ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/317/18 Справа № 212/4881/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року про арешт майна, -

за участю секретаря ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року накладено арешт на нежитлову будівлю кафе А НОМЕР_1 загальною площею 62,5 кв.м., літню площадку Б-1 загальною площею 76,4 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, м-н 4 Зарічний 21Ж, з забороною відчуження, розпорядження вказаним нерухомим майном.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на вимоги ст.ст. 170, 173 КПК України, та дійшов до висновку про необхідність з метою збереження речового доказу, накласти арешт на об`єкт нерухомості з забороною відчуження та розпорядження, в іншій частині - щодо користування - відмовити.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник заявника- адвокат ОСОБА_6 поза межами строку його апеляційного оскарження звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, зокрема, просив суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали, представник заявника посилається на те, що ОСОБА_5 не приймав участь у розгляді клопотання прокурора. Окрім того, про наявність оскаржуваної ухвали від 13.07.2018 стало відомо 12 листопада 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити прокурору Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про арешт майна.
Вимоги, обґрунтовує тим, що всупереч вимогам ч.1,2 ст.173 КПК України, слідчий суддя визнала клопотання обґрунтованим та задовольнила його. При цьому, слідчий суддя обмежилась лише переліком матеріалів кримінального провадження, які надав прокурор до клопотання, не конкретизувала в ухвалі, яким чином та які саме матеріали провадження обґрунтовують доводи клопотання прокурора та свідчать про необхідність накладення такого арешту. Вважає, що слідчий суддя обмежилась лише дослідженням матеріалів, наданих стороною обвинувачення, не пересвідчилась у їх належності, допустимості та достовірності та знехтувала своїм обов`язком здійснити відповідну їх перевірку, викликати особу, яка на час розгляду справи в суді має зареєстроване право власності на спірне майно, чим позбавила власника майна надати свої докази та навести свої аргументи з приводу питання, порушеного прокурором у його клопотанні, й постановивши рішення порушила законні права та інтереси власника спірного нерухомого майна.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів виходить з того, що оскаржуване рішення було ухвалено без участі заявника та його представника, а матеріали провадження не містять відомостей про вручення їм його копії.
За таких обставин, колегія суддів не вважає строк оскарження судового рішення пропущеним та вважає, що апеляційна скарга підлягає розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, клопотанням прокурора та наданими до нього матеріалами підтверджено, що Криворізькою місцевою прокуратури № 2 Дніпропетровської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000527 від 22 лютого 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що майно підлягає арешту з метою збереження речового доказу.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадженні, зазначеним в ст. 98 КПК України, та є об`єктом кримінально-протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту.
Поряд з цим, суд вважає обґрунтованими також й висновки суду в частині відсутності підстав для накладення арешту на майно з забороною користування.
Що стосується доводів представника заявника про відсутність підстав для накладення арешту, то апеляційний суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
На переконання колегії суддів, прокурором, в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено необхідність накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні та ці обставини спростовані заявником під час апеляційного розгляду не були.
Колегія суддів вважає, що ризик приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, що підлягає арешту є реальним.
Отже, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4