Провадження № 1-кп/752/940/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, данні про яке 25.10.2018р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009871, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вівсянівка Новобузовського району Миколаївської області, громадянина України, з професійною освітою, одруженого, що має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм, РНОКПО НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніш не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

за участю сторін та учасників провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

встановив:
24.10.2018р. приблизно о 14 годині, будучи водієм маршрутного таксі №729, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Феофанія», яка розташована навпроти будинку №48 по вул. Академіка Заболотного у м. Києві, під час конфлікту з раніш незнайомим йому водієм маршрутного таксі № НОМЕР_2 ОСОБА_7 , який виник з приводу послідовності руху на маршрутах громадського транспорту, маючи намір на завдання тілесних ушкоджень невизначеної тяжкості, умисно завдав більш як три удари кулаками правої і лівої рук в область голови, обличчя та область лівого вуха ОСОБА_7 , в результаті чого потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду надав показання про те, що він за договором, укладеним з «АТМ» був водієм маршрутного таксі. 24.10.2018р. керував автобусом, слідуючи по маршруту № 729. Перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Виставковий Центр», приїхав інший автобус під № 821, маршрут якого збігався з його маршрутом. Водій останнього, рухаючись попереду, порушуючи правила дорожнього руху, розпочав з ним «перегони» по маршруту, а починаючи із зупинки «ТЦ Магелан», створював йому перешкоди. Він, зупинивши автобус на зупинці «Ринок Феофанія», з метою з`ясувати стосунки, вийшов із автобуса та наблизився до автобуса, водій якого заважав йому забирати пасажирів. Вийшов водій, яким виявився потерпілий ОСОБА_7 , та почав його ображати, чіплятися та намагався штовхнути плечем. Після цього почалася бійка, яка тривала 3-4 хвилини, під час якої він долонею правої руки, завдав іншому водію два удари в ліву частину голови, по обличчю. Їх ніхто не розбороняв. Бачив на обличчі потерпілого кров з розбитих губи та носа. Він залишив місце бійки та повернувся на маршрут. Після всіх подій, йому почали погрожувати незнайомі особи, але з цього приводу він до поліції не звертався. Не вважає себе винуватим, оскільки удари завдавав, захищаючись від образ ОСОБА_7 . Також пояснив, що у вільний час займається боротьбою. Позовні вимог про відшкодування матеріальної і маральної шкоди не визнає.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин в повній мірі підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду надав показання про те, що 24.10.2018р. керував автобусом, та рухався у м. Києві по маршруту № 821, прямуючи до зупинки «Ринок Феофанія», на якій, раптово для нього, водій автобусу, що рухався позаду нього, зупинив свій транспорт попереду нього, підійшов та вдарив по дверях. Він вийшов для того, щоб з`ясувати підстави таких дій, коли той водій, яким виявився обвинувачений ОСОБА_3 , почав бити його кулаками в область голови та обличчя. Удари були інтенсивними, їх було 10. По відчуттям він зрозумів, що у нього йде кров по обличчю. Він намагався відмахуватися, але іншого водія не тримав. Після цього він не зміг керувати, йому викликали швидку, а лікарні зашили рану на обличчі. Але від удару у нього також був вибитий зуб, на він був вимушений постави тимчасову коронку. Просив також задовольнити його вимоги щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої йому в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 .

ОСОБА_8 (свідок обвинувачення) суду надав показання про те, що, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Феофанія», здійснив посадку у салон маршрутки під №821. Після того, як водій зачинив двері та мав намір розпочати рух, перед ними зупинився інший автобус. Водії їх автобуса вийшов, не відкриваючи двері пасажирам, після чого він почув як між водіями відбуваються якісь події, під час яких води кричали, він також чув звуки ударів. Що відбувалося між водіями, він не бачив., але після того, як все зупинилося на водії їхнього автобуса на обличчі була кров, а інший водій поїхав.

ОСОБА_9 (свідок захисту) суду надав показання про те, що був пасажиром автобуса № 729, яким керував обвинувачений, та був свідком подій, коли інший водій підрізав їх на мосту біля ТЦ «Магелан», створивши своїми діями аварійну ситуацію. Водій автобусу, в якому він перебував, об`їхав зазначений автобус, та зупинившись на зупинці «Ринок Феофанія», вийшов із автобуса, а він разом із іншими пасажирами, залишився в салоні. Він чув, як водії сварилися, та бачив, як інший водій ударив ОСОБА_3 по нозі, після чого останній натягнув курточку на голову іншому водію. Не бачив, щоб водій ОСОБА_3 завдавав удари іншому водію. Він бачив всі події, оскільки водії перебували перед автобусом, в якому він знаходився. Все відбувалося декілька хвилин, після чого водій ОСОБА_3 повернувся до автобусу, та поїхав.

Суд вважає показання потерпілого та свідків такими, що узгоджуються між собою, зокрема, в частині існування між водіями 24.10.2018р. конфліктної ситуації, яка призвела до того, що обидва водія залишили керовані ними транспортні засоби, та деякий час знаходилися один біля одного поряд із автобусами. Факт існування між ними взаємодій, яки могли призвести до тілесних ушкоджень потерпілого, також підтверджується показаннями обвинуваченого, який не заперечував в судовому засіданні, що ним було спричинено два удари після яких на обличчі потерпілого з`явилася кров.

Показання свідка ОСОБА_9 суд вважає такими, що містять протиріччя, оскільки сам обвинувачений визнавав, що наносив удари потерпілому, між тим як свідок заперечував, що такі дії мали місце.

Крім вказаних вище показань потерпілого та свідка ОСОБА_8 , які суд вважає належними і допустимими доказами, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується даними, що містяться у письмових документах, а саме:

- рапорті оперативного чергового Голосіївського УП НП у м. Києві, який отримав заяву від служби «102», яка повідомила про те, що 24.10.2018р. о 17 год. 12 хвилин з адреси Академіка Заболотного, 48, був доставлений у лікарню потерпілий ОСОБА_7 , який мав забій м`яких тканин голови, якого побив водій таксі (а.с. 98),

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення, згідно якої слідчим Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 прийнято заяву від ОСОБА_7 про конфлікт з невідомою особою, який мав місце 24.10.2018р. о 14 годині по вул. Заболотного, в ході якого останній отримав від невідомої особи тілесні ушкодження (а.с. 99);

- висновку №1797 згідно якого, за наслідками судово-медичного дослідження ОСОБА_7 , проведеного 26.10.2019р. лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_11 та наявної медичної документації, виявлені наступні тілесні ушкодження: лінійна рана з нерівними краями в тім`яній ділянці по середній лінії довжиною 0,9 см, ушита медичним швом; синець на лівій вушній раковині синьо-фіолетового кольору невизначеної форми розмірами 3 х 3 см; ссадни на верхній та нижній губі зліва продовженої та невизначеної форми розмірами 0,7 х 0,3 см і 0,8х 0,5 см, вкриті бурими кірками вище рівня неушкодженої шкіри та відсутність 1 зубу нижньої щелепи справа, лунка якого прикрита кров`яним згортком. Вищезазначені ушкодження, про які експертом повідомлено начальнику слідчого відділу, визнані такими, що спричинені тупим предметом (предметами) та могли утворитися 24.10.2018р. внаслідок не менш 3-х травматичних дій та віднесені: синець, ссадни та травматична екстракція 1 зуба до легких тілесних ушкоджень (за критерієм здоров`я), а забійна рана до легкого тілесного ушкодження, що спричинила короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (а.с. 100-102);

- висновку експерта №2076/е, згідно якого виявлені у ОСОБА_7 забійна рана в тім`яній ділянці по середині лінії, яка віднесена до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я), а також синець на лівій вушній раковині, дві ссадни на верхній та нижній губах зліва та травматична екстракція першого зуба ніжній щелепи, які віднесені до легких тілесних ушкоджень (за критерієм здоров`я), та такими, що за своєю локалізацією, морфологією, визнані такими, що спричинені не менш як трикратною травмуючою дією тупим (тупими) предметом (предметами), та могли утворитися 24.10.2018р. Ймовірність утворення вказаних ушкоджень внаслідок однократного падіння на площину спростовується (а.с. 104-108).

При визначені кількості ударів, які були завдані потерпілому та механізму їх завдання, суд виходить з того, що обвинувачений в судовому засіданні визнав, що наніс два удари правою рукою в область голови потерпілого, а висновками експерта, встановлені у потерпілого тілесні ушкодження визнані такими, що спричинені не менш як трикратною травмуючою дією тупим (тупими) предметами. Суд вважає, що твердження ОСОБА_7 про завдання йому ОСОБА_3 10 ударів кулаками не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, належних та допустимих доказів у підтвердження зазначеного суду не надано. Данні, що зазначені в протоколі проведення слідчого експерименту (а.с. 109-115), суд вважає такими, що не можуть достовірно свідчити про кількість ударів, завданих потерпілому. Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що при проведенні зазначеної слідчої дій обвинувачений не приймав участі, на яке мав право відповідно до вимог ч.3 ст. 240 КПК України, що позбавило його можливості надати відповідні заперечення. З урахуванням наведеного, суд вважає, що поза розумним сумнівом, та наявними в матеріалах справи доказами, знайшов підтвердження факт завдання ОСОБА_3 не менш трьох ударів кулаками правої і лівої рук в область голови, обличчя та область лівого вуха ОСОБА_7 .

Суд критично ставиться до показань ОСОБА_3 , підтриманих його захисником, про те, що його дії були викликані необхідністю самооборони від неправомірний дій потерпілого ОСОБА_7 , оскільки доказів у наявність таких дії з боку потерпілого, яки б відповідали критеріям, визначним у ч.1 ст. 36 КК України, стороною захисту не надано і не було встановлено під час судового розгляду. Дані показання обвинуваченого є позицією його захисту, спрямованою на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

За умови, що обвинувачений визнав наявність конфліктної ситуації між ним та потерпілим, а також не заперечував, що, маючи відповідну фізичну підготовку, завдав два удари долонею руки в область голови потерпілого, в суду відсутні підстави сумніватись у показаннях потерпілого, оскільки вони узгоджуються із висновками експерта щодо локалізації, характеру та механізму виникнення виявлених у останнього тілесних ушкоджень.

Беручи до уваги вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, кваліфіковані вірно.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує: тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України віднесено до правопорушень невеликої тяжкості; обставини вчинення злочину, а саме їх вчинення під час виконання службових обов`язків та безпосередньо на зупинці громадського транспорту; дані про особу обвинуваченого, який: раніш не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину; відсутність як пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме заперечення своєї вини, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт.

Позов потерпілого про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_7 посилався на те, що після вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій відносно нього, які призвели до тілесних ушкоджень, його було доставленою каретою швидкої допомоги до приймального відділення Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де надана консультація нейрохірурга, проведена первинна хірургічна обробка забійної рани, рентгенографія черепа, та рекомендовано звернутися до хірурга за місцем проживання для продовження лікування та проведення МРТ головного мозку. Зазначене підтверджується даними довідки, виданої МКЛШМД №1 1343 від 24.10.2018р., яка досліджена в судовому засіданні.

26.10.2018р. ОСОБА_7 звернувся до хірурга Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району міста Києва філія №3, який відкрив лікарняний та провів первинний огляд, рентгенографію та прописав ліки для застосування в місці травми тім`яної частини голови для зниження болю. Суд вважає доведеним, що проходження обстежень і подальше лікування травм голови, ОСОБА_7 поніс витрати в розмірі 128,6 грн. на ліки, 5,36 грн. - плівку для проведення рентгенографії, витрати на магнітно-резонансну томографію 770грн., що підтверджується даними чеків: №744403 від 25.10.2018р., №76 від 01.11.2018, №833550 від 01.11.2018 року, дослідженими в судовому засіданні. На лікування, прописаного лікарем невропатологом, ОСОБА_7 здійснив витрати на придбання ліків в розмірі 715,5 грн., що підтверджується даними чеків №76 та №75 від 07.11.2018 року, які були також досліджені в судовому засіданні.

За призначенням лікаря стоматолога ОСОБА_7 провів КТ щелеп, на що потратив 700грн., що підтверджується даними фіскального чеку №000002661 від 07.11.2018 року. Окрім того, на попереднє лікування з метою не недопущення зміщення та пошкодження інших зубів в районі видаленого зуба, потерпілий витратив 2218,5 грн., що підтверджується даними фіскальних чеків №000002677 та №000002676 від 08.11.2018 року.

З урахуванням наведеного, суд відповідно до вимог ст. 22, ч.1 ст. 1166, ч.1 ст. 1195 ЦК України, вважає, що позов потерпілого підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з обвинуваченого витрат на лікування та обстеження, необхідність яких обґрунтована, та здійснення яких підтверджено даними відповідних платіжних документів, а всього на суму 4537,96 грн.. Позов в іншій частині, а саме стягнення можливих витрат на проведення лікування (протезування) в розмірі 19791грн. суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки таки витрати не були здійснені та не носять реальний характер витрат.

Обґрунтовуючи вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_7 у позові посилався на те, що неправомірні дії ОСОБА_3 щодо нього призвели до глибокого стресу, душевної тривоги, больових відчуттів і тривожних очікувань, дискомфорту від використання зйьомного акрилового протезу. Розмір моральної шкоди він оцінює в суму 20 тисяч гривень.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи роз`яснення Пленуму ВССУ №4 від 1.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, виходячи з вимог про розумність і справедливість.

Суд визнає доведеним факт заподіяння потерпілому неправомірними діями обвинуваченого моральної шкоди, яка полягає в негативних наслідках від отриманих ним травм, зокрема, такими наслідками суд визнає больові відчуття, тривожні очікування щодо лікування, дискомфорту від використання протезу, необхідності витрачання додаткового часу для вирішення питань, пов`язаних з відновленням здоров`я. При наведених вище обставинах суд визначає компенсацію завданої потерпілому моральної шкоди у розмірі 10000грн., та не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі.

Враховуючи, що суд позов про відшкодування моральної шкоди задовольняє частково, то судові витрати, понесені цивільним позивачем у вигляді сплати судового збору за даними позовними вимогами, підлягають частковому відшкодуванню, відповідно до ст.141 ЦПК України - пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи розмір заявлених і задоволених позовних вимог, слід вважати, що суд задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на 50% від заявлених, тому понесені позивачем судові витрати - сплачений ним судовий збір 768,40 грн. (квитанція від 17.01.2019р. № 38278060) - підлягають відшкодуванню ОСОБА_3 у розмірі 384,20грн.

Витрати на проведення експертизи відповідно до вимог ст. 124 КПК України також підлягають стягненню з обвинуваченого. Речові докази по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1195 ЦК України, ст. 144 ЦПК України, ст.ст. 128, 370, 371, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 часів громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 10000 (десять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 4537,96 (Чотири тисячі п`ятсот тридцять сім гривень дев`яносто шість копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У задоволені інших вимог ОСОБА_7 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судові витрати в сумі 384,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 378 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і поданням на нього письмових зауважень, а також на отримання в суді копії вироку, вручити його обвинуваченому - негайно.

Суддя ОСОБА_1