Справа №591/5618/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/784/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 23.06.2016 року Великописарівським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 4 років обмеження волі, 22.12.2017 року звільненого умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 23 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності його вини та правильності правової кваліфікації його дій, просив вирок суду змінити у зв`язку з суворістю призначеного покарання та просив призначити йому більш м`яке покарання яке б не було пов`язане із позбавленням його волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України для ОСОБА_8 переведено не відбуте покарання у виді 1 року 2 місяців 23 днів обмеження волі в 7 місяців 11 днів позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком, з урахуванням ст. 72 КК України, визначено частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 23.06.2016 року за ч.3 ст. 185, ст. 69 КК України, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 429 грн. процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений наголошував на тому, що призначене йому судом покарання у виді позбавлення волі є надто суворим, просив звернути увагу на те, що за попереднім вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 23.06.2016 року, за яким він теж був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України, йому було призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України та його не позбавляли волі, а лише обмежили. Вважає, що і в даному випадку існують підстави для застосування ст. 69 КК України, оскільки пом`якшуючих покарання обставин фактично дві, а не одна, суд хоч і зазначив, однак безпідставно не рахував як обставину яка пом`якшує його покарання наявність у нього 4 дітей неповнолітніх, малолітніх дітей.

Крім цього, зауважував, що призначення йому остаточного покарання за цим вироком відбувалося із врахуванням попереднього вироку Великописарівського районного суду Сумської області від 23.06.2016 року, який підпадає до Закону України № 838-VIIІ в редакції від 26.11.2015 року, а тому, перерахування строку обмеження волі повинно бути з розрахунку 1 день позбавлення волі відповідає 4 дням обмеження волі.

Інші учасники кримінального провадження прокурор, потерпілий та захисник, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 07.09.2018 року близько 04.05 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз будинок АДРЕСА_3 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна з квартири АДРЕСА_4 зазначеного будинку, яка належить ОСОБА_9 та діючи умисно, таємно, повторно, надавив каменем на раму, відчинив пластикове вікно та проник до приміщення зазначеної квартири.

Знаходячись в приміщенні зазначеної квартири, ОСОБА_8 підготував для викрадення майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: шуруповерт «Зенит» №ZTSH7-DYZ-003618, синього кольору вартістю 300 грн.; перфоратор «STERN», Serial No.:MEGU061106AU-1/0612AW, чорно-синього кольору, вартістю 883 грн. та почав демонтувати водяний фільтр «АКВАРАЙЗ», модель ARE-01 вартістю 4047 грн, але був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_8 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, просив вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки обвинувачений та захисник в апеляційній скарзі не заперечують проти доведеності вини обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, а апеляційним судом не встановлено обставин, що давали б підстави вийти за межі апеляційних вимог, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно порушення судом першої інстанції загальних засад призначення покарання, які полягають в тому, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не достатньо врахував всі обставини які б давали підстави для його пом`якшення та призначив обвинуваченому надто суворе покарання, то апеляційний суд вважає такі твердження безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину який відноситься до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, обставину яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має 4 неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується посередньо, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів аналогічного характеру злочинів проти власності за що відбував покарання, однак належних висновків для себе не зробив, та в період умовно-дострокового звільнення знову намагався вчинити крадіжку чужого майна шляхом проникнення до житла потерпілого.

З огляду на викладене, а також обставин справи, тяжкості вчиненого злочину і характеру його вчинення, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що необхідним і достатнім буде призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі. Саме така міра покарання, з урахуванням вказаних вище обставин, буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та буде сприяти у попередженні вчинення ним нових злочинів.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відбулося в мінімальних межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, при тому, що вказана санкція статті дозволяє призначити йому покарання до 6 років позбавлення волі, а з урахуванням того, що ОСОБА_8 вже притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив в період умовно-дострокового звільнення з установи відбування покарання, суд при призначенні остаточного покарання обґрунтовано призначив його із врахуванням попереднього вироку Великописарівського районного суду Сумської області від 23.06.2016 року, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за ним у виді 3 місяців позбавлення волі.

При цьому, суд встановив те, що не відбута ОСОБА_8 частина покарання у виді обмеження волі за попереднім вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 23.06.2016 року складала 1 рік 2 місяці 23 дні, а тому, з урахуванням п. б ч.1 ст. 72 КК України, суд перед призначенням обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків обґрунтовано здійснив перерахунок його не відбутої частини покарання у виді обмеження волі на покарання у виді позбавлення волі з розрахунку того, що 1 дню позбавлення волі відповідає 2 дні обмеження волі та дійшов правильного висновку про те, що така частина складає 7 місяців 11 днів позбавлення волі. В подальшому від цієї частини 7 місяців 11 днів, суд вирішив приєднати її не всю, а теж частину з неї 3 місяці позбавлення волі, що узгоджується з положеннями кримінального закону.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого стосовно того, що суд першої інстанції не повно врахував обставини, які б могли стати підставо для призначення йому менш суворого покарання, як і його доводи про те, що призначення йому остаточного покарання мало відбуватися із врахуванням Закону України № 838-VIIІ в редакції від 26.11.2015 року, оскільки по-перше з урахуванням дня вчинення ним злочину 07.09.2018 року, вказаний закон на обвинуваченого не розповсюджується, по друге в рамках даного кримінального провадження відносно обвинуваченого попереднє ув`язнення не застосовувалось, а по-третє вказаний закон вносив зміни в ч.5 ст. 72 КК України, а не в ч.1 ст. 72 КК України де йдеться про співвідношення покарань.

Щодо інших тверджень обвинуваченого застосування ст. 69 КК України, шляхом призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі передбаченої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, то їх колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з аналізу вказаної норми закону її застосування до обвинуваченого є правом, а не обов`язком суду та підлягає застосуванню виключно на розсуд суду, у разі встановлення ним декількох обставин, які б могли чи то пом`якшити покарання обвинуваченого та істотно знизити ступінь тяжкості вчиненого ним злочину чи то обвинувачений як особа характеризується виключно з позитивної сторони, чи вчинений ним злочин, або ж наслідки від його вчинення не є тяжкими та не становили значної шкоди.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів встановлено відсутність підстав для застосування відносно нього положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижчого ніж визначеного ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, вирішуючи питання щодо виду заходу примусу, необхідного для забезпечення досягнення визначеної у законі його мети, колегія суддів виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про його схильність забезпечувати себе засобами для існування незаконним шляхом. Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відомостей про те, що останній страждає на будь-які захворювання матеріали не містять, однак по при вказане та по при свій молодий вік, обвинувачений не працевлаштований та будучи звільненим від попереднього відбування покарання умовно-достроково знову перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив злочин зухвалого характеру, оскільки шляхом демонтування віконної рами проник до квартири потерпілого де намагався викрасти в останнього інструменти для ремонту, а в подальшому взагалі придумав версію про те, що наміру на крадіжку не мав, а в чужій квартирі опинився виключно для відпочинку.

Щодо наявності в обвинуваченого 4 дітей, то вказана обставина, по при доводи обвинуваченого, хоч і не була визнана пом`якшуючою його покарання обставиною, однак вона була врахована судом при призначенні йому покарання. Підстав не погоджуватись з правильністю висновків суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вбачає, оскільки обставини, які слід визнати пом`якшуючими особі покарання, суд, з урахуванням визначеного в ч.1 ст. 66 КК України вичерпного переліку, може, з власного переконання, встановити і інші обставини, при цьому, зважаючи на те, чи можуть вони знизити суспільну небезпечність вчиненого. В даному випадку, наявність в обвинуваченого дітей не стала перешкодою для продовження ним своєї злочинної діяльності.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання, однак вважає їх необґрунтованими та такими, що слід залишити без задоволення, оскільки призначене йому покарання саме у виді позбавлення його волі є справедливим, необхідним й достатнім для його подальшого виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі, колегією суддів не встановлено, а тому підстав, для зміни чи скасування оскаржуваного вироку та задоволення апеляційних вимог обвинуваченого немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4