ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2702/19 Справа № 215/484/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року, про продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0001855 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

підозрюваного

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

захисника

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановленні судом обставини.

Ухвалою суду продовжено стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 жовтня 2019 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення суд І інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, на підставі чого суд вказав, що тяжкість покарання свідчить про наявність ризику переховування від суду, а також встановив наявність ризику незаконного впливу на свідків, тому дійшов до висновку, що в даному випадку інтереси суспільства превалюють над правами обвинуваченого щодо його свободи та недоторканості. Крім того суд І інстанції вказав, що стороною захисту не надано підтверджуючих документів щодо догляду ОСОБА_9 за хворою матір`ю, а також встановив, що обвинувачений окремо проживає від дружини та сина, і не має постійного місця працевлаштування. У зв`язку з чим суд врахувавши, що по справі необхідно провести судовий розгляд, допитати свідків, заявлених за клопотанням захисника, що не можливо здійснити до спливу строку дії запобіжного заходу, врахувавши тяжкість злочину і наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд продовжив дію запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_7 інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що рішення суду І інстанції незаконне, є формальним, оскільки ідентичне попередній ухвалі, а наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, недоведена, так як ОСОБА_7 під час досудового розслідування не перешкоджав органам слідства, надавав пояснення, співпрацював, добровільно приймав участь у слідчих діях, не переховується від органів досудового розслідування та суду, оскільки з`явився до суду під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не порушував застосований домашній арешт, а також не може впливати на свідків з тих підстав, що усі вони допитані. Крім того захисник зазначає, що його підзахисний має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, доглядає за хворою матір`ю, позитивно характеризується, одружений, має на утримання неповнолітнього сина. Також захисник вказує про порушення судом І інстанції розумних строків розгляду кримінального провадження.

Позиція учасників апеляційного розгляду.

В апеляційному суді захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду І інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому доводи захисника про незаконність ухвали суду є безпідставними.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України , тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, апеляційним судом встановлено, що 22 серпня 2019 року в судовому засіданні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора(а.с.1-2) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , де суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки він може переховуватися від суду та впливати на свідків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінивши обставини та зазначивши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. При цьому суд І інстанції зазначив про недоведення стороною захисту необхідності доглядати обвинуваченим за хворою матір`ю, так як підтверджуючих документів під час розгляду клопотання не надано, а також вказав, що ОСОБА_7 окремо проживає від дружини та сина і не має постійного місця працевлаштування.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також того факту, що на даному етапі, до спливу строку дії запобіжного заходу, судом І інстанції не допитано всіх свідків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 до 20 жовтня 2019 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4