Справа № 305/2021/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.11.2018 м. Ужгоро
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув судове провадження № 11сс/4806/132/18 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.10.2018, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000932 від 25.10.2018 за ознаками ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 263 КК України,
Вказаною ухвалою в задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна відмовлено.
З вказаного клопотання слідує, що 24.10.2018, близько 20 год. 03 хв. ОСОБА_7 , рухаючись центральною дорогою сполученням Мукачево-Рогатин-Львів, на автомобілі марки «Wolksvagen golf» н.з. НОМЕР_1 , із сторони с. Луг в сторону с. В.Бичків, був зупинений працівниками ГЛМТЗРПОП ГУНП в Закарпатській облатсі Під час огляду автомобіля, на задньому сидінні було виявлено згорток фольги в середині якого знаходилась суха, подрібнена речовина схожа на наркотичний засіб марихуану та між передніми сидіннями дві пластикові палки з`єднані ланцюжком (нунчаки), які були вилучені та поміщені в спец пакет №4347702. Вилучений також автомобіль марки «Wolksvagen golf» н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, який відповідно до постанови слідчого від 25.10.2018 визнаний речовим доказом для його подальшого детального огляду та проведення судових експертиз, оскільки вказаний транспортний засіб використовувався як знаряддя злочину. Вилучений автомобіль належить на праві власності ОСОБА_7 .
Слідчий суддя обґрунтував висновок тим, що в клопотанні не доведено про необхідність накладення арешту на автомобіль, а також наявність ризиків передбачених ст. 170 КПК України і крім того, таке майно належить третім особам, які не являються учасника кримінального провадження.
В апеляційній скарзі прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Вказує, що з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження автомобіль марки «Wolksvagen golf» н.з. НОМЕР_1 , який був вилучений у ОСОБА_7 , не потребує жодних дозволів власника., законного користувача. Вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, оскільки є предметом злочину та використовувався як знаряддя злочину і може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що накладення арешту на вказане майно необхідне з метою збереження речових доказів та незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження з забороною розпоряджатися автомобілем, може привести до настання наслідків, які можуть перешкодити подальшому досудовому розслідуванню.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.

Зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання та слідчий суддя, який його розглядав, не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, не відповідає вказаним вище вимогам закону, оскільки у ньому не зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати на собі вилучений автомобіль, яким чином він може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не вказано про наявність ризиків передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.

Таким чином, в клопотанні є загальні посилання на законодавство, яке передбачає підстави для накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, повертає його прокурору та встановлює строк 72 години для усунення його недоліків.

З наведених підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч.1 ст. 409 КПК України, а клопотання про накладення арешту на майно - в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України - поверненню прокурору для усунення його недоліків.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 418 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.10.2018, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000932 від 25.10.2018 за ознаками ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 263 КК України - скасувати, а клопотання про накладення арешту на майно повернути прокурору для усунення його недоліків в порядку ч.3 ст. 172 КПК України протягом 72 год. з моменту отримання копії ухвали.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: