Провадження № 1-кс/520/9453/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявників адвоката ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0007698 від 19.11.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0007698 від 19.11.2018 року, з якого вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки на теперішній час необхідність в подальшій дії арешту майна відпала, заявник звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням.

Зокрема, в обґрунтування поданого клопотання заявник посилається на ту обставину, що з моменту постановлення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси в листопаді 2018 року ухвали про арешт, орган досудового розслідування мав можливість провести усі необхідні слідчі та процесуальні дії з арештованим майном, в рамках даного кримінального провадження, між тим до теперішнього часу підозра нікому не оголошена.

Заявник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, зазначивши, що на теперішній час необхідність в арешті майна відпала, жодні слідчі (розшукові) дії з власниками майна не проводяться, при цьому порушують права власників на користування зазначеним у клопотанні майном.

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку ОСОБА_3 , вказавши, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 , було отримано у законному порядку, на підставі нотаріально завірених документів.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що на теперішній час перевіряються обставини набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 , оригінали правовстановлюючих документів на теперішній час відсутні, слідчі (розшукові) дії в рамках кримінального провадження проводяться, на руках у потерпілого наявне свідоцтво про право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості.

Вивчивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року, слідчим суддею було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Так, згідно вказаної ухвали арешт майна застосовувався в зв`язку з відповідністю такого майна критеріям речових доказів, оскільки таке майно ймовірно було предметом кримінального правопорушення.
Згідно поданого клопотання, а також доводів учасників судового засідання обґрунтованість накладення вищевказаного арешту майна вказаними особами під сумнів не ставиться.
Між тим, подане клопотання обґрунтовується відсутністю подальшої необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з огляду, зокрема, на час, який минув з моменту дії арешту майна.
Так, слідчий суддя враховує, що вищевказана ухвала слідчого судді була постановлена 22.11.2018 року, в свою чергу досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється з 19.11.2018 року. Між тим, протягом всього часу досудового розслідування, й фактично протягом всього строку дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, жодна особа про підозру повідомлена не була, будь-які дії з теперішніми власниками арештованої квартири не проводяться.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 являється власником об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 .
Будь-які відомості в частині неправомірності набуття права власності на вищевказаний об`єкт ОСОБА_4 у слідчого судді відсутні, оскільки будь-які докази, в обґрунтування своєї правової позиції прокурором в судовому засіданні надано не було.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

На підставі викладеного, враховуючи доводи учасників судового засідання, беручи до уваги строк, який минув з моменту накладення арешту майна, а також строк досудового розслідування, протягом якого жодну особу не повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження №0007698 від 19.11.2018 року, відсутність у слідчого судді відомостей на момент розгляду клопотання в частині проведення в рамках вказаного кримінального провадження будь-яких слідчих (розшукових) дій, так як прокурором в судовому засіданні відповідних доказів в обґрунтування своєї правової позиції надано не було, як і не було надано жодних доказів в підтвердження необхідності в подальшій дії арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що подальша дія заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не відповідатиме завданням кримінального провадження та його загальним засадам, а тому, подане клопотання слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0007698 від 19.11.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року в рамках кримінального провадження №0007698 від 19.11.2018 року на квартиру АДРЕСА_4 , з забороною користування таким майном.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1