ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 484/1057/19
Номер провадження 11-кп/819/911/19 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 309,
ч. 2 ст. 127 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7

Обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003088 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч. 2 ст. 189, ч.1 ст.309, ч.2 ст.127 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18 серпня 2019 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити обраний відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисту поруку.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд немотивовано відмовив у задоволенні клопотання про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисту поруку.

Докази його вини в інкримінованих злочинах відсутні.

Суд не зважив на те, що він потребує медичної допомоги.

Вважає, що суддя ОСОБА_1 не мала права брати участь у розгляді кримінального провадження відносно нього через упереджене та необ`єктивне ставлення.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 127 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті обвинувачених, свідків, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 22 червня 2019 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується як у вчиненні злочинів середньої тяжкості, передбачених ч.2 ст.146, ч. 1 ст. 309 КК України, так і у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.127 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, непрацевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, займає позицію лідера серед осіб, які брали участь у вчиненні інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та продовжити вчинення нових злочинів з метою отримання прибутку, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки проживає в одному населеному пункті зі свідками, добре знайомий з ними, а також впливати на іншого обвинуваченого ОСОБА_9 з метою примушування останнього давати неправдиві свідчення, щоб уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати встановленню істини у справі, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також колегія суддів враховує, суспільну небезпечність злочинів, у вчинення яких обвинувачується ОСОБА_8 , зокрема, проти здоров`я та життя особи, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України, а тому саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Твердження апелянта про відсутність його вини в інкримінованих злочинах позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суддя ОСОБА_1 не мала права брати участь у розгляді кримінального провадження відносно нього через упереджене та необ`єктивне ставлення являються безпідставними, оскільки під час розгляду кримінального провадження, зокрема клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в суді першої інстанції обвинувачений не заявляв відвід головуючому судді, що підтверджується матеріалами провадження, зокрема звукозаписом судового засідання від 19.06.2019 року.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він потребує медичної допомоги, що унеможливлює його перебування в умовах СІЗО, вже були предметом розгляду в суді першої інстанції та спростовуються висновками лікарів, які проводили огляд ОСОБА_8 в ІТТ № 4, відповідно до яких обвинувачений може утримуватися в умовах слідчого ізолятора, на що зважив і слідчий суддя при прийнятті рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Посилання апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та зводяться до іншої оцінки обвинуваченим обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4