Справа № 686/198/19
Провадження № 1-кп/686/728/19
«13» серпня 2019 року м.Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, колегіально, у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
02 вересня 2018 року, приблизно о 21 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого постійного проживання розташованому по АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, спричинив потерпілому ОСОБА_6 , з яким упродовж дня розпивав спиртні напої, тяжкі тілесні ушкодження за наступних обставин.
Так, у вказаний час та місці ОСОБА_7 знаходячись у веранді вище вказаного власного житлового будинку, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, зумовлених тривалим вживанням алкогольних напоїв, вступив із ОСОБА_6 у словесну суперечку, яка в подальшому переросла у бійку. Під час бійки, ОСОБА_7 підняв на місці та схопив у праву руку металеву шпичку, призначену для забою свиней, якою, під час боротьби, опинившись під потерпілим, наніс велику кількість ударів у ділянки тіла ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колотого поранення грудної клітки зліва з накопиченням повітря та крові (до 400 мл) в плевральній порожнині, проникаючого поранення черевної стінки з ушкодженням правої долі печінки, стінки шлунку, брижі товстого кишечника, тонкого кишечника з накопиченням крові в черевній порожнині (до 200 мл), заочеревеної гематоми кореня брижі тонкого кишечника, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та тілесні ушкодження у вигляді колотого непроникаючого поранення грудної клітки справа, колотих ран м`яких тканин шиї, правого надпліччя, підключичної ділянки, попереку, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_6 втратив свідомість, а ОСОБА_7 викликав на місце пригоди працівників поліції та швидку допомогу.
Вказаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного злочину повністю підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:
Так, допитаний обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в обвинуваченні визнаному судом доведеним фактично визнав повністю та підтвердив вищевикладенні обставини вчинення злочину. При цьому показав, що з потерпілим ОСОБА_6 він знайомий тривалий час і у них товариські стосунки. Останній, упродовж року проживав у обвинуваченого і допомагав у проведенні ремонту будинку. 02 вересня 2018 року, він разом з ОСОБА_6 упродовж дня вживали велику кількість спиртних напоїв. Періодично до них приєднувались дружина обвинуваченого ОСОБА_9 та сусід ОСОБА_10 . Приблизно о 21 год., коли обвинувачений з потерпілим залишись у двох між ними виник конфлікт з приводу продовження вживання спиртних напоїв, який переріс у бійку. При цьому, ОСОБА_7 першим штовхнув ОСОБА_6 у відповідь на що останній наніс йому декілька ударів в обличчя від яких обвинувачений падав на підлогу. В ході бійки ОСОБА_7 побачив в руках ОСОБА_6 ножа, яким останній наніс йому поріз. Після цього, обвинувачений підняв на місці металеву шпичку, призначену для забою свиней і наніс нею удар потерпілому. Далі, між обвинуваченим та потерпілим розпочалась боротьба і вони опинились на підлозі. При цьому, в момент коли потерпілий опинився зверху над обвинуваченим і продовжував наносити удари в обличчя, ОСОБА_7 став наносити останньому металевою шпичкою велику кількість ударів по тілу, аж поки потерпілий не припинив активних дій і впав на підлогу. Помітивши непритомний стан ОСОБА_6 , який стікав кров`ю, ОСОБА_7 , з метою порятунку останнього викликав працівників поліції та швидку медичну допомогу. У скоєному ОСОБА_7 щиро розкаюється, заперечує наміри на вбивство потерпілого.
Про те, що саме він за вищевикладених обставин спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_7 послідовно стверджував і в ході досудового розслідування, що підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого від 17.09.2018 року та відеозапису такої слідчої дії, в ході проведення якої ОСОБА_7 на місці пригоди детально розповів і показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
Про відповідність в цілому, механізму утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень грудної клітини та черевної порожнини показанням обвинуваченого ОСОБА_7 під час вищевказаного слідчого експерименту підтверджується висновком судово-медичного експерта №1005 від 22.11.2018 року.
Аналогічні обставини спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, як то обвинуваченим ОСОБА_7 під час бійки, металевою шпичкою підтверджується і відомостями протоколу про результати здійснення негласних слідчих розшукових дій від 19.10.2018 року та додатком до такого протоколу у виді аудіозапису розмов обвинуваченого з співкамерником.
Крім зізнавальних показань обвинуваченого, винуватість ОСОБА_7 підтверджується і іншими дослідженими судом доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що дійсно, 02.09.2018 року упродовж дня, він за місцем проживання обвинуваченого, разом з останнім вживали велику кількість спирних напоїв. Як відбувався конфлікт і яким чином йому були спричинені тілесні ушкодження пояснити не може, оскільки не пам`ятає. Прийшов до тями він в лікарні. Про обставини події дізнався зі слів слідчого.
Про те, що за місцем проживання обвинуваченого, упродовж дня 02 вересня 2018 року приймали участь разом з останнім та потерпілим ОСОБА_6 у розпиті спиртних напоїв підтвердили в суді, кожен окремо і свідки ОСОБА_9 дружина обвинуваченого та сусід ОСОБА_10 . При цьому, зазначили, що будь-яких конфліктів не відбувалось. Як сталася бійка між потерпілим та обвинуваченим вони не бачили, оскільки на той час вже не були присутні на місці пригоди.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 працівники поліції, кожен окремо повідомили, що прибувши за викликом, 02.09.2018 року, у вечірній час, на місце пригоди за адресою: АДРЕСА_1 виявили в будинку потерпілого ОСОБА_6 , який закривавлений лежав на підлозі, а поруч останнього знаходився обвинувачений ОСОБА_7 .
З показань свідка ОСОБА_13 лікаря швидкої допомоги слідує, що приблизно о 21 год. 30 хв. 02.09.2018 року. коли вона прибула за викликом на місце пригоди за адресою: АДРЕСА_1 , то виявила лежачим на підлозі закривавленого потерпілого ОСОБА_6 на тілі якого, а саме животі, грудній клітині та шиї були проникаючі рани.
Крім того, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили, що бачили поруч з потерпілим, на підлозі шпичку зі слідами бурого кольору.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується і іншими доказами, а саме:
- відомостями з рапортів працівників поліції про виявлення факту вчинення кримінального правопорушення від 02.09.2018 та 03.09.2018 року, щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді колотих поранень на підставі яких було внесено відомості до ЄРДР і розпочато досудове розслідування;
- відомостями з протоколу огляду місця події від 02.09.2018 року з додатками у виді фототаблиці та відеозапису проведення слідчої дії, якими підтверджується місце скоєння злочину, а саме приміщення будинку по АДРЕСА_1 , де було виявлено сліди скоєння злочину, як то порушення обстановки, зламані меблі, а також вилучено сліди речовини схожої на кров, яка згідно висновків експертів імунологів №№330 та 331 від 29.09.2018 року, відомостей з протоколів про отримання зразків для експертизи від 03.09. та 25.09.2018 року, обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 є кров`ю останнього, а також знаряддя вчинення злочину, а саме металеву шпичку зі слідами речовини схожої на кров.
- речовим доказом металевою шпичкою, під час дослідження якої в суді обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що даний предмет належить йому і саме цією шпичкою він спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 ;
- про те, що між обвинуваченим та потерпілим відбувалась бійка під час якої потерпілому були спричинені колоті поранення, які викликали кровотечу підтверджується також і висновками експертів за результатами проведення судово-біологічних експертиз №9.3-1326:18 від 14.11.2018, №9.3-1327:18 від 16.11.2018 року, №9.3-1323:18 від 20.11.2018 року та №9.3-1325:18 від 21.11.2018 року з яких слідує, що на вилучених під час огляду місця події речах, а також вилученому у обвинуваченого під час обшуку одягу, виявлені сліди крові людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_6 .
Характер, локалізація, ступінь тяжкості, час та механізм утворення вищезазначених, спричинених потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ніким з учасників судового розгляду не оспорюєтьбся та підтверджується висновком судово-медичного експерта №939 від 21.11.2018 року.
Про те, що обвинувачений ОСОБА_14 на момент вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння крім його показань підтверджується і довідкою лікаря нарколога.
Як слідує з представленого суду звукозапису повідомлення від 02.09.2018 року в органи поліції, про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, виклик на місце події працівників поліції та швидкої медичної допомоги, що підтвердив в судовому засіданні і сам обвинувачений ОСОБА_7 , здійснив саме він. При цьому, наполягав на терміновості надання медичної допомоги потерпілому з метою рятування життя останнього.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №702 від 23.12.2018 року ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення так і на теперішній час виявляв та виявляє «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності». Однак такі розлади не позбавляли його на момент вчинення інкримінованого правопорушення так і на теперішній час можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу, крім вищезазначеного не знаходився. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.
Оцінюючи такі висновки лікарівсудово-психіатричних експертів, суд знаходить їх науково аргументованими та достатньо обґрунтованими, а тому враховуючи і поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, погоджується з такими висновками і визнає ОСОБА_7 осудним та відповідальним за фактично скоєне.
Оцінюючи вищенаведені докази, кожен окремо, суд визнає їх належними, допустими та достовірними, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, узгоджуються між собою і не довіряти таким доказам у суда не має підстав. А в сукупності такі докази суд визнає достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного злочину.
Разом з тим, даючи правову оцінку діям ОСОБА_7 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство, суд враховуючи всі досліджені докази в сукупності та встановлені конкретні обставини справи приходить до висновку, що таке обвинувачення поза розумним сумнівом, в частині намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілого з прямим умислом, не знайшло свого підтвердження достатніми доказами, у зв`язку з чим вчинені протиправні дії ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації.
При цьому суд виходить з наступного.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 07.02.2003 року (п.4) особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Крім того, як вбається зі змісту п.22. вказаної постанови для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, само по собі ще не свідчить про наміри винної особи на умисне вбивство.
Як слідує зі змісту обвинувального акту і зокрема формулювання обвинувачення, в основі обгрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_7 як закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті потерпілого умисно, з прикладанням сили, наніс не менше дванадцяти ударів в ділянки тіла потерпілого ОСОБА_6 , де знаходяться життєво-важливі органи, зокрема серце, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_6 втратив свідомість, а ОСОБА_7 повідомивши за номером гарячої лінії «102» у поліцію про вчинене, залишився у будинку та чекав приїзду працівників поліції, не надаючи потерпілому будь-якої допомоги.
При цьому, ОСОБА_7 свій злочинний намір спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_6 не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки по приїзду працівників поліції на місце події, потерпілого з місця події було госпіталізовано та доставлено до Хмельницької міської лікарні, де йому було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу, внаслідок чого його життя врятовано.»
З наведеного, на думку суду слідує, що врахувавши характер знаряддя злочину, як придатне для спричинення смертельного тілесного ушкодження, локалізацію тілесного ушкодження в життєво важливий орган серце, орган досудового рохзслідування не врахував інших вищезазначених обставин конкретної справи, які мають значення для визначення спрямованості умислу обвинуваченого. Зокрема, показань обвинуваченого, про небажання вбивати потерпілого, поведінки ОСОБА_7 після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, пов`язаної з викликом поліції та медичної допомоги при реальній можливості з огляду на стан потерпілого спричинити смерть останньому, відсутність будь-яких інших доказів, які б безпосередньо вказували на наміри обвинуваченого вчинити вбивство потерпілого. Відтак, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, на переконання суду, залишилось не доведеним поза розумним сумнівом і грунтувалось в тому числі на припущеннях органу досудового розслідування. Такі висновки випливають з вищенаведених доказів, в тому числі показів свідків, обвинуваченого, які суд визнає не спростованими.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Що ж стосується тверджень захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст.124 КК України, як то умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, з посиланням на показання обвинуваченого щодо побиття його потерпілим та висновки судово-медичного експерта про виявлення у обвинуваченого легких тілесних ушкоджень, то такі суд визнає безпідставни, а тому відхиляє. Оскільки, як встановлено судом і підтверджується вищенаведеними доказами, в тому числі показаннями обвинуваченого, за конкретними обставинами справи саме ОСОБА_7 першим розпочав бійку з потерпілим ОСОБА_6 і в ході бійки діяв з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. При цьому, суд враховує, що твердження обвинуваченого про погрози з боку потерпілого ножем під час бійки, не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно висновку експерта-біолога №9.3-1324:18 від 13.11.2018 року на вилучених на місці події кухонних ножах, виявлено лише сліди потожирових виділень, які можуть належати ОСОБА_7 , а належність таких слідів потерпілому ОСОБА_6 виключається.
У зв`язку з наведеним суд перекваліфіковує дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.
Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
При цьому, суд приймає до уваги, що обвинувачений скоїв умисний тяжкий насильницький злочин, який характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено тяжкі тілесні ушкодження потерілому.
Разом з тим суд враховує, що такий злочин ОСОБА_7 вчинив будучи не судимим, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
В якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого суд враховує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнає його щире каяття, вибачення та примирення з потерпілим, добровільне відшкодування спричинених збитків потерпілому, клопотання останнього не позбавляти обвинуваченого волі, а також стан здоров`я ОСОБА_7 обумовлений наявністю важких хронічних захворювань.
За таких обставин, а саме наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе застосувати ст.69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинений злочин.
Процесуальні витрати по справі, пов`язані із залученням експертів, розмір яких підтверджується відповідними довідками, відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
За минуванням потреби арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2018 року на майно вилучене з місця події та у обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ч.4 ст.176 КПК України підлягає скасуванню.
Долю речових доказів, зазначених в постановах слідчого від 03.09.2018 року та 14.12.2018 року вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Враховуюючи засудження ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально раніше обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371,373,374 КПК України
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на підставі якої, із застосуванням ст.69 того ж Кодексу призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Строк відбуття покрання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Зарахувати у строк призначеного ОСОБА_7 покарання термін його попереднього ув`язнення з 02 вересня 2018 року до дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою - залишити без змін.
Арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду хмельницької області від 04.09.2018 року майно вилучене з місця події та у обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.
Речові докази: зазначені в постановах слідчого, за виключенням одягу та мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_7 , які підлягають поверненню за належністю та ДВД-дисків, які сліід зберігати при справі знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий по справі

Суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3