Дата документу 17.07.2019 Справа № 310/3080/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/3080/16-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/778/50/19 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

розглянула 17 липня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бердянська Запорізької області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

22.04.2016 року приблизно о 23 годині 15 хвилин, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , обвинувачена ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненою, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, з дивану таємно викрала мобільний телефон «LG-X135», вартістю 500 грн., який належить потерпілій ОСОБА_9 .
Відразу після цього з вказаним майном обвинувачена ОСОБА_7 пішла з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 500 грн.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року

ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Згідно зі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2015 року та призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Відповідно до п. ґ ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк перебування в установі попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з моменту її затримання, тобто з 27.05.2016 року до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту її затримання, тобто з 27.05.2016 року.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оскаржуючи доведеність її вини у вчиненому кримінальному правопорушенні та кваліфікацію її дій, вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з суворістю призначеного їй покарання. Просить з урахуванням пом`якшуючих провину обставин, таких, як активне сприяння розкриттю злочину та тяжку хворобу змінити вирок суду, застосувати ст. 69 ККУкраїни та призначити покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Також просить застосувати до неї положення ч. 5 ст. 72 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, вказавши про те, що працює та перебуває на замісній терапії, просила призначити випробувальний термін.
Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої.
Прокурор у судовому засіданні висловила заперечення вимогам апеляційної скарги, просила вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви,
з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі та представленими сторонами доказами, які у повному обсязі досліджувалися у суді першої інстанції.

Зазначені висновки місцевого суду не оспорюються сторонами кримінального провадження, а тому відповідно ч.1 ст. 404 КК України, не є предметом апеляційного розгляду. Відтак суд апеляційної інстанції не проводить їх детальний аналіз та перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Стосовно вимог апеляційної скарги обвинуваченої щодо пом`якшення призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги задовільну характеристику обвинуваченої за місцем проживання, стан її здоров`я, відшкодування шкоди.

При цьому, відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обставину, що обтяжує покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів.

Одночасно місцевий суд при призначені покарання ОСОБА_7 обґрунтовано приділив увагу і іншим відомостям стосовно особистості обвинуваченої, яка має судимості, не працевлаштована, що документально не спростовано і при апеляційному розгляді.

Судом першої інстанції дослідженні в достатньому об`ємі обставини, які характеризують обвинувачену, її ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру призначеного ОСОБА_7 покарання.

Наявність обставин щодо неодноразового притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності у сукупності із скоєнням злочину в період іспитового строку за попереднім вироком, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , а також беручи до уваги вище наведені відомості відносно особистості обвинуваченої, яка суспільно-корисною працею не займається, давали суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням положень ст. 71 КК України.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю вироків, обрав менш обтяжливий принцип приєднання покарань у вигляді часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Доводи апелянта про наявність підстав для застосування до неї положень ст. 69 КК України, про що вказує в апеляційній скарзі, поряд із встановленою обтяжуючою обставиною покарання, факт наявності якої не оспорюється стороною захисту та відповідає вимогам ст. 337 КПК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченої судова колегія знаходить необґрунтованою.

Обставини, на які посилається обвинувачена, як на підстави для зменшення розміру покарання у вигляді наявності пом`якшуючих покарання обставин та незадовільного стану здоров`я, то вони вже були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у мінімальному розмірі, встановленого ст. 63 КК України для даного виду покарання і при призначені остаточного покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Заявлені вимоги обвинуваченої при апеляційному розгляді щодо звільнення її від призначеного покарання з випробуванням колегії суддів з урахуванням наявності обставини щодо вчинення ОСОБА_7 злочину в період іспитового строку знаходить неспроможними.

Судом першої інстанції зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання в період з 27.05.2016 року по день набрання вироком законної сили, а тому доводи обвинуваченої з цього приводу судова колегія знаходить безпідставними.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України, призначене покарання відповідає вимогам кримінального закону, засновано на підставі об`єктивно встановлених обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4