Справа №617/777/19
Провадження №1-кп/636/704/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 вересня 2019 року м. Чугуїв
Колегія суддів Чугуївського міського суду Харківської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , секретаря судового засідання ОСОБА_10 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000018 від 03.01.2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кулиничі Харківського району Харківської області, українки, громадянки України, розлученої, з професійно-технічною освітою, працюючої ФОП « ОСОБА_5 », раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До Чугуївського міського суду Харківської області з Харківського апеляційного суду надійшло кримінальне провадження №0000018 від 03.01.2017 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою суду від 05.07.2019 року вказане кримінальне провадження прийняте до провадження головуючої судді ОСОБА_1 у складі колегії суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та призначене підготовче судове засідання на 11.07.2019 року, яке потім було відкладене за клопотанням захисника обвинуваченої на 19.07.2019 року, а потім на 04.09.2019 року.

Під час підготовчого судового засідання від обвинуваченої до суду надійшло клопотання щодо повернення прокурору Вовчанського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області зазначеного обвинувального акту, оскільки він не відповідає засадам кримінального провадження та вимогам до наведеного документу, передбаченим КПК України, Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Постанові Пленуму ВСУ за №8 від 24.10.2013 року.

Крім того обвинувачена та її захисники пояснили суду, що при складанні вказаного акту не виконані вимоги ст. ст. 110 ч. 4, 291 ч. 2 п. 5 КПК України, Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме не викладені фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень. Обвинувальний акт в частині фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, які прокурор вважає встановленими, не містить повного розкриття об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінальних правопорушень. Також ОСОБА_5 наголосила на тому, що уклала угоди про надання правової допомоги, як захисниками, з адвокатами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Зазначені обидві угоди містяться в матеріалах кримінального провадження, але незважаючи на це захисника ОСОБА_7 не було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, крім того зазначеному захиснику під розписку не вручалося ані копії обвинувального акту, ані копії реєстру матеріалів досудового розслідування.

Захисники обвинуваченої звернули увагу суду на те, що розділ 1 реєстру матеріалів досудового розслідування спростовує обставину проведення процесуальної дії у формі повідомлення ОСОБА_5 про підозру, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_5 не набула статусу підозрюваної і до неї не була застосована належна правова процедура.

Прокурор проти повернення обвинувального акту заперечував, посилаючись на те, що жодних підстав, передбачених діючим КПК України для цього не має. Щодо неповідомлення захисника ОСОБА_7 про завершення досудового розслідування та надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування, а також невручення йому копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування не заперечував, але зазначив, що згідно договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_7 , що дійсно є в матеріалах кримінального провадження на момент завершення досудового розслідування, строк дії цього договору закінчився.

Потерпілий та його представник повністю погодилися з позицією прокурора та проти повернення обвинувального акту заперечували.

Вислухавши думку обвинуваченої, захисників, прокурора, потерпілого та його представника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України підлягає поверненню прокурору у зв`язку з порушенням вимог ст. 291 КПК України з наступних підстав:

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право зокрема прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Крім того, відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та документи, які мають бути додані до нього визначено ст. 291 КПК України. Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ст. 291 КПК України. Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

Частина 1 статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» за №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» за №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» за №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» за №42780/98, п. 34).

ОСОБА_5 обвинувачується в тому числі і за ч. 3 ст. 289 КК України. Так, зі змісту ст. 289 КК України слідує, що об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Систематичний аналіз норм Особливої частини КК України дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину: воно полягає лише в активній поведінці - дії; дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета.

Ретельно дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що в ньому допущено ряд суперечностей, а саме - не чітко сформульовано обвинувачення, не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ст. 289 КК України, тобто акт не містить інформації про те, чи отримала ОСОБА_5 можливість керувати таким транспортним засобом, здійснювати рух на ньому (оскільки закінченим цей злочин вважається з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому); чи була поведінка ОСОБА_5 незаконною, тобто чи не мала вона ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким було здійснене; чи відбулося заволодіння зазначеного транспортного засобу без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника ОСОБА_8 .

Крім того, у сформульованому обвинуваченні за ст. 289 КК України не зазначено часу вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, вказано лише те, що остання 04.08.2016 року вирішила продати автомобіль.

Не містить обвинувальний акт і чіткої інформації щодо того, чи є ОСОБА_5 суб`єктом цього злочину, тобто не мала права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснене незаконне заволодіння. Оскільки суб`єктами цього злочину не можуть виступати зокрема: співвласники транспортного засобу; особи, які користуються транспортним засобом за згодою власника чи законного користувача, хоча б ця згода і не була належно оформлена. В обвинувальному акті зазначено лише, що з 08.07.2006 року по 15.07.2016 року ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_8 спільним життям, користувалася автомобілем, який був придбаний у шлюбі та зареєстрований за ОСОБА_8 .

Крім того в обвинувальному акті, при викладені обставин, які прокурор вважає встановленими, не зазначені форма вини та мета, тобто суб`єктивна сторона злочину належним чином не викладена, що, на думку суду, також не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки свідчить про неналежне викладення в обвинувальному акті фактичних обставин, а це в свою чергу тягне порушення права обвинуваченої на захист.

Вказані обставини, на переконання суду є обов`язковими для доказування інкримінованого складу злочину, а звідси, складовими сформульованого обвинувачення.

Відсутність конкретного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченої мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовки до нього. Допустивши в обвинувальному акті вище зазначені порушення, прокурор не звернув увагу, що ці дії жодним чином не узгоджуються та не відповідають нормам КПК України, та являються прямим його порушенням. Оскільки відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів - право обвинуваченої на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права ОСОБА_5 знати, в яких конкретно діях її обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. Це суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченій мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані їй права, зокрема - право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують.

Зазначені вище суперечності суттєво обмежують обвинувачену в передбаченому ч.3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально проiнформованою зрозумiлою для неї мовою про характер обвинувачення проти неї; позбавляє суд можливості забезпечити судовий розгляд з додержанням прав і законних інтересів обвинуваченої, об`єктивно розглянути кримінальне провадження, усунути суперечності між встановленими фактичними обставинами, формулюванням обвинувачення і правовою кваліфікацією діяння, в якому вона обвинувачується, правильно застосувати закон України про кримінальну відповідальність, ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Суд позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченій суть обвинувачення згідно положень ч.1 ст. 348 КПК України, що є обов`язком суду..

Крім того, відповідно до ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Як зазначила обвинувачена та не оспорював прокурор, захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 не було повідомлено про завершення досудового розслідування та не надано доступу до матеріалів досудового розслідування, крім того йому під розписку не вручені копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Частина 4 ст. 46 КПК України зазначає, що захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду. При цьому повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Так, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, 16.03.2017 року постановою слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 був залучений в якості захисника адвокат ОСОБА_7 , отже саме з вказаного часу він набув офіційно статусу захисника в даному кримінальному провадженні. Разом з тим, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, відсутні відомості про виконання слідчим, прокурором вимог ст. 290 КПК України, зокрема, щодо повідомлення про завершення досудового розслідування, про надання доступу до матеріалів, речових доказів, а також про відкриття матеріалів кримінального провадження зазначеному захиснику.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК Україниу підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Стаття 291 КПК України дійсно визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору не тільки з підстав порушень вимог, передбачених ст. 291 КПК України, а й інших норм цього Кодексу, якщо ці недоліки є такими, що унеможливлюють призначення справи до розгляду.

Не повідомлення захисника обвинуваченої про завершення досудового розслідування та не надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування, безумовно стверджує про порушення права на захист обвинуваченої у вигляді не ознайомлення захисника з висунутим їй обвинуваченням та є підставою до скасування будь-якого судового рішення.

Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження відповідно до положень ст. 2 КПК України.

Встановлені судом недоліки не дають суду підстав для призначення справи до судового розгляду, а обвинувальний акт у зв`язку з невідповідністю останнього вимогам ст. 291 КПК України, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України необхідно повернути прокурору.

Твердження прокурора про те, що він наділений правом зміни обвинувачення чи його доповнення, не можуть бути прийнятими судом до уваги, зважаючи на відсутність правового примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.

Не бере суд до уваги й посилання прокурора на те, що суд, звертаючи увагу на вказані недоліки, фактично надає оцінку змісту фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, чим виходить за межі своїх повноважень на цій стадії процесу, оскільки вони є безпідставними. Суд зазначає, що фактичні обставини провадження ним не досліджувалися і аналізу доказів здійснено не було, суд вказує лише на те, що вказаний акт складений з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема загальних засад кримінального провадження і засад, закріплених Конституцією України.

Таким чином, вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченої на цій стадії кримінального процесу, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, для усунення виявлених і зазначених вище порушень. При цьому судом враховується, що повернення обвинувального акту прокурору жодним чином не позбавляє права органи досудового розслідування та прокурора повторно спрямувати зазначене кримінальне провадження до суду у спосіб встановлений законом.

В той же час суд не бере до уваги посилання обвинуваченої на відсутність розписки захисника ОСОБА_7 про отримання ним копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, як ще на одну з підстав повернення обвинувального акту прокурору з огляду на наступне:

Положеннями ст. 291 КПК України не передбачено приєднання до обвинувального акту розписки захисника про отримання ним копій обвинувального акту та реєстру досудового розслідування. Пунктом 3. ч. 4 статті 291 КПК України передбачено, що до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

До обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні додана розписка підозрюваної про отримання нею копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Отже, вимоги п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України у даному випадку виконані. Колегія суддів зауважує, що ст. 293 КПК України передбачено обов`язок прокурора одночасно з переданням обвинувального акту до суду під розписку надати копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження, у тому числі, захиснику, проте чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає від прокурора додавати до обвинувального акту розписку захисника про отримання ним копій вказаних документів.

Суд також не погоджується з думкою захисників обвинуваченої про те, що ще однією підставою для повернення обвинувального акту є те, що розділ 1 реєстру матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту, спростовує обставину проведення процесуальної дії у формі повідомлення ОСОБА_5 про підозру, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_5 не набула статусу підозрюваної і до неї не була застосована належна правова процедура, оскільки зазначена інформація щодо наявності процесуальних порушень під час досудового розслідування, що на думку захисників, відображено в цьому реєстрі, може бути перевірена та досліджена під час судового розгляду, а тому відомості, які містяться в реєстрі досудового розслідування не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Керуючись ст. ст. 291, 314-316 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000018 від 03.01.2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, з додатками повернути прокурору Вовчанського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом семі днів з дня її проголошення.

Головуюча

Судді