Номер провадження: 11-сс/813/1465/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000961від 18.07.2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням вимог закону, є незаконною та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження прокурор зазначив, що стороною обвинувачення були доведенні усі обставини передбачені ч.1 ст.194 КПК України, зокрема, про обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також про неможливість застування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що ризики передбачені пунктами 1-5 КПК України, підтверджуються тим, що:

- 15.05.2018 року відносно ОСОБА_10 постановлена ухвала про надання дозволу на затримання з метою приводу до суду;

- свідок ОСОБА_11 з метою заробітку постійно перетинає кордон через відділ митного оформлення №6, де працює підозрюваний;

- у кримінальному провадженні не усі докази зібрані та досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих дій;

- підозрюваний двічі вчинив злочин з використання посади.

З урахування того, що відносно інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні застосований запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистої поруки, особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечать запобіганню зазначеним ризикам та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку захисника та підозрюваного, які заперечували проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 4 ст.194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В рішенні в справі "Манчіні проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашнього арешту прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та суть її полягає в тому, що старший державний інспектор відділу митного оформлення № 6 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС ОСОБА_8 та старший технік відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 досягли попередньої змови щодо вимагання та одержання неправомірної вигоди за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їм службового становища.
Реалізуючи свій злочинний намір, 16.04.2019, під час перетину державного кордону ОСОБА_11 , старший технік відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , висунув вимогу ОСОБА_11 , щодо передачі для нього та старшого державного інспектору відділу митного оформлення № 6 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС ОСОБА_8 неправомірної вигоди за кожний перетин кордону. При цьому, сума неправомірної вигоди під час кожного перетину кордону мала визначатись окремо в залежності від обсягу та об`єму вантажу (товару), який буде перевозитись через державний кордон.
У подальшому, 01.06.2019, приблизно о 02.20 годин, до пункту пропуску «Иосипівка-Колосове» відділу митного оформлення № 6 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС на автомобілі, марки «Фольцваген», модель «Шаран» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », прибув ОСОБА_11 , з метою перевезення вантажу - постільної білизни з Республіки Молдови через державний кордон України.
У свою чергу, ОСОБА_12 , діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , під час розмови з ОСОБА_11 висунув йому вимогу сплатити грошові кошти у сумі 400 доларів США за безперешкодний проїзд останнім через державного кордон України із вантажем «постільною білизною» та не складання відносно останнього адміністративного протоколу за порушення митних правил. При цьому, із загальної суми неправомірної вигоди, 200 доларів США ОСОБА_11 мав передати ОСОБА_12 , а 200 доларів США ОСОБА_8 .
Після чого, ОСОБА_11 , розуміючи, що не зможе перетнути державний кордон з Республіки Молдови до України без передачі неправомірної вигоди, погодився на незаконні вимоги ОСОБА_12 , та 01.06.2019, приблизно о 03.05 годин, знаходячись на території пункту пропуску «Иосипівка-Колосове» відділу митного оформлення № 6 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС, розташованого за межами с. Иосипівка Захарівського району Одеської області, передав останньому ( ОСОБА_12 ) грошові кошти у розмірі 200 доларів США, що за курсом НБУ складало 5374, 52 гривень, після чого, ОСОБА_11 у вказаному місці та час передав 200 доларів США, що за курсом НБУ складало 5374, 52 гривень, ОСОБА_8 та безперешкодно перетнув державний кордон України із вантажем «постільною білизною» у кількості 93 комплекти.
Крім того, 16.06.2019, приблизно о 15.50 годин, до пункту пропуску «Иосипівка-Колосове» відділу митного оформлення № 6 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС на автомобілі, марки «Фольцваген», модель «Шаран», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », прибув ОСОБА_11 , який мав здійснити перевезення вантажу - постільної білизни через державний кордон України.
В цей час, ОСОБА_12 , діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , під час розмови з ОСОБА_11 висунув йому вимогу сплатити грошові кошти у сумі 600 доларів США за безперешкодний проїзд останнім через державного кордон України із вантажем «постільною білизною» та не складання відносно останнього адміністративного протоколу за порушення митних правил.
У свою чергу, ОСОБА_11 , розуміючи, що не зможе перетнути державний кордон з Республіки Молдови до України без передачі неправомірної вигоди, вимушено погодився на незаконні вимоги ОСОБА_12 , та 16.06.2019, приблизно о 15.44 годин, знаходячись на території пункту пропуску «Иосипівка-Колосове» відділу митного оформлення № 6 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС, розташованого за межами с. Иосипівка Захарівського району Одеської області, передав за вказівкою ОСОБА_12 для нього та ОСОБА_8 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 600 доларів США, що курсом НБУ складало 15 850, 26 гривень.
Далі, після здійснення ОСОБА_8 огляду зазначеного автомобілю, ОСОБА_11 безперешкодно перетнув державний кордон України із вантажем «постільною білизною» у кількості 188 комплектів.
Зазначена підозра не є предметом оскарження в даному провадженні, однак підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, а саме: протоколом допиту ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події від 16.06.2019, протоколами огляду від 01.06.2019 та 16.06.2019, іншими доказами, зібраними в ході проведення досудового розслідування та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, проте не довів недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, встановлених слідчим суддею при розгляді клопотання.

Зокрема, в клопотання слідчий зазначає, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, існують ризики п.п.1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підорюваний може переховуватись від органів досудового розслідування й суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та може впливати на свідків з метою надання ними неправдивих показань чи зміни показань.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що сторона обвинувачення доведена наявність ризиків, передбачених п.п.1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, в апеляційній скарзі прокурор в обґрунтування невідповідності висновків слідчого судді посилається на наявність ризиків, передбачених, зокрема, п.п.4.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині, оскільки відповідно до вимог ст.194 КПК України, слідчий суддя під час застосування запобіжного заходу, перевіряє тільки доведеність обставин зазначених у клопотання про застування запобіжного заходу.

Згідно вимог закону, слідчий суддя не може вийти за межі клопотання про застування запобіжного заходу, якщо це погіршує становище підозрюваного.

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що відносно ОСОБА_10 15.05.2018 року отримано ухвалу про надання дозволу на його затримання взагалі не стосуються даного кримінального провадження.

Також слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що органами досудового розслідування не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки твердження з цього питання ґрунтуються на припущеннях, в зв`язку з чим підозрюваному був обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Слідчий суддя при застосуванні підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу врахував, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрацію у м. Подільськ Одеської області, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, з`явився за викликами до суду та не порушує процесуальні обов`язки.
Апеляційний суд вважає, що вказані обставини беззаперечно доводять, що у ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки, які значно зменшує ступінь існування ризику його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з часу застування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, підозрюваний належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, самостійно на першу вимогу з`являється до слідчого та суду.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, злочин передбачений ч.3 ст.368 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

Відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000961від 18.07.2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України та застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4