;
висновком експерта № 949 від 23.10.2014 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 102 КПК України, згідно якого у ОСОБА_11 маються тілесні ушкодження у вигляді: проникаючих колото-різаних поранень правої половини грудної клітки, правобічного гемопневмотораксу, колото-різаних ран правого передпліччя з пошкодженням ліктьової артерії та формуванням несправжньої аневризми, різаної рани шиї, ускладнених геморагічним шоком, які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, виникли 22.09.2014 року від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості. Також мається закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана верхньої губи, множинні садна та гематоми обличчя, волосистої частини голови, котрі виникли від дії тупих предметів, які в комплексі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та виникли 22.09.2014 року;
протоколом проведення слідчого експерименту від 04.11.2014 року з застосуванням відеофіксації, результати якої були продемонстровані в судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_17 спочатку розповів про обставини події 22.09.2014 року, після чого показав на місці та пояснив, що 22.09.2014 року ОСОБА_15 запропонував зустрітися о 20.00 год. та поспілкуватися, зустрілись він, ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 з дружиною і пішли в кафе, що по АДРЕСА_7 , пізніше підійшла його дівчина. Приблизно о 22 годині, він в компанії своєї дівчини, ОСОБА_48 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , його дружини, після того як відпочили в кафе, спілкувалися на вулиці при вході до нього та вирішували, куди йти далі. До них підійшов молодий чоловік, який був у стані сп`яніння, та почав робити їм зауваження, що вони неправильно себе поводять та використовують ненормативну лексику. Вони йому відповіли, щоб він йшов, але він продовжував стояти поряд. ОСОБА_15 спитав, чи потрібні йому проблеми, і потім вони вдвох відійшли за кут будинку. Що між ними відбувалося він не бачив і не чув. Через хвилину він та ОСОБА_16 пішли за ними. Він побачив, що ОСОБА_15 вже повертався до них, а той чоловік стояв та тримався за сміттєвий бак. Вони втрьох повернулися до компанії. Через хвилину до них знову підійшов цей чоловік. До цього, під час розмови з ОСОБА_15 , у того хлопця випав мобільний телефон та ключі. Хтось з їх компанії сказав, щоб він забирав телефон та ключі і йшов далі. Він забрав свої речі і пішов. Вони вирішили прогулятися по району і рушили по вулиці. Він та ОСОБА_45 зайшли за кафе, а коли повернулися, то він побачив, що відбувається бійка. Хлопець, який до них підходив, намагався вдарити ОСОБА_48 , вони розбирались між собою. Він вийшов і став поруч з ОСОБА_49 , продемонструвавши, що їх двоє, але той намагався вдарити ОСОБА_48 . Вони схопили один одного за шию та впали разом на асфальт. Він прижав вагою свого тіла цього хлопця до асфальту, і ОСОБА_50 вдалося вирватися від нього. Коли ОСОБА_45 піднявся на ноги, то завдав йому два удари в область тулубу, той прикривав руками обличчя. Він зупинив ОСОБА_48 і вони повернулися до дівчат. В цей момент його дівчина щось кричала. Що відбувалося в іншій бійці між ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та незнайомим чоловіком він не бачив, оскільки знаходився спиною. Той хлопець, з яким вони билися, починав підійматися, крові в нього не було. Ножа ані у нього, ані у ОСОБА_48 не було. До них підійшов ОСОБА_16 , трохи пізніше за нього підійшов ОСОБА_15 , який проходив повз хлопця, з яким вони билися. У ОСОБА_15 в руках він бачив предмет схожий на ніж. Після того, як підійшов ОСОБА_15 , він оглянувся і побачив, що хлопець, з яким вони билися, вже лежав. Куди потім ОСОБА_15 подів ніж, він не помітив. Потім вони всією компанію пішли у двори будинку АДРЕСА_4 , де ОСОБА_15 та ОСОБА_16 помили руки і вони пішли далі;
протоколом проведення слідчого експерименту від 04.11.2014 року з застосуванням відеофіксації, результати якої були продемонстровані в судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_16 спочатку розповів про обставини події 22.09.2014 року, після чого показав на місці та пояснив, що 22.09.2014 року йому зателефонував його товариш ОСОБА_15 і приблизно о 20.30 год. вони зустрілись біля магазину по вул. Пухова у м. Чернігові, і він познайомився з ОСОБА_51 , ОСОБА_49 та дружиною ОСОБА_15 , після чого пішли в кафе, що по вул. Пухова в м. Чернігові. О 22 год. він в компанії ОСОБА_48 , ОСОБА_17 та його дівчини, ОСОБА_15 та його дружини вийшли з кафе, стояли та спілкувалися на вулиці. В цей час до них підійшов молодий чоловік та зробив їм зауваження, що вони лаються. Він йому відповів, щоб той йшов далі, після чого чоловік почав щось казати дружині ОСОБА_15 . Коли цей чоловік витягував з кишені руки, то у нього випали мобільний телефон та ключі. До цього чоловіка звернувся ОСОБА_15 та запропонував відійти з ним порозмовляти і вони вдвох відійшли в сторону. Що між ними відбувалося він не бачив. Він вирішив піти подивитися, що відбувається. За ним пішов ОСОБА_17 . Він побачив, що ОСОБА_15 вже повертався до них і сказав, що все нормально, а той чоловік стояв і хитав головою. Вони втрьох повернулися до їхньої компанії. Потім повз них пішов цей чоловік. ОСОБА_15 сказав, щоб він забрав свої речі. Цей чоловік забрав свої речі і кудись пішов. Вони також пішли по вулиці Пухова. Андрій та ОСОБА_17 зайшли за кафе. До них в цей час наблизився чоловік міцної статури, а за ним був той чоловік, який робив їм зауваження. Перший чоловік вдарив ОСОБА_15 в обличчя, той трохи не впав. Інший чоловік, що робив їм зауваження, став махати перед ним руками. Він відштовхнув руками цього чоловіка і пішов на допомогу ОСОБА_15 , оскільки той «потерялся». Цей другий чоловік почав бити його ногами, а він у відповідь двічі вдарив його по ногах, вони наблизилися один до одного і почали возитися. Потім цей чоловік вдарив його рукою в голову та вдарив по нозі, від чого він впав, а чоловік опинився зверху його і намагався вдарити. В цей час ОСОБА_15 скинув цього чоловіка з нього і почав з ним битися. Він піднявся і пішов на допомогу ОСОБА_15 , збив цього чоловіка та наніс пару ударів ногою йому в область грудей, коли той впав. Після чого він відійшов від цього чоловіка. А ОСОБА_15 почав добивати цього чоловіка, бив кулаками, а потім ногами, потім знову кулаками. В руці у ОСОБА_15 він побачив ніж і як той почав замахуватися на чоловіка. Він схопив за руку ОСОБА_15 і сказав, щоб він цього не робив, але ніж залишився у нього. Він почув крики дівчат і пішов до компанії. ОСОБА_15 з тим чоловіком залишився. Другий чоловік лежав та намагався встати з землі, він його не чіпав і пішов далі до своєї компанії. Через деякий час до них приєднався ОСОБА_15 . Ножа при ньому він вже не бачив. Ніж він бачив у ОСОБА_15 лише на місці бійки. У нього та ОСОБА_15 на руках була кров. Всі разом вони пішли за будинок АДРЕСА_4 , де в калюжі помили руки;
висновком судово-психіатричного експерта № 9 від 13.01.2015 року, який відповідає ст. 102 КПК України, згідно якого ОСОБА_15 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, виявляв ознаки посттравматичного стресового розладу на тлі органічного емоційно лабільного (астенічного) розладу, за своїм психічним станом не був здатен в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_15 на теперішній час виявляє ознаки посттравматичного стресового розладу на тлі емоційно лабільного (астенічного) розладу, за своїм психічним станом здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними, правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них показання, але його здатність самостійно реалізовувати своє право на захист суттєво обмежена наявними у нього психічними розладами; ОСОБА_15 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Допитавши обвинувачених, потерпілих, свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини поза розумним сумнівом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до наступного висновку.

Винуватість ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтверджується зібраними доказами, перевіреними під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 296 КК України визнав повністю, разом з тим, обвинувачення за ч.1 ст. 296 КК України не визнав, пояснивши це тим, що він діяв з метою захисту себе та дружини, оскільки вважав, що таким чином реагує, як на його думку, на протиправні дії потерпілого.
Так, колегія суддів, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_15 , дані в судовому засіданні, відноситься критично до частини тих щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України, вбачаючи в них, не лише викладення дійсних обставин, але і свідоме заперечення достовірно встановлених обставин, що є зрозумілою захисною поведінкою, спрямованою на намагання зменшити ступінь своїх протиправних дій, та, відповідно, явного зменшення обсягу кримінальної відповідальності чи уникнення тієї взагалі.
Тому, саме версія обвинуваченого ОСОБА_15 щодо ймовірного самозахисту від протиправних дій потерпілого ОСОБА_11 , на чому наполягає лише він один, тобто про те, що нібито через поведінку потерпілого він змушений був захищати себе та свою дружину, повністю спростована показаннями очевидців події злочину. Аналогічної позиції дотримувались і захисники обвинуваченого, але все це ґрунтується лише на припущенні тих, докази чого відсутні як у матеріалах слідства, так і не надані в судовому засіданні. При цьому, сама дружина обвинуваченого ОСОБА_15 свідок ОСОБА_33 , допитана в судовому засіданні, стверджувала, що погроз на свою адресу не чула, ножа не бачила, потерпілому ОСОБА_11 , який зробив несправедливе зауваження з приводу нецензурної лайки, запропонували йти додому, він пішов, за ним у двір пішов ОСОБА_15 , через деякий час повернулися, тілесних ушкоджень вона не побачила, погроз потерпілий не виказував, з урахуванням стану сп`яніння, фізичної загрози не створював, зібрав свої речі, які раніше випали з кишені, і пішов.
Наряду з цими та іншими перерахованими вище доказами колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_15 не було створено ніякої реальної загрози для життя та здоров`я, як не було такої загрози і для його дружини з боку потерпілого ОСОБА_20 .
Ще однією із спроб захисту у обвинуваченого ОСОБА_15 є заперечення щодо перебування його у стані сп`яніння, але це критично оцінене судом після вивчення всіх доказів по справі. Обставини, місце, час, склад його оточення, тощо, стосовно події, за якої обвинувачений ОСОБА_15 опинився у кафе та перебував там протягом значного часу до самого закриття цього закладу, наряду з показаннями інших членів цієї компанії інших обвинувачених та свідків по цьому провадженню, щодо вживання тих чи інших напоїв у різному обсязі, в тому числі і не заперечення цього ж самим ОСОБА_15 на самому початку розслідування 25.09.2014 року, коли він стверджував про вживання ним пива, а саме 2 бокалів, як про це зазначено у висновку судово-психіатричного експерта №9 від 13.01.2015 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Все це за умови відсутності жодного об`єктивного доказу про невживання ним алкогольних напоїв дозволяє суду таке твердження обвинуваченого ОСОБА_15 вважати таким, що не відповідає дійсності.
Твердження потерпілої ОСОБА_9 в частині незгоди з обвинуваченням та необхідністю його зміни, а саме притягнення за співучасть у навмисному вбивстві її сина ще і обвинуваченого ОСОБА_16 , з урахуванням їхніх дій, ролей, значення, тощо були судом перевірені, але не знайшли підтвердження. За вимогами ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цієї статтею. Судом жодним чином, саме в цьому питанні, не було порушене право потерпілої на дослідження доказів, були розглянуті її клопотання та надані роз`яснення. Крім того, суд звертає увагу, що всі ці і аналогічні питання були предметом дослідження судів апеляційної та касаційної інстанцій, які також дійшли такого висновку, тому саме в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2017 року зазначено, що в ході судового засідання повинні бути усунені порушення процесуальних прав саме обвинуваченого ОСОБА_15 та вирішені інші питання, знову ж таки, стосовно останнього, що судом і було виконане. Як передбачено ч.2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитись від підтримання державного обвинувачення, проте при розгляді даного кримінального провадження прокурор таким правом не скористався. Згідно ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Щодо твердження захисника ОСОБА_13 про визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи з тих підстав, що відсутні дані про надання експертам медичної картки потерпілого ОСОБА_11 , то з таким колегія суддів не погоджується, оскільки жодним учасником процесу у будь-якій формі не поставлені під сумнів, як достовірність такої картки, так і її зміст, більш того у сенсі положень КПК України, саме висновок експерта, а не медична картка є джерелом доказу і такий був належним чином досліджений у судовому засіданні, тому підстав для визнання недопустимим цього доказу не має.
Суд також не погоджується з позицією потерпілої ОСОБА_9 , котрою поставлені під сумнів надані документи по характеристиці обвинуваченого ОСОБА_15 , нібито через невідповідність таких якимось обов`язковим приписам та через те, що такі видані недержавними органами. Проте, надані стороною захисту документи включають у себе необхідний інформаційний зміст, що був досліджений учасниками процесу, вони посвідчені відповідними особами, докази стосовно відсутності у них таких повноважень, а також щодо викладення у тих неправдивої інформації, суду надані не були.
Суд не погоджується і з посиланням захисника ОСОБА_13 про те, що належить визнати недопустимим доказом протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_15 від 03.02.2015 року, з підстав нібито наявних порушень, а саме щодо не зазначення у такому кількості аркушів у томах та частини дат, оскільки жоден із учасників процесу, в тому числі і захисники підозрюваного, які при цьому були присутні, не поставили під сумнів саму цю процесуальну дію, ні процедуру її проведення, обсяг наданих матеріалів, час, тощо.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_15 за епізодом умисного вбивства потерпілого ОСОБА_20 орган досудового розслідування кваліфікував за п.п. 4, 7 ч.2 ст. 115 КК України. Захисники обвинуваченого ОСОБА_15 , не оспорюючи його причетності до позбавлення життя потерпілого ОСОБА_20 , не погодились із такою кваліфікацією його дій, оскільки вважають безпідставними висновки про наявність у його діях такої кваліфікуючої ознаки умисного вбивства, як вчинення злочину з особливою жорстокістю.
При вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, слід враховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалась умислом винного. До особливо жорстоких можуть бути віднесені випадки, коли винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

При цьому особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

У кримінальному провадженні на підставі досліджених судом доказів установлено обставини, за яких обвинувачений позбавив життя потерпілого ОСОБА_20 . Кваліфікуючи дії обвинуваченого як вчинення злочину з особливою жорстокістю, орган досудового розслідування вказав на велику кількість поранень, завданих потерпілому.

Разом з тим, стороною обвинувачення не викладено доказів на підтвердження того, що ОСОБА_15 , завдаючи ОСОБА_20 поранень, зокрема, у життєво важливі органи, з метою позбавити його життя, свідомо бажав не лише вбити потерпілого, а й того, щоб він відчував додаткові страждання, які не були б необхідними для настання його смерті.

Відповідно до роз`яснень у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року, умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, коли винний усвідомлював, що завдає потерпілому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань. Тому велика кількість тілесних ушкоджень сама по собі не свідчить про особливу жорстокість, оскільки неодмінною умовою визнання особливої жорстокості є намір і бажання винного спричинити потерпілому страждання. Згідно висновку експерта № 855 від 17.10.2015 року встановлено, що хоча у потерпілого ОСОБА_20 виявлені численні тілесні ушкодження, але вони були спричинені протягом короткого проміжку часу, та смерть потерпілого також настала через короткий проміжок часу, що свідчить про намір обвинуваченого ОСОБА_15 якнайшвидше позбавити життя потерпілого, але аж ніяк про намір завдати потерпілому особливих мук і страждань під час заподіяння йому тілесних ушкоджень. Крім того, суд вважає, що на значну кількість завданих тілесних ушкоджень, безумовно вплинув ще і стан алкогольного сп`яніння, в якому перебував обвинувачений. Тому кваліфікація дій обвинуваченого за епізодом умисного вбивства ОСОБА_20 , як вчинене з особливою жорстокістю, за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, є зайвою і підлягає виключенню з обвинувачення.
Крім того, враховуючи, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, всебічно, повно і об`єктивно розглянувши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кваліфікація органом досудового розслідування дій обвинуваченого ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 263 КК України у судовому засіданні свого підтвердження не знайшла через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, а доводи прокурора у судовому засіданні в цій частині є необґрунтованими, з огляду на наступне.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_13 вказував на недопустимість як доказу даних протоколу огляду місця події, проведеного 26.09.2014 року за місцем проживання ОСОБА_15 , з якого вбачається, що слідчим проведено обшук житла всупереч вимогам КПК України та незаконно вилучені предмети, що визнані речовими доказами по справі, в зв`язку з чим просив визнати очевидно недопустимими доказами не лише протокол огляду місця події, але і проведення експертиз вилучених доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 87 КПК України докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 26.09.2014 року, слідчим був проведений огляд житла за адресою: АДРЕСА_5 , де тимчасово мешкав ОСОБА_15 , під час якого виявлено та вилучено пістолет «WALTHER» калібру 7,65 мм № НОМЕР_1 , який відповідно до висновку судової балістичної експертизи №962 від 07.10.2014 року є вогнепальною зброєю, а також 19 патронів калібру 7,62 мм та 14 патронів калібру 7, 65 мм, які відповідно до висновку судової балістичної експертизи №963 від 03.10.2014 року є бойовими припасами придатними до стрільби, та відповідно до постанови слідчого від 22.01.2015 року визнані речовими доказами.
За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після огляду.
Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
Разом з тим, у наданих прокурором матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення 26.09.2014 року огляду місця події у житлі ОСОБА_15 . Тоді як відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до ЄРДР лише 17.01.2015 року і на підставі даних, отриманих під час вказаного огляду.
Тобто, проведений огляд місця події фактично є обшуком житла, який згідно приписів ч.2 ст. 234 КПК України здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до ЄРДР. До постановлення ухвали слідчого судді слідчий, прокурор має право увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Оскільки з зазначеним клопотанням до слідчого судді прокурор, слідчий не звертались, тому згідно з ч.3 ст. 233 КПК України встановлені внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо доктрини «плодів отруйного дерева», сформульованої у рішеннях «Балицький проти України», «Шабельник проти України», визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Колегія суддів приходить до висновку про необхідність визнання недопустимим доказом не лише протоколу огляду місця події від 26.09.2014 року, а і висновків судової балістичної експертизи №962 від 07.10.2014 року та №963 від 03.10.2014 року, з огляду на те, що вони є доказами, похідними від результатів слідчої дії, яка була проведена органом досудового розслідування з істотним порушенням прав та свобод людини, визначених Конституцією України та КПК України.

За таких обставин, вказаний протокол огляду місця події, був отриманий з порушенням вимог КПК України, тому, відповідно до ст. 86 КПК України, дані, які у ньому містяться, є недопустимими, тому не можуть бути використані при прийнятті процесуального рішення, і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Прокурор з цього приводу також висловив думку, зазначивши, що огляд житла проводився без ухвали слідчого судді, а лише за добровільною згодою тимчасового володільця житла, інших допустимих доказів на доведення факту зберігання пістолету та патронів сторона обвинувачення не надала.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що сам факт виявлення у житлі пістолета та набоїв, без достатніх підстав для проведення обшуку та відсутності інших доказів, не містить достатніх доказів винуватості обвинуваченого у придбанні, носінні, зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у зв`язку з чим ОСОБА_15 підлягає виправданню за ч. 1 ст. 263 КК України за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку стаціонарної комплексної судової психолого психіатричної експертизи № 9 від 13.01.2015 року ОСОБА_15 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, виявляв ознаки посттравматичного стресового розладу на тлі органічного емоційно лабільного (астенічного) розладу, за своїм психічним станом не був здатен в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_15 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, суди постановляють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
Отже, враховуючи висновок стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 9 від 13.01.2015 року, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_15 підлягає визнанню обмежено осудним з одночасним призначенням йому покарання та застосування примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
Таким чином, за наведених обставин, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих їм злочинів за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 296 КК України доведена повністю.
Оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні та перевірені докази, які є належними та допустимими й такими, що в своїй сукупності беззаперечно та поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинувачених, колегія суддів дійшла висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_15 діяння повністю доведено і правильно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.1 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилося у нанесенні побоїв ОСОБА_11 .
Також, повністю доведені та правильно кваліфіковані органом досудового слідства умисні дії обвинуваченого ОСОБА_15 за ч.2 ст. 296 КК України, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю по відношенню до ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , вчинені групою осіб.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_15 також повністю доведені та підлягають кваліфікації за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_20 , вчинене з хуліганських мотивів.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_15 також повністю доведені та правильно кваліфіковані органом досудового слідства за ч.2 ст. 15 п.п. 7, 13 ч.2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , з хуліганських мотивів, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні та перевірені докази, колегія суддів дійшла висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_16 діяння повністю доведено і правильно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.2 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю по відношенню до ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , вчиненому групою осіб.
Також, повністю доведені та правильно кваліфіковані органом досудового слідства умисні дії обвинуваченого ОСОБА_17 за ч.2 ст. 296 КК України, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю по відношенню до ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , вчинені групою осіб.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_15 колегія суддів визнає: щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 , часткове відшкодування шкоди потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 .
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_15 колегія суддів визнає: вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_16 колегія суддів визнає: щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 .
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_16 колегія суддів визнає: вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 колегія суддів визнає: щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 .
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_17 колегія суддів визнає: вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, колегія суддів керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, два з яких відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, один злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, один злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, та один злочин відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, наслідки та обставини вчинення злочину (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, тривалість протиправної поведінки), особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, також не притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, визнаний обмежено осудним, є донором Чернігівської обласної станції переливання крові, має на утриманні матір пенсіонерку, є учасником Революції гідності та ДУК «Правого сектору», ніс службу в зоні антитерористичної операції на сході країни, формально позитивну характеристику за місцем проживання, позитивну характеристику керівництва ДУК «Правий сектор», позитивні характеристики народних депутатів України, позитивні характеристики громадських організацій - ГО «Національний центр правозахисту», ГО «Спілка ветеранів війни з Росією», ГО «СІЧ-14», ГО «Всеукраїнська спілка ветеранів АТО «Легіон Свободи», ГО «Товариство сприяння Збройним Силам України та Військово-морському флоту «Цивільний корпус «Азов», ГО «Національний кореспондент» нагороджений народною нагородою «Орден Честі», медалями ДУК «Правий сектор» «За героїзм» та «За мужність», відзнакою ДУК «Правий сектор» «Боєць ДУК ПС 2014», пам`ятною медаллю «300 річчя Козацького кафедрального собору св. Катерини», повне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 , часткове відшкодування завданої шкоди потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 , позицію сторони обвинувачення про призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, думку потерпілого ОСОБА_11 , який претензій до ОСОБА_15 не має та щодо міри покарання поклався на розсуд суду, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягали на максимальній мірі покарання обвинуваченому, його сімейний стан, його хворобливий стан здоров`я, за наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції закону, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненими злочинами та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.
Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань суд не знаходить.
Разом з тим, в ході розгляду кримінального провадження встановлено, що злочин, передбачений ч.1 ст. 296 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі та інші, більш м`які покарання, з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_15 22.09.2014 року злочину на час постановлення вироку минуло три роки, тобто, відповідно до ст. 49 ч.1 п.2 КК України закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності. Також, злочин, передбачений ч.2 ст. 296 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, за який передбачено основне покарання у виді штрафу у розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_15 22.09.2014 року злочину на час постановлення вироку минуло п`ять років, тобто, відповідно до ст. 49 ч.1 п.3 КК України закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності. Даних про те, що після зазначеного злочину обвинувачений вчинив новий злочин або ухилявся від слідства та суду, в матеріалах справи немає. За таких обставин, відповідно до вимог ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_15 підлягає звільненню за вироком суду від призначеного судом покарання за ч.1 ст. 296 та ч.2 ст. 296 КК України.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_15 за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст. 70 КК України, суд вважає за можливе керуватись принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_16 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, наслідки та обставини вчиненого злочину, його безпосередню роль у вчиненому злочині, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, в складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Чернігів» УМВС України в Чернігівській області приймав участь в бойових діях в зоні антитерористичної операції на сході країни, нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції», має подяку командування полку спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_6 », позитивну характеристику за місцем колишньої роботи в ОВС, у подальшому звільненого з ОВС України за грубе порушення службової дисципліни, позитивну характеристику з місця навчання Чернігівського національного технологічного університету, подяки КУ «Чернігівський обласний молодіжний центр», грамоту ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також те, що його батько ОСОБА_55 загинув 11.10.2014 року під час виконання військового обов`язку в зоні АТО, на утриманні обвинуваченого перебуває мати ОСОБА_56 , яка є пенсіонеркою, інвалідом 3 групи і має хворобливий стан здоров`я, підтверджений наданою медичною документацією, його сімейний стан, стан його здоров`я, за наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі, але не на максимальний строк, визначений у санкції ч.2 ст. 296 КК України, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Разом з тим, в ході розгляду кримінального провадження встановлено, що злочин, передбачений ч.2 ст. 296 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, за який передбачено основне покарання у виді штрафу у розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_57 22.09.2014 року злочину на час постановлення вироку минуло п`ять років, тобто, відповідно до ст. 49 ч.1 п.3 КК України закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності. Даних про те, що після зазначеного злочину обвинувачений вчинив новий злочин або ухилявся від слідства та суду, в матеріалах справи немає. За таких обставин, відповідно до вимог ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_57 підлягає звільненню за вироком суду від призначеного судом покарання за ч.2 ст. 296 КК України.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_17 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, наслідки та обставини вчиненого злочину, його безпосередню роль у вчиненому злочині, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, формально-позитивно характеризується за місцем реєстрації та проживання, його сімейний стан: має на утриманні двох неповнолітніх дітей, стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують його покарання, за наявності обставини, що обтяжує його покарання, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі, але не на максимальний строк, визначений у санкції ч.2 ст. 296 КК України, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Разом з тим, в ході розгляду кримінального провадження встановлено, що злочин, передбачений ч.2 ст. 296 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, за який передбачено основне покарання у виді штрафу у розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_17 22.09.2014 року злочину на час постановлення вироку минуло п`ять років, тобто, відповідно до ст. 49 ч.1 п.3 КК України закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності. Даних про те, що після зазначеного злочину обвинувачений вчинив новий злочин або ухилявся від слідства та суду, в матеріалах справи немає. За таких обставин, відповідно до вимог ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_17 підлягає звільненню за вироком суду від призначеного судом покарання за ч.2 ст. 296 КК України.

Позов прокурора прокуратури Чернігівської області ОСОБА_58 в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 до обвинуваченого ОСОБА_15 про відшкодування 646 грн. 51 коп. витрат на лікування ОСОБА_11 , як особи, що потерпіла від кримінального правопорушення, є обґрунтованим, документально підтвердженим, визнаний обвинуваченим, а тому з урахуванням приписів ст. 1206 ЦК України і того факту, що саме від злочинних дій ОСОБА_15 потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження у зв`язку з чим проходив стаціонарне лікування у медичному закладі, є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Також законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_59 в інтересах ОСОБА_60 , яка є дочкою потерпілого ОСОБА_20 , заявлений позов до ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 про стягнення з них солідарно 200 000 грн. моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_20 .
Потерпілими ОСОБА_52 та ОСОБА_9 заявлений позов до ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 про стягнення з них солідарно 1 500 000 грн. моральної шкоди, а також 34 066 грн. майнової шкоди, який ґрунтується на встановлених та доведених у судовому засіданні доказах, підтверджений доданими до позову письмовими документами, є належно обґрунтованим, визнаний обвинуваченим, та підлягає задоволенню. Проте, в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що у добровільному порядку їй було відшкодовано 38 000 грн. та збільшила розмір матеріальної шкоди до 78 000 грн., посилаючись на інфляцію, але жодного доказу на підтвердження саме такої суми на цей час, як то розрахунку, документів, тощо, суду не надала, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, що не перешкоджає у подальшому, за наявності відповідних доказів, звернутись з позовом у порядку цивільного судочинства.
Як встановлено в судовому засіданні, смерть потерпілого ОСОБА_20 є наслідком умисних злочинних дій лише обвинуваченого ОСОБА_15 , а тому у обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 відсутній солідарний обов`язок відшкодування завданої як моральної так і майнової шкоди названим потерпілим. До того ж безпосередньо ОСОБА_22 не є учасником даного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_15 , суд керується положеннями ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, та з врахуванням глибини та тривалості завданих потерпілим душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого, а саме вчинення ним умисного вбивства ОСОБА_20 , його батьки та малолітня донька зазнали відчутних душевних страждань, тому виходячи із вимог розумності і справедливості, вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 200 000 грн. потерпілій ОСОБА_54 , та в розмірі по 400 000 грн. потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_52 , за вирахуванням сум добровільно відшкодованих обвинуваченим ОСОБА_15 , зокрема, 6000 грн. моральної шкоди на користь малолітньої доньки потерпілого, та 3 934 грн. на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_61 .
Тобто, в частині завданої майнової шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_52 провадження підлягає закриттю, а залишок цієї суми слід врахувати при стягненні моральної шкоди з обвинуваченого на користь цих потерпілих.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_15 у виді тримання під вартою необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_15 необхідно обчислювати з 25 вересня 2014 року, тобто з дня фактичного затримання. Оскільки ОСОБА_15 вчинив злочин до 20.06.2017 і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону №838-VIIІ від 21.11.2015, що набрав чинності 24.12.2015, тому слід зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 124 КПК України необхідно стягнути з ОСОБА_15 на користь держави 491 (чотириста дев`яносто одну) грн. 40 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
ОСОБА_15 за ч.1 ст. 263 КК України виправдати за недоведеністю винуватості в цьому обвинуваченні;
ОСОБА_15 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за п. 7 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15, п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 296; ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 296 КК України 2 (два) роки обмеження волі;
- за ч.2 ст. 296 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;
- за п. 7 ч.2 ст. 115 КК України 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.15, п.п.7, 13 ч.2 ст. 115 КК України 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі;
На підставі ст. 49 ч.1 п.п.2,3 ст. 74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_15 від призначеного покарання за ч.1 ст. 296 та ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_15 у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_15 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_15 обчислювати з 25 вересня 2014 року з дня фактичного затримання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_15 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_15 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_16 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 49 ч.1 п.3, ст. 74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_16 від призначеного покарання за ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_17 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 49 ч.1 п.3, ст.74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_17 від призначеного покарання за ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь держави 491 (чотириста дев`яносто одну ) грн. 40 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.
Позов потерпілих ОСОБА_62 , ОСОБА_9 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_62 398 033 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_9 398 033 грн. Провадження за позовами потерпілих ОСОБА_63 , ОСОБА_9 в частині відшкодування майнової шкоди закрити, у зв`язку з добровільним відшкодуванням цієї шкоди обвинуваченим ОСОБА_15 .
В решті позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Позов законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_64 в інтересах ОСОБА_60 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_60 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , законним представником якої є ОСОБА_65 194 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовити.
Позов прокурора в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 до ОСОБА_15 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_11 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_15 на користь місцевого бюджету м. Чернігова 646 грн. 51 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.
Речові докази: пістолет «WALTHER» калібру 7, 65 мм № НОМЕР_1 , 19 патронів калібру 7, 62 мм, 14 патронів калібру 7, 65 мм, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ЧВП ГУНП в Чернігівській області знищити.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченому ОСОБА_15 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3