Номер провадження: 11-кп/813/276/19
Номер справи місцевого суду: 501/1007/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000497 від 24.04.2017 року відносно ОСОБА_8 , -

встановив:
оскаржуваним вироком районного суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сушківка Уманського району Черкаської області, громадянина України, офіційно не працюючий, який перебуває у цивільному шлюбі, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ., раніше судимий:

- 02 серпня 2000 року Іллічівським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.229-6 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України до 1 (одного) року іспитового строку;

- 18 липня 2001 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.213 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;

- 04 грудня 2003 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;

- 06 грудня 2006 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного строком на 2 (два) роки;

- 07 квітня 2008 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;

- 17 березня 2010 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;

- 29 січня 2014 року Іллічівським міським судом Одеської області по ч.2 ст.309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 30.09.2015 року умовно-достроково на 6 (шість) місяців 1 (один) день,

визнаний винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків передбачених п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КПК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно оскарженого вироку районного суду ОСОБА_8 визнаний винним за те, що він, 19 квітня 2017 року, о 14 год. 30 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, переконавшись, що його дії не будуть помічені, проник на охоронювану територію Іллічівського судноремонтного заводу, що розташований за адресою: Одеська область м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Космонавтів, 61, де підійшов до припаркованого незачиненого легкового автомобіля марки «ІЖ-412», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , та впевнившись що незамкнені передні двері збоку водійського місця, відкрив капот даного автомобіля та шляхом зривання приєднаних електричних проводів, таємно викрав акумуляторну батарею марки «Forse» 12 V 60 Ah», жовтого кольору, вартістю 1500 грн. Після цього він відкрив багажник даного автомобіля, звідки таємно викрав зарядний пристрій до автомобільної акумуляторної батареї, вартістю 500 грн. та генератор до легкового автомобіля марки «ІЖ-412», вартістю 1000 грн. Вказані речі він помістив у поліетиленовий мішок, що знайшов у багажному відсіку цього ж автомобіля, який не представляє цінності для його власника та з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3000 грн.

Не погоджуючись з вироком районного суду прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги, прокурор вказує, що при призначенні покарання судом не вірно надано оцінку особі обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення ідентичних кримінальних правопорушень, а інкримінований по даному кримінальному провадженню злочин, вчинив через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, та ці обставини ніким не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при прийняті оскаржуваного рішення районним судом дотримані не були.

Положеннями закріпленими в ч. 1 ст. 409 КПК України регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування кримінального закону.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.
Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Наведених вимог закону суд першої інстанції не дотримався і, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Як вбачається з вироку, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд лише формально послався на те, що враховує особу винного та обставини справи.

Наведені посилання суду, на думку апеляційного суду, не є достатньою підставою для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки судом не наведено ні конкретних даних про особу, ні інших обставин, які б давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання.

Так, районний суд не врахував при призначенні покарання обставини справи та данні про особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, а інкримінований йому злочин по даному кримінальному провадженню, він вчинив через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково за попереднім вироком. Також районним судом не враховано, що ОСОБА_8 неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, тобто він є достовірно обізнаною особою про неминучість покарання за вчинений злочин. Зазначені обставини підтверджують доводи апеляційної скарги прокурора та безперечно свідчать про стійке небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення.
За таких обставин висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону, а тому вирок суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України в частині призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України, які не підлягали застосуванню не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст.420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.
При призначенні покарання апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, покарання за які відбував в місцях позбавлення волі, умовно достроково звільнившись з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу, знов вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого, апеляційний суд керуючись положеннями ч. 3 ст. 68 КК України, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України, яке обвинувачений повинен відбувати реально.
Доводи сторони захисту щодо неврахування районним судом при призначенні покарання перебування на утриманні обвинуваченого ОСОБА_8 неповнолітніх дітей апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2017 року щодо ОСОБА_8 засудженого за ч.3 ст. 185 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженим за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяти під варту в залі судових засідань Одеського апеляційного суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту його затримання та взяття під варту.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4