Справа № 346/5446/18
Провадження № 11-кп/4808/103/19
Категорія ч.2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

представника Коломийської

управління ДПтСУ №41 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, із застосуванням відеоконференцзв`язку, в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою далі (АС) засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2019 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання далі (УДЗ),-

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання про УДЗ засудженого ОСОБА_8 від відбування ним покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в судовому засіданні не здобуто достатньо доказів, які б переконливо, поза розумним сумнівом, свідчили про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та не довів, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, а тому прийшов до висновку, що в задоволенні подання про УДЗ засудженого від відбування покарання слід відмовити.

Не погодившись із таким рішенням суду засуджений ОСОБА_8 подав АС, в якій покликається на незаконність ухвали суду щодо нього, оскільки суд не врахував його характеристику за весь період відбування покарання. Крім того, не врахував дані про його особу, які свідчать, що він став на шлях виправлення, тому суд безпідставно не застосував щодо нього положення ст.81 КК.

Просить ухвалу суду щодо нього скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення засудженого ОСОБА_8 та представника Коломийської виправної колонії №41 ОСОБА_9 , які підтримали подану АС та просять задовольнити апеляційні вимоги, пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила доводи АС і вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався таких вимог закону.

Згідно положень з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

В п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст. 81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисно тяжкий злочин.

Єдиною і достатньою підставою УДЗ є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Ця поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, на думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 , раніше судимий: 10.04.2014 року Шевченківським районним судом м.Чернівці за вчинення тяжкого злочину, відповідно за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.02.2016 року засудженому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання за правилами ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк його попереднього ув`язнення 02 місяці 07 днів.

Початок відбуття терміну покарання засудженому рахується з 10.04.2014 року; кінець терміну 03.02.2021 року.

Судом встановлено, що за весь час відбування покарання засуджений допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що було накладено на нього три дисциплінарні стягнення, які на даний час погашені, значної участі у громадському житті колонії не приймав, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи не брав. 03.10.2017 року Коломийським міськрайонним судом відмовлено у застосуванні положень ст. 82 КК . Оголошено 5 заохочень. Вивченням матеріалів особової справи встановлено, що засуджений працював з перервами. Заборгованість по виконавчому листу в основному погашено лише в 2018р. Відбув 2/3 призначеного судом покарання.

Колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про відмову в УДЗ від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно врахував те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці ще не довів в достатній мірі своє виправлення, а також не довів, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.04.2014 року, а наявність лише формально-юридичних підстав (факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання) не свідчить про його виправлення та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отримання тільки 5 заохочень за більш ніж 4 роки відбування покарання, на думку суду, не свідчить про те, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт працевлаштування засудженого в установах відбування покарання не свідчить про його виправлення.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_8 в АС вказує, що він є інвалідом 2 групи, однак не здобуто доказів з цього приводу, зокрема документів, що підтверджують його інвалідність.

Таким чином, з огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою для УДЗ є, згідно положень ст.81 КК, досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, колегією суддів не встановлено

Отже, підстав для УДЗ від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 не має, що свідчить про те, що він ще не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, маючи неодноразові дисциплінарні стягнення, хоча вони погашені.

Враховуючи, що УДЗ від подальшого відбування реального покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання, УДЗ в даному випадку, є передчасним.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні спільного подання про УДЗ засудженому ОСОБА_8 , є обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в АС, не вбачається, а тому АС засудженого слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2,3 ст. 81 КК , ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2019 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду ОСОБА_3