Справа № 756/2888/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3113/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника обвинуваченої ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Київської місцевої прокуратури м. Києва №5 ОСОБА_10 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, українку, громадянку України, із середньою освітою, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму, -

визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп.

Відповідно п.3 ч.2 ст.105 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання, застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батькові ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , тривалістю на один рік.

Цим же вироком вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, вчинених за наступних обставин.

18.02.2019 приблизно о 21 год. 15 хв. у ОСОБА_11 , перебуваючи у магазині «Страдіваріус», що знаходиться на другому поверсі ТРЦ «Дрім Таун», що за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 1-Б, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ТОВ «СТРАДІВАРІУС УКРАЇНА», . Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_11 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу взяла із торгівельних стелажів магазину «Страдіваріус» наступні речі: футболку марки «Stradivarius», вартістю 205 грн. 59 коп. (без ПДВ), светр марки «Stradivarius», вартістю 499 грн. 17 коп. (без ПДВ), а всього товару на загальну суму 706 грн. 67 коп. (без ПДВ) та пішла до примірочної кімнати вказаного магазину. Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ «СТРАДІВАРІУС УКРАЇНА», , ОСОБА_9 , перебуваючи в примірочній кабіні магазину «Страдіваріус», від`єднала від футболки та светра захисні магнітні кліпси, після чого сховала вказаний товар під свій верхній одяг та пішла до виходу із магазину. Виконавши усі дії, які ОСОБА_9 вважала необхідними для таємного викрадення чужого майна, остання тримаючи при собі вищевказаний товар, вийшла за межі магазину не розрахувавшись за нього, внаслідок чого спрацювала сигналізація і вона була зупинена працівником охорони, у зв`язку з чим свій злочинний умисел до кінця довести не змогла з причин, що не залежали від її волі.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_9 могла б спричинити ТОВ «СТРАДІВАРІУС УКРАЇНА», , майнову шкоду на загальну суму 706 грн. 67 коп. (вартість товару без ПДВ).

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2019 стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного їй покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; на підставі ч.1 ст.105, п.3 ч.2 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання, застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батькові ОСОБА_8 тривалістю один рік. У решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» №223-66/0/4-17 від 16.01.2017, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру. Таким чином, постановивши вирок про звільнення неповнолітньої ОСОБА_12 від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, одночасно зазначивши вид і розмір такого покарання.

У змінах до апеляційної скарги прокурор просить у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2019 стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного їй покарання, виключити з вироку суду рішення про призначення ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп., вважати ОСОБА_9 звільненою від покарання на підставі ст.105 КК України із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд батькові - ОСОБА_8 тривалістю один рік, у решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під звільненням від покарання із застосування інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів у цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру га застосовує примусові заходи виховного характеру. Таким чином, постановивши вирок про звільнення неповнолітньої ОСОБА_9 від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, одночасно зазначивши вид і розмір такого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги зі змінами, позицію обвинуваченої ОСОБА_9 , її законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги зі змінами, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами підлягає задоволенню із наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні суспільно небезпечного діяння за вказаних у вироку обставин, правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються. Тому, згідно з ч.1 ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуване судове рішення у апеляційному порядку не переглядається.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» від 16.01.2016, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч.4, 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст.75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосування їм інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів у цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру га застосовує примусові заходи виховного характеру.

Однак, зазначених вимог закону судом першої інстанції не було дотримано у повному обсязі.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2019 ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп. На підставі п.3 ч.2 ст.105 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд батькові ОСОБА_8 тривалістю на один рік.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону та постановивши вирок про звільнення неповнолітньої ОСОБА_9 від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, одночасно зазначив вид і розмір такого покарання, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягає застосуванню, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Вказане свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги зі змінами прокурора.

За таких обставин, апеляційну скаргу зі змінами прокурора необхідно задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного їй покарання.

Виключити з вироку Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року рішення про призначення ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп.

Вважати ОСОБА_9 звільненою від покарання на підставі ст.105 КК України із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд батькові - ОСОБА_8 тривалістю один рік.

У решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Головуючий :

Судді :