справа № 346/2266/17
Провадження № 51-332 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
відеоконференції засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Коломия, проживає по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Коломия та проживає по АДРЕСА_2 , в силу статті 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за касаційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2018 року засуджено:
- ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;
- ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про цивільний позов та речові докази у провадженні.
Вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2018 року скасовано в частині призначеного засудженим покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким:
- ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
- ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишений без зміни.
Вироком міськрайонного суду, який скасовано в частині призначеного покарання апеляційним судом, засуджений також ОСОБА_10 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
ОСОБА_6 , визнаний винуватим у тому, що він 8 листопада 2016 року, приблизно о 4 год. 30 хв., шляхом зриву навісного замка, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно та грошові кошти потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 43126,50 грн.
В ніч з 4 на 5 січня 2017 року, ОСОБА_10 за попередньою змовою ОСОБА_6 , зламавши двері, проникли до магазину «Мар`янка» по АДРЕСА_4 , звідки таємно, а ОСОБА_6 ще й повторно, викрали майно та грошові кошти, які належать потерпілому ОСОБА_12 , завдавши останньому майнову шкоду на загальну суму 78630 грн.
В ніч з 7 на 8 лютого 2017 року, ОСОБА_10 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , зірвали навісний замок, проникли до теплової котельні, що знаходиться в АДРЕСА_5 , звідки таємно, а ОСОБА_10 ще й повторно, викрали майно, яке належить ТОВ «Західтеплоком», чим спричинили вказаному товариству майнову шкоду на загальну суму 91537,50 грн.
Також, в ніч з 16 лютого на 17 лютого 2017 року ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , шляхом проламу дверей, проникли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрали майно, яке належить потерпілому ОСОБА_12 , спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 11150 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить змінити вирок апеляційного суду, пом`якшити призначене його підзахисному покарання. Зазначає, що скасовуючи вирок, апеляційний суд необґрунтовано взяв до уваги висновок органу пробації про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства. Стверджує, що призначене судом першої інстанції покарання є достатнім для того, щоб підзахисний усвідомив характер вчиненого ним суспільно небезпечного діяння і став на шлях виправлення. Повідомляє, що його підзахисний вину визнав, щиро розкаявся, працює, відшкодував заподіяну шкоду. Повідомляє, що до вчинення злочинів ОСОБА_7 підштовхнуло скрутне матеріальне становище. Вважає, що апеляційним судом призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Просить застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що апеляційним судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при врахуванні досудової доповіді про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе виключно за умов відбування реальної міри покарання. Вказане, на думку захисника, суперечить вимогам ст. ст. 65, 67 КК України, а призначене апеляційним судом покарання, є занадто суворим. Вказує, що підзахисний вину визнав, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду, потерпілі просили його суворо не карати. Повідомляє, що ОСОБА_6 після вироку був призваний на військову службу, під час якої зарекомендував себе з позитивної сторони та був звільнений за станом здоров`я.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг захисників засуджених.
Засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали доводи, викладені у касаційних скаргах захисників, просили звільнити їх від призначеного покарання з випробуванням, застосувати ст. 75 КК України.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні всіх епізодів інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація їх дій у касаційних скаргах не оспорюються.
Що стосується доводів захисників про суворість призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, то суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Місцевий суд, постановляючи вирок, не звернув уваги на точні положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначених питань має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у рішенні.
Звільняючи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особи винних дають підстави для висновку про можливість їх виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Скасовуючи вирок в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції погодився із видом покарання, яке обрано судом першої інстанції, разом з тим вказав, що застосування ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам засуджених.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 апеляційний суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого тяжкого злочину, обставини вчинення та кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особи винних, які в силу ст. 89 КК України не судимі, вину визнали, щиро розкаялися. Враховано, також що ОСОБА_7 заподіяну шкоду не відшкодував.
Правильно, відповідно до вимог ст. 314 -1 КПК України, апеляційний суд взяв до уваги і досудові доповіді, згідно з якими ОСОБА_7 не становить високої небезпеки для суспільства, застосування позбавлення або обмеження волі можливе, а виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства може становити небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб.
З урахуванням конкретних обставин справи та даних про особи винних, серед яких й ті, про які йдеться в касаційних скаргах, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах апеляції прокурора та своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.
На думку суду, призначене апеляційним судом мінімальне покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення, є законним, справедливим, необхідним і достатнім, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та попередженню вчинення ними нових злочинів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 420, 374 КПК України і підстави вважати його невмотивованим, відсутні.
Доводи касаційних скарг і матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування вироку апеляційного суду, а тому підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3