Ухвала
Іменем України
04 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 686/6552/18

провадження № 51-5411 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 29 березня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Теміртау, Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 наступні обов?язки, пов?язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням: - періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він в травні 2008 року, не маючи жодного відповідного дозволу на придбання, носіння чи зберігання вогнепальної зброї, перебуваючи поблизу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , знайшов металевий предмет ззовні схожий на пістолет з маркувальними написами «Zoraki mod.914» № НОМЕР_1 і таким чином його придбав, який надалі перемістив до місця свого проживання на АДРЕСА_3 , і таким чином вчинив носіння вогнепальної зброї, де в подальшому його зберігав.
Надалі, 12 лютого 2018 року, близько 08 години, в ході проведення огляду місця події працівниками поліції, а саме вказаного житлового будинку, було виявлено та вилучено, упакований в поліетиленовий пакет, металевий предмет ззовні схожий на пістолет з маркувальними написами «Zoraki mod.914» № НОМЕР_1 із магазином в якому знаходиться шість предметів зовні схожих на набої з маркувальними написами «9mm P.A.» та «S.A-9». Відповідно до висновку експерта даний металевий предмет є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, переробленим сигнальним (стартовим) пістолетом калібру 9 мм Р.А., виготовлений шляхом переробки саморобним способом (видалення заглушки зі ствола), сигнального пістолета «Zoraki mod.914», № НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А.К. Вказаний пістолет ОСОБА_4 зберігав за місцем свого проживання до 12 лютого 2018 року, без жодного передбаченого законом на те дозволу.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, безпідставно не поклав на обвинуваченого всі обов?язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, не застосував обов?язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, а зобов?язав лише повідомляти про зміну місця проживання. Крім того, прокурор зазначає про неврахування судом правової позиції, викладеної в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 13 грудня 2018 року №51-6591 км 18.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Прокурор у касаційній скарзі обґрунтовує неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, не застосував до останнього обов?язок повідомити уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, а зобов?язав лише повідомляти про зміну місця проживання.

Як вбачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок суду першої інстанції, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема особу ОСОБА_4 , який ніде не працює, є інвалідом 3 групи, ніде не навчається, має вік 53 роки, принципи призначення покарання, в тому числі, принцип індивідуалізації покарання, прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції дотримано вимог закону про кримінальну відповідальність при визначенні ОСОБА_4 обов?язків, які він повинен виконувати у зв?язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, а саме: відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що покладення на ОСОБА_4 таких обов?язків в повній мірі відповідає як вимогам закону так і його особі, та сприятиме меті покарання - не тільки кару, а й виправлення засудженого, з чим погоджується і колегія суддів.
Крім того, посилання прокурора на правову позицію, викладену в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13 грудня 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки така позиція була висловлена за інших обставин, зокрема, коли суд першої інстанції застосував лише один із обов?язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а в даному випадку на засудженого були покладені обов?язки, відповідно до двох пунктів вказаної статті, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, один із видів альтернативних обов?язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, про що й зазначається в ухвалі апеляційним судом.
При розгляді апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність при винесенні ухвали апеляційним судом не вбачається.
Отже, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3