У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/105/19

№ 1-кс/183/203/19

25 січня 2019 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , судимого:
- 25.03.2008 р. Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном на 2 роки 6 місяців;
- 10.02.2010 р. Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 361, ч.2 ст.361, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України частково приєднано 3 місяці за вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 25.03.2008. Призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, з позбавленням програмних та технічних обладнань за допомогою яких здійснено несанкціоноване втручання, з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з роботою автоматизованих систем, комп`ютерних мереж строком на 2 роки. Звільнений 22.09.2011 р. на підставі ухвали Первомайського міського суду Харківської області від 14.09.2011 умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 24 днів.
- 12.07.2018 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном на 2 роки;
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
встановив :

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 17 грудня 2018 р., приблизно о 18 год. 00 хв., він знаходився біля будинку № 31 на вул. Сучкова, м. Новомосковська Дніпропетровської області, де побачив у раніше не знайомої йому ОСОБА_7 сумку. Припускаючи, що всередині сумки можуть знаходитися грошові кошти або речі, які мають матеріальну цінність, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна (грабіж), що належить ОСОБА_7 , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього. Після чого ОСОБА_4 17 грудня 2018 р. приблизно о 18 год. 10 хв., вчиняючи злочин повторно, підійшов до ОСОБА_7 , яка сиділа на лавочці, та долонею лівої руки штовхнув ОСОБА_7 в голову. Діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , рукою вирвав з руки ОСОБА_7 сумку, всередині якої знаходився мобільний телефон «SAMSUNG GT-E1120ZWMSEK» вартістю 220 гривень, тобто відкрито заволодів майном, яке належить ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_4 відкрито утримуючи викрадене майно з місця злочину убіг, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 220 грн.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
Обґрунтованість підозри у інкримінованому, ОСОБА_4 кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, про обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.
Прокурор ОСОБА_5 підтримав заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на його думку наявний ризик передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав, вказав, що не хоче, щоб йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, так як буде самостійно з`являтися до слідчого.

Захисник ОСОБА_6 вказала, що в задоволені клопотання повинно бути відмовлено, так як ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, буде своєчасно з`являтися до слідчого, кається в скоєному, тому можливо обрати запобіжний захід домашній арешт.
Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 181 КПК України, вважає його не обґрунтованим в частині застосування запобіжного заходу тримання під вартою, але достатньо обґрунтованим для застосування запобіжного заходу домашнього арешту.

23 січня 2019 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, тому суд встановив, що клопотання підлягає задоволенню.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельє проти Франції»).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_4 судимий, знов вчинив умисний тяжкий злочин в період іспитового строку за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 12 липня 2018 р., однак незважаючи на це, останній на шлях виправлення не стає, про що свідчить те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, що вказує на стійку кримінальну направленість його поведінки, а отже є підстави вважати, що підозрюваний, маючи можливість вільного пересування, зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вказані обставини свідчать про те, що суду необхідно вжити заходів щодо запобігання спробам підозрюваного вчинити інше кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, при цьому суд враховує показання ОСОБА_4 щодо належного ним виконання своїх процесуальних обов`язків, що свідчить про те, що він буде своєчасно з`являтися до слідчого, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього наміру переховуватися від органів досудового розслідування.

Суд встановив, що підстави на які посилається слідчий при підтриманні клопотання про обранні запобіжного заходу тримання під вартою, є недостатніми. Крім того слідчий не навів будь яких доказів неможливості обрання будь якого іншого менш тяжкого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд,

постановив :

в задоволенні клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід домашній арешт, заборонивши строком до 25 березня 2019 р. залишати цілодобово своє житло за адресою АДРЕСА_1 .
На час дії запобіжного заходу зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою та повідомляти слідчого прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1