Справа № 314/5130/18
Провадження № 1-в/314/1502/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ подання Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар, Запорізької області, гр. України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26.01.2016 Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.190 ч.1, 190 ч.2, 70, 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1рік.

Засуджений: 08.09.2016 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.190 ч.2 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.01.2016 року і остаточно до 2 років 6 місяців обмеження волі. Знов засуджений: 17.01.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.190 ч.2 КК України до 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинання призначеного покарання по епізодам злочинів, до 3 років 6 місяців обмеження волі; на підставі с. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.09.2016 року і остаточно до 4 років обмеження волі. Ухвалою від 20.04.2017 року Апеляційного суду Запорізької області вирок Енергодарського міського суду від 17.01.2017 року змінити і вважати засудженим за ст. 190 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.09.2016 року і остаточно до 4 років обмеження волі.

Початок строку: 21.10.2016 року Кінець строку: 21.10.2020 року

про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду надійшло подання адміністрації Державна установа «Дружелюбівський виправний центр (№1)» відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про можливість умовно-дострокового звільнення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти умовно-дострокового звільнення.

Засуджений підтримав клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Представник установи полагався на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити з наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у державній установі засуджений протягом часу відбування покарання з 2016 року по 2018 рік, працював лише з травня 2018 року по вересень 2018 року. Крім того, мав 11 стягнень, та лише 4 заохочення.

На переконання суду поведінка засудженого за період відбування покарання не відповідає критеріям сумлінної, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання установи.

Керуючись ст. 81 КК України ст. ст. 537, ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені подання Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

18.12.2018