Справа № 357/4670/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який працює водієм СПД « ОСОБА_4 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

потерпіла: ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що 03.03.2019 приблизно о 01.00 год. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по 77 км автодороги Київ-Одеса, від м. Київ у напрямку до м. Одеса, неподалік розташування смт. Терезине Білоцерківського району, Київської області, в порушення вимог п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п.12.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», п.12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», п.13.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», проявив бездіяльність та неуважність, перед перестроюванням з лівої смуги в праву смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, у разі виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, він негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, залежно від швидкості руху керованого ним автомобіля та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу та допустив зіткнення з попутним рефрижератором "SCHMITZ SKO24" державний номерний знак НОМЕР_2 до попутного автомобіля «DAF FT XF105.410» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався попереду прямо та мав перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 отримала наступні тілесні ушкодження: розрив селезінки; кров у черевній порожнині; закритий перелом правої стегнової кістки; струс головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1, п. 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема він пояснив, що 03.03.2019 приблизно о 01.00 год. керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з м. Києва до м. Біла Церква Київської області по 77 км. автошляху «Київ-Одеса», неподалік смт. Терезине Білоцерківського району Київської області, не був уважним та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, оскільки скоріш за все уснув, та допустив зіткнення з попутним рефрижератором "SCHMITZ SKO24" автомобіля «DAF FT XF105.410», внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода під час якої пасажирка автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316» ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження. В скоєному розкаюється, просив суворо не карати, не позбавляти прав керувати транспортним засобом, оскільки весь час та і надалі є намір підтримувати матеріально потерпілу, допомагати їй в лікуванні, а його робота, пов`язана саме з наявністю посвідчення водія.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні також не оспорювала фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення просила суворо не карати обвинуваченого до останнього матеріальних та моральних претензій не має, зазначила, що обвинувачений матеріально здійснює їй допомогу, а також просила і надалі, щоб була така можливість у ОСОБА_3 відшкодовувати всі витрати на лікування, не позбавляти його прав керувати транспортним засобом, цивільний позов не заявляла.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не судимий, але неодноразово притягувався раніше до кримінальної відповідальності, але судимості в порядку ст. 89 КК України зняті та погашені, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, з місця проживання та місця роботи характеризується позитивно, має законне джерело заробітку, не одружений, не має утриманців, а також має постійне місце проживання та реєстрації, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; позицію потерпілої, яка просила суворо не карати, а також не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами, оскільки його робота пов`язана з керуванням транспортних засобів, а ОСОБА_3 повністю відшкодовує матеріальні збитки на лікування потерпілої, утримує останню та її дітей; відношення обвинуваченого до вчиненого, який під час судового засідання неодноразово просив пробачення у потерпілої, щиро каявся, останній висловив в судовому засіданні, позицію, що він зобов`язується і надалі матеріально утримувати та відшкодовувати потерпілій всі матеріальні збитки на лікування, утримувати всю родину потерпілої, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 286 КК України без застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки останній має роботу водія, та його існування пов`язане з наявністю прав керування транспортним засобом, це єдине джерело доходу, останній офіційно працевлаштований, злочин за який його притягують до кримінальної відповідальності є неумисним, а також враховуючи, що обвинувачений перебуває у близьких стосунках з потерпілою та утримує її та її дітей, суд вважає за можливим не застосовувати додаткову міру покарання, а також застосувавши ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, яке можливе без ізоляції обвинуваченого від суспільства та попередження нових злочинів.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в сумі 1570,10 гривень у зв`язку з залученням експерта для проведення інженерно-технічної експертизи.

Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись статями 368, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення інженерно-технічної експертизи у сумі 1570,10 (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень 10 копійок).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1