490/3601/18 06.03.2019
н/п 1-кп/490/483/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3601/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000330 від 11 липня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Костянтинівка, Вітовського (Жовтневого) району, Миколаївської області, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює водієм в ТОВ "Миколаїввугілля", проходив військову службу на посаді водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

23.03.2014 року громадянин ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, з 23.03.2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) з ІНФОРМАЦІЯ_4 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) від 24.03.2014 року №67 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення зазначеної військової частини.

Згідно з наказом командира військової частини військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) від 10.06.2016 року №45, солдата ОСОБА_3 звільнено у запас.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

28.10.2014 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

30.05.2016 року о 13 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до місця дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ), чим повідомив про себе, як про військовослужбовця, та того ж дня приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю і підтвердив факт вчиненням ним вказаного злочину при викладених вище обставинах. У вчиненому щиро кається. Також, просить суд застосувати до нього, як учасника бойових дій Закону України "Про амністію у 2016 році" та звільнити його від відбування покарання.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так як, обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив злочин середньої тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проходження військової служби характеризувався негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, у судовому засіданні від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України "Про амністію у 2016 році".

Прокурор проти задоволення вказаного клопотання обвинуваченого не заперечував.

Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.85 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" №1810-VIII від 22.12.2016 року.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про амністію у 2016 році", дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання цим Законом чинності включно.

Стаття 10 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачає, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Статтею 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнення від відбування покарання осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив злочин до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році", приймав безпосередню участь в антитерористичній операції і на день набрання цим Законом чинності (7 вересня 2017 року) має статус учасника бойових дій, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_3 від 05.08.2016 року. Згідно довідки т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 від 19.12.2018 року №590 ОСОБА_3 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 23.05.2014 року №121, від 07.08.2014 року №202.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році", а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від відбування призначеного за цим вироком покарання, на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1