УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0001679 від 21.07.2019 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має незакінчену вищу освіту, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2016 року за № 0001679 від 21.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважала за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Представник потерпілого та потерпілий вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, подали цивільний позов, який долучено до матеріалів кримінального провадження у підготовчому засіданні.

Захисник у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 19 КК України, у зв`язку із перебуванням його на час вчинення злочину у стані неосудності.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Прокурор, потерпілий та представник потерпілого у судовому засіданні заперечували проти клопотання захисника, вважали його необгрунтованим.

Дослідивши матеріали обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування № 0001679, заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 статті 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом.

В той же час, у обвинувальному акті зазначено, що, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 382, ОСОБА_5 виявляє ознаки психічних розладів у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (алкоголь, амфетамін, „спайси), синдром залежності. З даного висновку вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 перебував під впливом психоактивних речовин, не міг усвідомлювати свої дії та настання наслідків в момент вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, визнається обставиною, яка обтяжує покарання.

Проте, обвинувальний акт не містить обставин, визнаних такими, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Поряд з тим, виходячи з даних, що містять у обвинувальному акті, та, згідно з висновком експерта, ОСОБА_5 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, після скоєного правопорушення пройшов лікування у психіатричному стаціонарі, психологічний стан нормалізувався, тому не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Прояв умисної форми вини та мотиву злочину є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

За таким станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Обвинувальний акт не містить чітких висновків про психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння.

Статтею 503 КПК України визначено підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру , за якою кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Проте, з реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається прийняття під час досудового розслідування процесуальних рішень про направлення ОСОБА_5 до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців на підставі ухвали слідчого судді, після встановлення стану неосудності на момент вчинення злочину, в порядку визначеному ст. 509 КПК України.

Натомість у висновку експерта № 382, посилання на який міститься в обвинувальному акті, складеного з метою встановлення стану осудності обвинуваченого, зазначено, що ОСОБА_5 вже пройшов курс лікування. Такий висновок, на переконання суду, усуває можливість правильної кваліфікації дій обвинуваченого, враховуючи ту обставину, що з його змісту не вбачається, коли саме ОСОБА_5 пройшов відповідне лікування. Разом з тим, у обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня ЗОР в період часу з 19.12.2017 року по 18.01.2018 року, тобто до вчинення кримінального правопорушення.

Отже, викладене обвинувачення є неоднозначним, містить суперечливі висновки та кваліфікуючі ознаки.

Органом досудового розслідування не вирішувалося питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, що усуває можливість встановлення обставин, відповідно до ст. 505 КПК України, зокрема, наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою.

Встановлені судом обставини створюють істотні протиріччя в розумінні суті та обсягу обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що дає суду підстави дійти висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Враховуючи, що правильність кваліфікації кримінального правопорушення встановлюється з викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення, суд вважає, що зазначені вище недоліки обвинувального акту є суттєвими.

Виявлені недоліки обвинувального акту унеможливлюють призначення судового розгляду у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001679 від 21.07.2019 року відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення недоліків протягом розумного строку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1