ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 346/6108/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/324/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2019 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задоволено. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжено до 05 грудня 2019 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 задоволено. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у виді тримання під вартою продовжено до 05 грудня 2019 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 задоволено. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у виді тримання під вартою продовжено до 05 грудня 2019 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду змінити та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Вказані вимоги мотивує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не надано жодного доказу на їхнє підтвердження, тому суд повинен був відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

Стверджує, що судом не враховано, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, потребує лікування, має на утриманні батька інваліда та малолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять ухвалу суду скасувати, міркування прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Так, на розгляді у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч. 2 ст.115 КК України.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 05 грудня 2019 року включно, оскільки до спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про обґрунтованість продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у виді тримання під вартою ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Так, суд мотивував своє рішення тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що є особливо тяжким, ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та його продовження на даний час не зменшилися, оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, що свідчить про обґрунтованість застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування даного запобіжного заходу щодо обвинувачених або його зміни.

При цьому суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що є особливо тяжким, зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до двох місяців, зокрема до 05 грудня 2019 року.

Крім того, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обвинувачуються ще й інші особи, а отже існує ризик вільного спілкування учасників групи, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а також існує ризик незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого.

З таким висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки.

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Також розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Оцінюючи доводи апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів, що таке не підтверджується доказами, то колегія суддів вважає їх надуманими оскільки у матеріалах провадження містяться достатні дані, що поза розумним сумнівом з достатньою переконливістю доводять його обґрунтованість та об`єктивно зв`язують обвинуваченого з інкримінованим йому правопорушенням та підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, що стосується інших доводів апеляційної скарги щодо пред`явленої підозри ОСОБА_6 , то такі належить досліджувати та давати їм оцінку під час розгляду даного кримінального провадження під час розгляду його по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому у п.23 рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи