Постанова
іменем України
08 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 752|14226|16-к
провадження № 51-3364км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001238 щодо

ОСОБА_7 , громадянина України,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хабаровська Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 54 204 грн 99 коп. та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та змінену апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок залишено без змін.

Як установив суд, 01 серпня 2016 року близько 22:30 ОСОБА_7 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL ZAFIRA», д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам пунктів 2.1 підпункту «а», 2.9 підпункту «а» Правил дорожнього руху рухався в другій смузі руху по проїзній частині Столичного шосе, не врахував дорожньої обстановки та проявив неуважність до її змін, які виражалися в наявності попереду в його смузі руху огороджувальних конусів та автомобіля «FІАТ SCUDO», д.н.з. НОМЕР_2 , який не рухався, не вибрав безпечної швидкості керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух. При виникненні вказаних перепон для руху, які ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був завчасно виявити, він не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а продовжив рух далі та напроти будівлі № 90 по Столичному шосе в м. Києві скоїв наїзд на огороджувальні конуси і допустив зіткнення із вказаним автомобілем , що не рухався, та якого від удару штовхнуло вперед, в результаті чого він скоїв наїзд на інспекторів патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які, виконуючи свої службові обов`язки, займалися оформленням дорожньо-транспортної пригоди. Після цього автомобіль «FІАТ SCUDO», д.н.з. НОМЕР_2 , зіткнувся з стоячим попереду автомобілем «НYUNDAI SONAТА», д.н.з. НОМЕР_3 , що стояв попереду.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення вимог пунктів 2.1 підпункту «а», 2.9 підпункту «а» Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вважає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, оскільки належним чином не врахував факту вчинення засудженим тяжкого злочину, невизнання ним вини, відсутності щирого каяття, керування ним автомобілем після позбавлення судом права керувати транспортними засобами, часткового відшкодування завданої шкоди потерпілій, наявності обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
В письмових запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 вважає касаційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без зміни.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просила залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судове рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу обґрунтованою, просив її задовольнити, судове рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, засуджений та його захисник, не погоджуючись із рішенням місцевого суду, подали апеляційні скарги, в яких порушували питання про зміну вироку місцевого суду та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , частково задовольнив апеляційні скарги засудженого та його захисника, змінив вирок в частині призначеного покарання та дійшов висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд врахував конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, визнання вини в суді апеляційної інстанції, добровільне відшкодування завданого збитку, прохання представника потерпілої призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, наявність однієї обставини у справі, що обтяжує покарання, а також те, що ОСОБА_7 уже утримується під вартою тривалий час, а саме з 01 серпня 2016 року, та мав можливість зробити певні висновки протягом цього часу. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що виправлення засудженого може бути досягнуто без реального відбування покарання.
Проте, на думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_8 , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження. Тобто апеляційний суд належним чином не врахував ступеня тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, як про це правильно зазначено в касаційній скарзі прокурора.
Таким чином, звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст. 75 ККУкраїни від відбування покарання з випробуванням, суд за наведених обставин неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням не відповідає вимогам статті 75 КК України.

З огляду на викладене зазначені обставини свідчать про те, що, застосовуючи положення ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції за наведених у провадженні обставин допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України), що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438, п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3