Номер провадження: 11-кп/813/191/19
Номер справи місцевого суду: 511/2769/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06.08.2018 року в кримінальному провадженні №0001021, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.08.2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Буценівка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту затримання, тобто з 29 вересня 2017 року.
Запобіжний захід тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вироком районного суду вирішено питання щодо речових доказів, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Вироком районного суду ОСОБА_12 визнаний винуватим в тому, 11 серпня 2017 року в період часу з 21:00 години до 23:00 години, в с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, більш точного часу та місця судом встановити не виявилось можливим, обвинувачений ОСОБА_12 , не маючи умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , допустив злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання смерті останнього, хоча, будучи фізично добре розвинутою людиною, при загально-визначених правилах, повинен був передбачити, що при здійсненні ним неодноразових натискань зі значною силою на грудну клітину людини могло призвести до спричинення тілесних ушкоджень, припустивши, що ОСОБА_13 перебуває в загрозливому для життя стані, однак не впевнившись в цьому, з метою приведення у свідомість потерпілого ОСОБА_13 , не маючи відповідної медичної освіти або спеціальних пізнань в наданні першої медичної допомоги, почав робити потерпілому ОСОБА_13 штучне дихання та непрямий масаж серця, неодноразово прикладаючи значні зусилля та натискаючи обома руками на грудну клітину потерпілого ОСОБА_13 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 3,7,8-го правих ребер по середньо-ключичній лінії, закритих переломів 3,4,5,6,7,8,9-го лівих ребер поміж середньо ключичною та передньою пахвовою лініями з вогнищевими крововиливами під пристінковою плеврою та в міжреберних м`язах навколо вищезазначених переломів правих та лівих ребер які утворюють єдиний нерозривний комплекс закритої травми грудної клітини, що стало причиною смерті ОСОБА_13 .

Смерть ОСОБА_13 знаходиться у прямому причинному зв`язку із закритою травмою грудної клітини у вигляді множинних переломів лівих та правих ребер та розвитком гострої посттравматичної «легеневої форми» жирової емболії тяжкого ступеню, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок районного суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Вказує, що висновки районного суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду справи, а висновки районного суду не відповідають матеріалам справи. На думку апелянта, суд перефразував покази свідка ОСОБА_14 на користь сторони обвинувачення, взагалі не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 . Крім цього, вказує, що стороною обвинувачення фактично не встановлено та не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, при цьому суд першої інстанції на це уваги не звернув. Також зазначає, що судом прийнято до уваги недопустимий доказ, а саме протокол огляду місця події від 12.08.2017 року. Крім цього вказує, що прокурор звертаючись до суду з обвинувальним актом, викладаючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, послався на висновок комісійної судово-медичної експертизи №253 від 14.12.2017 року, в зв`язку з чим, заздалегідь надав суду доказ, чим порушив принцип змагальності та рівності перед судом.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок районного суду скасувати, провадження по справі закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, звільнити його з-під варти в залі суду.

Вказує, що районним судом у вироку зазначено висновки, які протирічать матеріалам справи, а показання свідків не відповідають їх показам, наданим під час судового розгляду справи в суді першої інстанції. Висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, суперечить показам самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , висновку комісійної СМЕ №276 від 14.12.2017 року. Крім цього, вказує, що районним судом прийнято до уваги недопустимий доказ, а саме протокол огляду житла та автомобіля від 12.08.2017 року. Крім цього, в порушення вимог КПК України, районний суд за відсутності належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_8 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, не закрив кримінальне провадження, а ухвалив обвинувальний вирок.

Потерпіла ОСОБА_10 просить вирок районного суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вказує, що районним судом при ухваленні вироку не враховано її думку про призначення максимального покарання обвинуваченому та висновок щодо міри покарання районним судом не обґрунтовано.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_12 заявив клопотання про скасування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування свого клопотання, обвинувачений зазначає, що вирок районного суду є незаконним, його винуватість в інкримінованому йому кримінальному провадженні не доведена жодним доказом, наданим стороною обвинувачення, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, в зв`язку з чим, просить негайно звільнити його з-під варти.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали клопотання обвинуваченого, просили його задовольнити; виступ прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи клопотання, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає думці потерпілої ОСОБА_10 , вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що і на даний час дійсно існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_12 може перешкоджати кримінальному провадженню, на що вказують такі обставини: відсутність підтверджених соціальних зв`язків, він офіційно не працевлаштований, є колишнім працівником міліції, та був звільнений з правоохоронних органів за дискредитацію, неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення і притягувався судом до відповідальності, перебуваючи на волі, може вчиняти інші правопорушення, чинити тиск на потерпілу, про що свідчить і його поведінка по відношенню до потерпілої в судовому засіданні.

На даний час заявлені ризики та обставини, які приймались до уваги при обранні, продовженні відносно обвинуваченого даного виду запобіжного заходу та ухваленні обвинувального вироку судом першої інстанції не змінились, не зменшились і продовжують мати місце.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , по справі не встановлено.

Будь-яких перешкод для тримання обвинуваченого під вартою апеляційним судом не встановлено, жодних доводів з цього приводу учасниками провадження апеляційному суду не надано.

Апеляційний суд вважає, що перебування ОСОБА_8 під вартою не порушує вимог ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, де зазначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Жодна людина не може бути позбавлена волі інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема у випадку, законного ув`язнення людини після її засудження компетентним судом, законного арешту або затримання людини, здійснення з метою забезпечення її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Обвинувачений ОСОБА_12 відповідно до вимог норм КПК України перебуває під вартою на підставі судового рішення, яке на даний час переглядається апеляційним судом, а тому немає підстав для його негайного звільнення з-під варти, в зв`язку з чим клопотання обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 183, 331, 405 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про скасування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала не оскаржується.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4