Справа № 347/774/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/662/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 347/774/19, за участю

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2019 року,

встановила:
цією ухвалою обвинуваченим:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 18 серпня 2019 року включно, з утриманням його в Івано-Франківській установі виконання покарань №12 управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (м.Івано-Франківськ, вул.Коновальця, 70А). Розмір застави, визначений ухвалою суду від 03.05.2019 року залишено без змін.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 18 серпня 2019 року включно, з утриманням його в Івано-Франківській установі виконання покарань №12 управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (м.Івано-Франківськ, вул.Коновальця, 70А). Розмір застави, визначений ухвалою суду від 03.05.2019 року залишено без змін.

Вирішуючи питання продовження раніше обраних запобіжних заходів суд виходив з того, що на даній стадії судового розгляду ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків з боку обвинувачених не змінився, адже ніхто з них на даний час ще не допитаний в ході судового розгляду. На думку суду продовжують існувати достатні підстави вважати, що з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків і запобігання спробам переховуватись від суду, строк тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 слід продовжити.

Суд враховує, що усім обвинуваченим інкриміновано вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи. При цьому, суд вважає, що альтернативним запобіжним заходом, який здатний запобігти наведеним ризикам, може бути застава, розмір якої, визначений ухвалою суду від 03.05.2019 року.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19.06.2019 року в частині продовження строку дії обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.
На його думку ухвала суду не ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які б підтверджувались належними, допустимими доказами та суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.
Так, підставою для винесення оскаржуваної ухвали стало усне клопотання прокурора, яке було мотивоване виключно тим, що судовий розгляд не можливо завершити до закінчення строку дії обраних щодо обвинувачених запобіжних заходів.
Однак така позиція прокурора суперечить вимогам ч. 2 ст. 177 КПК України, згідно із якою, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судці, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене неможливість завершення судового розгляду до закінчення строку запобіжного заходу не є підставою для продовження терміну дії такого запобіжного заходу.
Вказані факти суд першої інстанції проігнорував що призвело до винесення незаконної ухвали.
Всупереч вимогам чинного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції не розглянув можливість застосування щодо ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу не дивлячись на те, що прокурор жодним чином не довів наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України та необхідність подальшого утримання ОСОБА_9 під вартою.
Повідомлення про підозру чи пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочину не дає достатніх підстав вважати що, підозрюваний/обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду. Вказані доводи відповідають позиції Європейського суду з прав людини, що закріплена в рішенні по справі «Єлоєв проти України».
Однак, суд першої інстанції зазначає, що на його думку продовжують
існувати достатні підстави вважати, що з метою запобігання спробам переховуватись від суду, строк тримання під вартою щодо ОСОБА_9 слід продовжити.
При цьому висновок суду про можливість вчинення обвинуваченим спроб переховуватись від суду ґрунтується виключно на суворості покарання, яке передбачене за вчинення інкримінованих йому злочинів. Водночас суд першої інстанції не оцінив вказані ризики у світлі факторів, пов`язаних з характером обвинуваченого, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками.
Зокрема суд першої інстанції проігнорував, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, є одруженим та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Його дружина ОСОБА_12 не працює, а тому обов`язок утримувати сім`ю лежить виключно на ньому. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно. До затримання працював в правоохоронних органах охоронником взводу охорони об`єктів публічної безпеки Мукачівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Висновки суду першої інстанції про можливість ОСОБА_9 впливати на потерпілих та свідків є цілком не обґрунтованими, оскільки, ні потерпілі, ні свідки в ході досудового розслідування не вказали на причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину. Потерпілі та свідки безпосередньо з ОСОБА_9 не знайомі та в будь-яких неприязних відносинах з ним не перебувають.
Слід зазначити, що двоє обвинувачених по даній справі не знаходяться під вартою. Зокрема ОСОБА_13 , якого сторона обвинувачення вважає керівником злочинної групи та якому обрано запобіжний захід у вигляді застави, а також ОСОБА_14 , якому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Не дивлячись на те, що вказані особи не є ув`язненими вони не вчиняють будь якого впливу щодо свідків чи потерпілих окрім цього виконують всі покладені на них обов`язки. За таких обставин утримання під вартою ОСОБА_9 , якого сторона обвинувачення вважає лише виконавцем злочину та який не має будь-яких неприязних відносин із потерпілими та свідками, є абсолютно не виправданим. Вказані факти судом першої інстанції проігноровані.
Крім цього, розмір застави визначений судом першої інстанції, а саме 550
прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є завідомо непомірним для нього. Враховуючи наведене, суд першої інстанції своєю ухвалою від 19.06.2019 року,
залишаючи без змін вказаний розмір застави, порушив вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України.
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу Богородчанського районного суду від 19 червня 2019 року в частині щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 строком на 60 днів скасувати. Обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважає, що рішення Богородчанського районного суду щодо продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необгрунтованим, так як в основу покладено тільки тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Прокурор в судовому засіданні не навів інших підстав для утримання його під вартою, взагалі на згадав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання.
Так, прокурор в судовому засіданні 19 червня 2019 року відносно продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 не вказав на існування жодного з названих вище ризиків, чи появі нових.
Крім того, в даному провадженні двоє обвинувачених перебувають на волі. Вони обвинувачуються за тими ж самими кримінальними правопорушеннями. Не було жодного натяку про те, що хтось з них порушив правила поведінки обвинуваченого. То на яких підставах суд вважає, що якраз ОСОБА_10 несе загрозу порушенню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Крім того, його клопотання до суду першої інстанції будувалося не тільки на відсутності ризиків, а також на тому, що обвинувачений ОСОБА_10 десятий місяць утримується під вартою. В нього різко погіршився стан здоров`я. Згідно обстежень лікарів він страждає гіпертонічною хворобою II стадії, подагричним поліартритом (болі та деформація суглобів нижніх та верхніх кінцівок). Артеріальний тиск зашкалює за 230 мм. за верхньою шкалою. Крім того, він особа старшого віку, якому 59 років. Дружина є інвалідом з порушенням функцій опорно-рухового апарату. ОСОБА_10 має постійне місце проживання, позитивно характеризувався. Будь-який із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України відсутній.
З наведених підстав вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є в даній ситуації надто суворим, та просив суд застосувати домашній арешт.
Заслухавши доповідь судді, виступи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив апеляційні скарги захисників та просив залишити без змін ухвалу суду, вивчивши матеріали провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає до задоволення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
У рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019р. у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_15 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №347/774/19 (контрольного провадження), в провадженні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження №0000108 від 19.03.2017 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 .
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, а ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.2 ст.286 КК України.
Ці кримінальні правопорушення є тяжкими та особливо тяжкими, відповідно до положень ст. 12 КК України.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обрано на період судового розгляду запобіжні заходи у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 02.07.2019 року включно, з визначенням застави у розмірі 550 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, який ухвалою цього ж суду було продовжено на 60 днів - по 18.08.2019 року включно.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання їх під вартою.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою та адвокатами в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Наявність тих фактів, що обвинувачений ОСОБА_9 є одруженим та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його дружина ОСОБА_12 не працює, а тому обов`язок утримувати сім`ю лежить виключно на ньому, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, до затримання працював в правоохоронних органах охоронником, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так само не є підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу те, що ОСОБА_10 десятий місяць утримується під вартою, в нього різко погіршився стан здоров`я, згідно обстежень лікарів страждає гіпертонічною хворобою II стадії, подагричним поліартритом (болі та деформація суглобів нижніх та верхніх кінцівок), має артеріальний тиск 230 мм. за верхньою шкалою, є особою старшого віку, якому 59 років, дружина - інвалід з порушенням функцій опорно-рухового апарату, має постійне місце проживання та позитивно характеризувався.
Колегія суддів звертає увагу, що наявність постійного місця проживання, міцних сімейних зв`язків, тощо, в даному випадку, не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, дані про особи обвинувачених, які підозрюються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, зокрема такі можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків кримінального провадження, які ще не допитані судом, переховуватися від суду, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що окрім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 року визначено як альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 550 прожиткових мінімумів доходів громадян, який здатний запобігти наявним ризикам.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками, зробленими судом першої інстанції, та вважає, що застосування іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, зокрема пунктам 3 та 4 зазначеної статті.
Суд першої інстанції, приймаючи судове рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, прийшов до правильного висновку, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить їх належної поведінки та не надасть можливості уникнути зазначених ризиків.
Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційних скаргах захисників не встановлено, а тому така до задоволення не підлягає.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2019 року, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4