У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
перекладача; ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому у судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, українки, громадянки України, без освіти, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ., проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, 13.04.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харків, українки, громадянки України, без освіти, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, 05.05.2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2006 року у вигляді 1 року 1 дня позбавлення волі та призначено остаточну міру покарання у вигляді 4 років 1 дня позбавлення волі, звільнена 05.05.2014 року,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2018 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців до 16 лютого 2019 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченим під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
У судовому засіданні судом, у порядку ч. 3 ст. 331 КПК, було поставлено на обговорення питання, щодо доцільності продовження строків тримання під вартою.

Прокурор не заперечував про продовження строку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, розгляд справи не закінчено, можуть ухилятися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Захисник ОСОБА_8 заперечувала щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, просила змінити на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі. Обвинувачена ОСОБА_9 підтримала думку свого захисника.
Захисник ОСОБА_7 заперечувала щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, просила змінити на домашній арешт в нічний час доби. Обвинувачена ОСОБА_10 підтримала думку свого захисника.
Заслухавши учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини.
Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.
При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені при обранні обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , запобіжного заходу та його продовженні, колегія суддів вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченим відсутні.
Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, знаючи про можливу міру покарання, можуть переховуватись від суду. Також, на думку колегію суддів, є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дає підстави для збереження обраного обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання останнім під вартою.
Тому, з урахуванням вищезазначених обставин, суд вважає, що дані ризики не зменшилися, що виправдовує обраний раніше вид запобіжного заходу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для застосування до обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Зокрема, на даний час, докази, передбачені ст. 84 КПК України, у цей період, у повному обсязі не досліджені, тому з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 369 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком не більше двох місяців - до 14 квітня 2019 року включно.

Визначити ОСОБА_9 заставу у межах 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 76 840 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинувачену, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.
Роз`яснити обвинуваченій, що у разі порушення нею обов`язків, покладених на неї в цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.
Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком не більше двох місяців - до 14 квітня 2019 року включно.

Визначити ОСОБА_10 заставу у межах 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 76 840 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинувачену, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.
Роз`яснити обвинуваченій, що у разі порушення нею обов`язків, покладених на неї в цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та направити начальнику Державної установи «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Суддя:

Суддя:

Суддя: