Справа № 367/6642/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2776/2019 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційними скаргами адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.08.2019 року, якою ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.10.2019 року.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.08.2019 року, у кримінальному провадженні №0000535 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 11.10.2019 року. Мотивуючи своє рішення суд зазначивпро наявні ризики визначені ст. 177 КПК України на які посилався прокурор, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.08.2019 року. Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу вона вказує, що стороною обвинувачення не було наведено належних доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Крім цього, вказує, що особисте зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків передбачених КПК України. Також захисник вказує на істотні порушення вимог КПК України .

Аналогічні за змістом апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , та обвинуваченої ОСОБА_11 та їх захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000535 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. , якою ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.10.2019 року.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти існуючим ризикам, а тому 13 серпня 2019 року постановив ухвалу про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 жовтня 2019 року включно.

З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені можуть ухилятися від суду, вчиняти інші незаконні протиправні дії, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які викладені в апеляційних скаргах, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінальних проваджень, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів знаходить не обґрунтованими та безпідставними доводи апеляційних скарг щодо порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства, в частині того, що рішення про продовження строку тримання під вартою прийнято не судом присяжних, а лише головуючим. Колегія суддів зазначає, що абзацем третім ч. 3 ст. 331 КПК України прямо передбачено, що під час здійснення судового провадження судом присяжних питання передбачені ч. 3 ст. 331 КПК України, як то вирішення питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, вирішує головуючий.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000535, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_10 та обвинуваченій ОСОБА_11 у виді тримання під вартою до 11 жовтня 2019 року, включно, - без змін.

С У Д Д І: