Номер провадження: 11-кп/813/253/19
Номер справи місцевого суду: 500/7942/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2017 року у кримінальному провадженні №0002960 від 15.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186КК України,-

встановив:
оскаржуваним вироком районного суду

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізмаїл Одеської області, болгарин, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 04 грудня 2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.190 КК України до 80 годин громадських робіт,
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186КК України та йому призначено покарання:

- за ст. 185 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки,
- за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. Відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично являтися на реєстрацію в органи пробації, повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_10 змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання та звільнено його з під варти в залі суду.

Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_10 визнаний винним за те, що він, 21 липня 2015 року, біля 09:45 год., знаходячись на задньому дворі піццерії «Челентано», яка розташована по пр. Суворова, 26 в м. Ізмаїл Одеської області, умисно, з корисних мотивів, повторно, таємно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Аркадія» вартістю 2020 грн., який належить ОСОБА_11 , чим спричинив йому матеріальну шкоду на вказану суму та розпорядився викраденим майном за своїм розсудом.
28 липня 2015 року, о 08:08 год., ОСОБА_10 , знаходячись на території бази «Дельфін», яка розташована по вул. Некрасова, 3 «а» в м. Ізмаїл Одеської області, умисно, з корисних мотивів, повторно, таємно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Ардіс» вартістю 2000 грн., який належить ОСОБА_12 , чим спричинив йому матеріальну шкоду на вказану суму та розпорядився викраденим майном за своїм розсудом.
14 серпня 2015 року, біля 16:00 год., ОСОБА_10 , знаходячись біля магазину «Продукти», який розташований на перехресті вул. Шевченко та вул. Чайковського в м. Ізмаїлі Одеської області, умисно, з корисних мотивів, повторно, таємно, з метою таємного викрадення майна, викрав велосипед іноземного виробництва, точної марки та моделі якого не встановлено вартістю 1000 гривень, який належить ОСОБА_13 , чим спричинив йому матеріальну шкоду на вказану місця злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
03 вересня 2015 року, біля 17:00 год., ОСОБА_10 , знаходячись біля магазину «Корона», який розташований на перехресті вул. Шевченко та вул. Репіна в м. Ізмаїл Одеської області, умисно, з корисних мотивів, повторно, таємно, з метою викрадення чужого майна, викрав велосипед марки «Промінь» вартістю 1800 грн., який належить ОСОБА_14 , чим спричинив йому матеріальну шкоду на вказану суму та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
30 травня 2016 року, о 14 год. 09 хв., ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку розташованому по пр. Миру в м. Ізмаїлі Одеської області, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку велосипеда марки «Shimano California» фіолетового кольору, який належить ОСОБА_15 , вартістю 2500 грн., який був припаркований біля магазину «Мілена», який розташовується за вищевказаною адресою, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив матеріальні збитки потерпілому на вказану суму.
18 червня 2016 року, біля 19:00 год., ОСОБА_10 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, умисно, повторно, зкорисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись на перехресті вулиць Покровської та Папаніна в м. Ізмаїл Одеської області, підійшов до громадянина ОСОБА_16 якого в руках знаходився гаманець з грошовими коштами, після чого ОСОБА_10 відкрито викрав з вказаного гаманця грошові кошти в сумі 150 грн., спричинивши потерпілому матеріальний збиток на вказану суму, після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на свій розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у скоєні злочинів передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; виключити з описової частини вироку посилання районного суду на визнання вини обвинуваченим щодо вчинення злочину за епізодом крадіжки у ОСОБА_14 та доповнити описову частину вироку посиланням, як на доказ вини ОСОБА_10 , показаннями свідка ОСОБА_17 .
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що обвинувачений свою вину в ході судового розгляду не визнавав, але суд у вироку зазначив про повне визнання обвинуваченим вини, а також всупереч положенням ст.374 КПК України не зазначив у вироку про досліджені судом докази, зокрема показання свідків. Крім того, прокурор зазначає на неврахування районним судом особи обвинуваченого та призначення покарання, яке для ОСОБА_10 є занадто м`яким.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора місцевої прокуратури, просив вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог КПК України допущені районним судом під час розгляду справи та ухвалені вироку. Прокурор зазначив, що судовий розгляд проведено за відсутністю двох потерпілих, які не були повідомлені про судовий розгляд, а ухвалюючи вирок суд не виклав обвинувачення за одним із епізодів обвинувачення.

З урахуванням позиції прокурора щодо існування підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в районному суді, що не погіршує становище обвинуваченого, судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_18 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що обвинувачений та його захисник, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, суд оцінює таку поведінку сторони захисну, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в районному суді зі стадії підготовчого судового засідання, посилаючись на порушення вимог КПК України, які є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні підстави для його ухвалення.

Згідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.п. 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», судам вказано на необхідність точного виконання вимог ст.334 КПК України про обґрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини. Звернута увагу судів на те, що згідно з вимогами ст.323 КПК України в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак, зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані не були.

Згідно з положеннями ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити серед іншого докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині обвинувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а також мотивовані висновки суду про доведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Згідно оскарженого вироку, визнаючи винним ОСОБА_10 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, районний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому оскаржуваний вирок районного суду не можна вважати законним і обґрунтованим, з огляду на таке.

Так, як свідчать матеріали кримінального провадження, в ході судового розгляду судом були допитані потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , а також свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 . Однак, в мотивувальній частині вироку, районний суд послався як на доведеність вини ОСОБА_10 на показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , однак взагалі не зазначив про показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та не навів мотиви неврахування показань цих свідків, що суперечить вимогам ст.374 КПК України.

Крім того, викладаючи формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, районний суд не зазначив у вироку обвинувачення за епізодами крадіжок майна у потерпілого ОСОБА_11 , які мали місце 21.05.2015 року та у потерпілого ОСОБА_13 - 14.08.2015 року, що є неприпустимим та свідчить про невідповідність вироку вимогам КПК України.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 зроблені без аналізу сукупності зібраних доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого тощо, які стверджують чи спростовують обвинувачення і ґрунтується він фактично тільки на показаннях двох потерпілих.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК Українита загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч.1 ст.412 КПК України, а тому не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші істотні порушення вимог КПК, які є безумовною підставою для скасування вироку районного суду.

Апеляційним судом встановлено, що судовий розгляд в районному суді відбувся за відсутністю потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які в судове засідання не викликались та участі не приймали, що у відповідності до положень п.5 ч.2 ст.412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п. 2-7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

У зв`язку зі скасуванням вироку з процесуальних підстав, доводи прокурора по суті апеляційної скарги щодо м`якості призначеного покарання, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, як така, що містить вимогу про скасування вироку.

При новому р озгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_10 та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2017 року у кримінальному провадженні №0002960 від 15.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186КК України скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4