Справа № 461/8959/19
Провадження № 1-кс/461/9814/19
УХВАЛА

19.11.2019 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000623 від 25 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з відповідним клопотанням. Свої вимоги мотивував тим, що 25 липня 2019 року в СУ ГУНП у Львівській області звернулась із заявою ОСОБА_4 про те, що 12 серпня 2016 року у м. Львові, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом обману, під приводом продажу квартири, заволодів її грошовими коштами в сумі близько 638 500 гривень, чим спричинив їй матеріальну шкоду у великих розмірах. Як встановлено досудовим розслідуванням ОСОБА_6 12.08.2016 уклав з потерпілою ОСОБА_4 попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_6 отримав від потерпілої грошові кошти в сумі 25000 доларів США, і зобов`язується до 01 січня 2017 укласти основний договір, тобто передати у власність вказану квартиру потерпілій. В подальшому ОСОБА_6 запевнивши потерпілу, що передасть вказану квартиру їй у власність переконав укласти новий попередній договір купівлі-продажу від 31 серпня 2017, відповідно до якого зобов`язується до 31 серпня 2018 року укласти основний договір. Після укладення вказаних попередніх договорів купівлі-продажу, та отримання грошових коштів від потерпілої, ОСОБА_6 , відмовився передавати квартиру у власність ОСОБА_4 , та почав ігнорувати її.

Слідчий зазначає, що предметом злочину у даному кримінальному провадженні є отримані ОСОБА_7 грошові кошти та квартира АДРЕСА_1 . З метою збереження речових доказів та запобігання їх відчуження слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на зазначену квартиру.

Слідчий у клопотанні просив розгля справи про водити без його виклику та без виклику власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у його задоволенні.

Так, арештом майна, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначене у клопотанні приміщення не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди та не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Крім того, обмеження права на відчуження, розпорядження нерухомим майном не може вважатися забезпеченням його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення. Особливістю нерухомого майна є те, що його пересування, приховування чи зникнення неможливе.

Слідчий суддя не погоджується і з обґрунтуванням слідчого, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення в подальшому позову та недопущення відчуження приміщень, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, з цією метою може бути арештоване лише майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. Санкції ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України не містять передбаченого за вчинення злочину покарання у виді конфіскації майна або спеціальної конфіскації.

Серед матеріалів клопотання відсутні документи, які б свідчили про повідомлення власникам майна чи іншим особам про підозру.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що житлове приміщення не має ознак речового доказу, належать на праві власності особі, які не є підозрюваною, обвинуваченою чи засудженою, у задоволенні клопотання про арешт вказаного нерухомого майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1