У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

03 грудня 2019 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и л а :

до Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали провадження приходжу до наступного.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Однак, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 р., положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу. Можливість апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом рішення про тримання під вартою, ухваленого судом першої інстанції, має на меті, насамперед, уникнення свавільного позбавлення волі.
Тобто, право на апеляційне оскарження ухвал, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, належить виключно особі, відносно якої застосовано або продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та її захиснику.

Виходячи зі змісту зазначеного рішення Конституційного Суду України та положень КПК України, потерпілі не є суб`єктом звернення з апеляційною скаргою на ухвалу суду за результатами розгляду клопотання про застосування, продовження, зміну запобіжного заходу в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано потерпілою ОСОБА_2 , яка не є суб`єктом звернення з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про зміну запобіжного заходу, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 399 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати потерпілій ОСОБА_2 .
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду ОСОБА_1