УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 655/248/17

провадження № 51 - 5125 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Горностаївського районного суду Херсонської області від 15 травня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 10 липня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За ухвалою Горностаївського районного суду Херсонської області від 15 травня 2019 року закрито кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0000062 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КК, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.
Херсонський апеляційний суд 10 липня 2019 року залишив ухвалу місцевого суду без змін.

У касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, не конкретизував в чому саме полягало допущення цим судом порушення вимог процесуального закону та не обґрунтував як такі порушення, на його думку, вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, та чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 393, 399, 412 цього Кодексу.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3