КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 12 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року,

за участі: прокурора адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, у вигляді заборони розпоряджатися та користуватися ним, яке тимчасово вилучене під час обшуку, 14 лютого 2019 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року, в службовому кабінеті ОСОБА_5 , розташованому у приміщенні НКРЕКП, що по вул. Смоленській, 19 у м. Києві, а саме: ноутбук Lenovo Thinkpad sPF-00MLA5.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував правові підстави для накладення арешту майна, можливість використання даного майна як доказу в кримінальному провадження, та прийшов до висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому вбачає наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання детектива.
Щодо строку апеляційного оскарження ОСОБА_5 зазначає, що лише 18 липня 2019 року йому стало відомо про ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року, якою його ноутбук арештований. При цьому, ввесь час його ніхто не повідомляв про розгляд клопотання детектива, чи про арешт майна. ОСОБА_5 самостійно подав запит до суду для отримання копії ухвали. В такому випадку, на думку апелянта, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання копії судового рішення, 18 липня 2019 року, тому строк на апеляційне оскарження не пропущено.
Автор апеляційної скарги вважає, що вилучене майно жодним чином не стосується розслідуваних подій та не має будь-якого доказового значення у кримінальному провадженні.
Зазначає, що слідчим суддею не дотримано строку розгляду клопотання, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України, а власник майна взагалі не повідомлявся про судове засідання та розгляд справи.
Крім того, апелянт наголошує на тому, що під час обшуку та огляду, здійсненого безпосередньо в момент обшуку вмісту його ноутбука, на ноутбуці не знайдено жодних слідів, що на ньому здійснювалось розроблення ОРЦ, розрахунок норми прибутку та інші документи про які прямо зазначено в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку.
Більше того, в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містяться на ноутбуці, а також яким чином могло вказане майно бути використані як знаряддя вчинення злочину. Відтак, не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.
Як вбачається з матеріалів судової справи, розгляд клопотання детектива про накладення арешту відбувся 19 лютого 2019 року без виклику власника майна ОСОБА_5 , копію ухвали слідчого судді йому не надіслано у відповідності до положень ч. 7 ст. 173 КПК України, а отримано ним 18 липня 2019 року, апеляційну скаргу подано 23 лютого 2019 року, тобто у межах визначених законом п`ятиденного строку,
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_5 та просив її задовольнити, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 24 березня 2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000209, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Голова та члени Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, діючи в інтересах Генеруючих компаній теплових електростанцій - ПАТ «Центренерго», ПАТ «Донбасенерго» та ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», ТОВ «ДТЕК Східенерго» і ПАТ «ДТЕК Західенерго», що входить до групи компаній ДТЕК, з метою штучного завищення вартості виробленої ними електричної енергії, що реалізовується в адресу Державного підприємства «Енергоринок», використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, розробили нормативний документ Порядок формування прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, у якому визначили, що ціна енергетичного вугілля, яке використовується у виробництві електричної енергії розраховується з урахуванням вартості витрат з його доставки із портів Амстердам-Роттердам-Антверпен до українського порту та транспортування вугілля із судна на склади українських портів, незважаючи на те, що відповідно до Прогнозної структури палива теплових електростанцій на 2016 рік, необхідність у імпорті енергетичного вугілля ГК ТЕС складала орієнтовно 7% від необхідного, а таким чином витрати на доставку 93% вугілля із за кордону не передбачались.

14 лютого 2019 року під час обшуку службового кабінету ОСОБА_5 , що розташований в приміщенні НКРЕКП, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року, виявлено ноутбук Lenovo Thinkpad sPF-00MLA5, який належить та використовується ОСОБА_5
15 лютого 2019 року старший детектив Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 , за погодженням начальника п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене у ході обшуку службового кабінету ОСОБА_5 , що розташований у приміщенні НКРЕКП, що по вул. Смоленській, 19 у м. Києві, а саме: ноутбук Lenovo Thinkpad sPF-00MLA5
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року вказане клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000209, про накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене під час обшуку, 14 лютого 2019 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року, в службовому кабінеті ОСОБА_5 , розташованому у приміщенні НКРЕКП, що по вул. Смоленській, 19 у м. Києві, а саме: ноутбук Lenovo Thinkpad sPF-00MLA5, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення детектива та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Крім того, зазначене майно у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами відповідно до постанови старшого детектива ОСОБА_8 від 15 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 243-245).
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у діяльність ОСОБА_5 , з потребами кримінального провадження.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею безпідставно та всупереч ст. 170 КПК України накладено арешт на майно, яке було вилучене під час обшуку 14 лютого 2019 року в службовому кабінеті ОСОБА_5 , не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що слідчим суддею не дотримано строку розгляду клопотання, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України,то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим судде не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, відповідне клопотання детектива подано до Солом`янського районного суду м. Києва 15 лютого 2019 року в кінці робочого тижня та того ж дня здійснено автоматизоване визначення слідчого судді для розгляду зазначеного клопотання.

18 лютого 2019 року зазначене клопотання детектива прийняв секретар Солом`янського районного суду м. Києва, що підтверджується штемпелем, який міститься на протоколі автоматичного визначення слідчого судді (т.1 а.с. 246), а 19 лютого цього ж року відбувся розгляд вказано клопотання детектива, тобто з дотриманням строків, передбачених ч. 1 ст. 172 КПК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката з приводу того, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора, безпідставно не викликав для участі в судовому засіданні власника майна, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, хоч і заслуговують на увагу, проте в даному конкретному випадку не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Інші доводи на які посилається автор апеляційної скарги також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, у вигляді заборони розпоряджатися та користуватися ним, яке тимчасово вилучене під час обшуку, 14 лютого 2019 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року, в службовому кабінеті ОСОБА_5 , розташованому у приміщенні НКРЕКП, що по вул. Смоленській, 19 у м. Києві, а саме: ноутбук Lenovo Thinkpad sPF-00MLA5, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/4463/2019 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_10