ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/316/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" вересня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0001877 за обвинуваченням: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого на посаді водія в ТОВ «Релікт», розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_11 , в середині лютого 2017 року, у невстановлений досудовим слідством день та час, помітив припаркований на узбіччі автомобіль «ИЖ 2717-230», 2005 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 49759,30 грн., який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований на ОСОБА_12 та відповідно до довіреності посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_13 від 11.10.2014 року на праві користуватися та розпоряджатися належить ОСОБА_14 .
Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим слідством день та час, зателефонував своєму знайомому ОСОБА_15 , у власності якого знаходиться автомобіль-евакуатор «Вольво FH12», д.н.з. НОМЕР_2 , який обладнаний маніпулятором та, не повідомляючи останньому про те, що має намір незаконно заволодіти транспортним засобом, попросив його про допомогу у буксируванні автомобіля, що належить його товаришу, який на даний час перебуває в зоні проведення АТО, на що той погодився. В подальшому, ОСОБА_11 , разом із ОСОБА_15 , 16.02.2017 року, близько 21 години 00 хвилин, без відому та дозволу власника, за допомогою маніпулятора погрузили вказаний автомобіль, та транспортували його до території СТО, що за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 8, тим самим ОСОБА_11 незаконно заволодів транспортним засобом «ИЖ 2717-230», д.н.з. НОМЕР_1 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що в лютому 2017 року, проїжджаючи повз будинок № 156 по вул. Харківське шосе у м. Києві, помітив припаркований автомобіль «ИЖ 2717-230», і у нього відразу виник умисел на те, щоби забрати автомобіль, відремонтувати його та віддати в зону АТО. Він, зателефонувавши своєму знайомому ОСОБА_16 , у якого є автомобіль-евакуатор, та не повідомляючи про свій намір, попросив допомогти йому у буксируванні. 16.02.2017 року, близько 21 години 00 хвилин, він разом із ОСОБА_15 , за допомогою маніпулятора погрузили вказаний автомобіль, та транспортували його до території СТО, що за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, 8. Просив вибачення за вчинене.
За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_11 у незаконному заволодінні транспортним засобом, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 289 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який негативних характеристик немає, має постійне місце проживання, працює, на утриманні має неповнолітню дитину 2002 року народження, на спеціальних обліках не перебуває, раніше ні в чому осудному помічений не був.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах, встановлених санкцією частини статті для даного виду покарання.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи та особи винного, наявності по справі обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_11 зможе довести своє виправлення без реального відбування покарання, і тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 .
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Покласти на ОСОБА_11 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_11 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 494 грн. 35 коп.
Речові докази, а саме:
- диски CD-R з відеозаписом з камер відеоспостереження та з інформацією - зберігати при матеріалах кримінального провадження Київської місцевої прокуратури № 2;
- автомобіль марки «Volkswagen Caddy», жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 та ключ-брелок, які передано на відповідальне зберіганні ОСОБА_17 залишити у власності останнього;
- автомобіль марки «ИЖ 2717-230», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберіганні потерпілому ОСОБА_14 залишити у власності останнього.
Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя