Справа № 462/4452/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1006/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 20 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_11
захисника-адвоката - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України по 18 жовтня 2019 року включно.

Окрім того, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

У задоволенні клопотання захисників відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2019 року та винести нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат покликається на відсутність будь-яких обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КК України, оскільки прокурором не доведено обставини, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

Зазначає, що більше року обвинувачені перебувають під вартою і всі засідання в суді першої інстанції зводяться лише до того, що прокурором заявляється клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

На її переконання судом при обранні запобіжного заходу не було визначено розмір застави враховуючи те, що злочин було вчинено із погрозою застосування насильства та застосування насильства. Однак погроза застосування насильства (нібито висловлена ОСОБА_7 ) нічим не підтверджена, а застосування насильства ( ОСОБА_12 ) не підтверджує факту обізнаності Синельника та інших обвинувачених про те, що дійсно удари будуть нанесені потерпілому, адже всі знали, що це буде імітація, і потерпілий має зімітувати що втратив свідомість.

Також звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має невиліковне захворювання, яке потребує постійного підтримуючого лікування і здорового харчування, яке в умовах СІЗО є неможливим.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_13 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу, як зазначено в ч.2 ст.331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №462/4452/18, в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000165 від 05.03.2018 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто по 18 жовтня 2019 року включно.

На думку апеляційного суду, місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_7 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, врахував обставини кримінального правопорушення, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та дані про його особу, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків.

Правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, й судовий розгляд у справі не завершено.

Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення процесульних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянта, що ОСОБА_7 неодноразово продовжували дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні, є безпідставними.

Також, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах установи виконання покарань та позбавлений медичної допомоги.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі не встановлено, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 60 днів, тобто по 18.10.2019 включно, залишити без зміни, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_15 Галин