Провадження №11-кп/801/1058/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0003707, внесеного до ЄРДР 19.09.2018, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2019, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Погребище Вінницької області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, визнано невинним і виправдано в зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуального витратами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, 18.09.2018 близько 23:20 год, керував автомобілем марки «Форд Сієра», д.н.з. НОМЕР_1 . Перебуваючи у м. Вінниці по вул. Київській (на 299 км автомобільної дороги М21 Виступовичі Могилів-Подільський), ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що наявне при ньому водійське посвідчення серії НОМЕР_2 є підробленим, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на вимогу працівників патрульної поліції відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» пред`явив водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_9 .

Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , не відповідає зразкам, що перебувають в офіційному обігу на території України. Реквізити бланку посвідчення водія нанесені з допомогою струминного принтеру, тобто наявні ознаки підробки. Таким чином, ОСОБА_7 використав завідомо підроблений документ.

При цьому судом визнано недоведеним обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, у тому, що він, будучи позбавленим права керування транспортними засобами згідно з постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 20.02.2015, яка набрала законної сили, та в подальшому не здавши відповідні іспити для отримання водійського посвідчення, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення на своє ім`я, використовуючи Інтернет-мережу, будучи ініціатором, у невстановлену дату організував вчинення злочину, а саме вступив у попередню змову з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з метою підроблення офіційного документу, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи спільний умисел, направлений на підроблення посвідчення водія на своє ім`я, в письмовому Інтернет-листуванні з невстановленою особою, домовився про умови виготовлення підробленого посвідчення на ім`я ОСОБА_9 та в подальшому надав через Інтернет-мережу вказаній невстановленій особі власне фото, свої анкетні дані, а також здійснив фінансування виготовлення підробленого посвідчення водія на суму 5000 грн, перерахувавши їх на картковий рахунок невстановленої особи.

В подальшому, продовжуючи листування з невстановленою особою, ОСОБА_7 контролював стан виготовлення підробленого посвідчення на його ім`я та через декілька тижнів, точної дати не встановлено, поштою отримав від невстановленої особи підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_2 , заповнене на ім`я ОСОБА_9 .

Згідно з висновком експерта № 471/19-21 від 12.02.2019 бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , не відповідає зразкам, що перебувають в офіційному обігу на території України. Реквізити бланку посвідчення водія нанесені з допомогою струминного принтеру, тобто наявні ознаки підробки.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. На переконання апелянта зібрані у справі докази повністю доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України. Вважає, що судом не враховано, що пояснення обвинуваченого є послідовними та не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження і в своїй сукупності свідчать про вчинення злочину останнім.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, доводи обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, провівши частково судове слідство за клопотанням прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, кваліфікація його дій в цій частині та призначене покарання в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються, а тому не були предметом апеляційного розгляду.

Доводи прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України апеляційним судом перевірені та визнані такими, що не знайшли свого підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою суд у вироку зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані.

Підстави для виправдання ОСОБА_7 і мотиви, через які суд дійшов до такого рішення, викладені у вироку в повному обсязі.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не вбачаючи підстав для виходу за межі обвинувачення з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення і дослідженні під час судового розгляду докази, не вказували на те, що в діяннях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, тому останнього було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні і виправдано.

Вказаний висновок, на переконання колегії суддів є обґрунтованим, а доводи апелянта щодо невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є непереконливими.

У примітці до ст. 358 КК визначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Верховним Судом України у постанові від 09.07.2015 (справа № 5-50кс15) зазначено, що останній раніше висловлював свою правову позицію щодо ознак предмета службового підроблення (справа № 5-10кс13), яка зводиться до того, що нормативне визначення службового підроблення визнає офіційними документами ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. Підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні.

При встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 (справа № 127/4109/16-к).

В обвинувальному акті зі змінами від 24.06.2019 зазначено, що ОСОБА_7 організував виготовлення посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 шляхом листування через мережу Інтернет, здійснив перерахування коштів невстановленій особі в сумі 5000 грн. на її картковий рахунок і отримав підроблене посвідчення водія поштою.

У пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 23.12.2005 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» роз`яснено, що відповідно до частини третьої статті 27 КК організатором є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням, а також особа, яка утворила організовану групу або злочинну організацію чи керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування злочинної діяльності такої групи або організації.

При з`ясуванні змісту ознак, за якими особа може бути визнана організатором вчинення злочину (злочинів) у простих формах співучасті, потрібно виходити з того, що дії організаційного характеру полягають в об`єднанні дій інших співучасників і спрямуванні їх на вчинення одного чи декількох злочинів або в координації поведінки цих осіб.

Організація вчинення злочину (злочинів) може полягати в залученні співучасників усіх видів (виконавців, пособників, підбурювачів, інших організаторів) або лише одного з них (наприклад, виконавців) і здійснюватися у формі наказу, угоди, прохання, підкупу, доручення, замовлення тощо. Мета зберегти єдність співучасників для подальшої злочинної діяльності при цьому не ставиться.

Керування підготовкою злочину (злочинів) виявляється у спрямуванні дій виконавця, пособника, підбурювача на готування до одного чи декількох злочинів, а саме на: замовлення злочину; підшукування або пристосування засобів чи знарядь його вчинення; залучення співучасників, інструктування їх щодо виконання відповідних злочинних діянь; усунення перешкод та інше умисне створення умов для вчинення злочину, зокрема розроблення заходів щодо нейтралізації діяльності правоохоронних органів (організація підкупу працівника такого органу, застосування насильства до нього або його близьких, усунення з посади чи інше блокування його діяльності, яка може перешкодити реалізації злочинних намірів); визначення місць переховування співучасників після вчинення злочину та його знарядь, а також предметів, здобутих злочинним шляхом, тощо.

Керування вчиненням злочину (злочинів) передбачає спрямування зусиль інших співучасників на безпосереднє виконання діянь, що становлять об`єктивну сторону складу злочину (діяння виконавця), або на забезпечення такого виконання (діяння пособника та підбурювача). Воно може полягати в інструктуванні учасників злочину щодо виконання тих чи інших діянь, які становлять об`єктивну сторону складу злочину, або щодо забезпечення їх виконання, у координації злочинних дій співучасників (розставлення останніх на місці злочину, визначення послідовності їх дій, налагодження зв`язку між ними), у забезпеченні прикриття цих дій тощо.

Дії організатора злочину (злочинів) при простій формі співучасті належить кваліфікувати за статтею Особливої частини КК, якою передбачено відповідальність за вчинений злочин, із посиланням на частину третю статті 27 КК, а якщо він був одним із виконавців діянь, що становлять об`єктивну сторону складу цього злочину, без посилання на зазначену норму. Якщо ж особа брала участь у вчиненні одного злочину як організатор, а іншого як виконавець, пособник чи підбурювач, її дії в кожному випадку мають кваліфікуватися самостійно.

Як правильно зазначив суд, стороною обвинувачення не було надано суду відомостей, які б свідчили про здійснення відповідної переписки через мережу Інтернет, здійснення перерахування коштів на банківський рахунок, а також отримання підробленого посвідчення водія поштою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні організації підроблення посвідчення, яке видається установою, і яке надає права, з метою його використання підроблювачем, за попередньою змовою групою осіб.

Спростовуючи висунуту ОСОБА_7 підозру, суд першої інстанції навів належну мотивацію прийнятому рішенню і обґрунтовано дійшов висновку про його виправдання.

Враховуючи установлені судом фактичні обставини справи, на підставі досліджених у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 є законним та вмотивованим.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2019 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя