Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1168/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.01.2019 року

Кагарлицький районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику кримінальне провадження № 0000130 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Київ, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є фізичною особою підприємцем, одружений, має на утриманні

малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , абонентський номер мобільного зв`язку - НОМЕР_2 .

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.1, 191 ч.3 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 з 25.11.2014 орендував земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . 14 серпня 2014 року ОСОБА_5 уклав з Державним підприємством МВС України «Київщина-Інформ-Ресурси» договір про співпрацю щодо організації діяльності спецмайданчиків по зберіганню тимчасово затриманих транспортних засобів №17, який є дійсним до кінця 2016 року і який розірвано додатковою угодою з 19.07.2016 року.

Відповідно до цього договору Державне підприємство МВС України «Київщина-Інформ-Ресурси» ( з 21.07.2015 року у зв`язку з реорганізацією Державне підприємство « Розвиток» а з 17.09.2015 року « ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ « РОЗВИТОК» у зв`язку з змінами до установчих документів), що іменується в подальшому Сторона 1 зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором надавати послуги з координування діяльності спец майданчиків, а фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , що іменується в подальшому Сторона 2, бере на себе зобов`язання надавати послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів в порядку та на умовах, визначених цим договором на території, що знаходиться в оренді Сторони 2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторона 2 зобов`язана забезпечити повне збереження транспортних засобів в тому технічному та зовнішньому стані, в якому вони перебували на момент прийняття останніх від органів Державтоінспекції Київської області.

23.02.2015 інспектор ДПС взводу №1 роти ДПС ДАІ з обслуговування стаціонарних постів при УДАІ МВС України в Київській області ОСОБА_7 у зв`язку зі спрацюванням автоматизованої системи відео-контролю «Рубіж» на стаціонарному посту ДПС ДАІ в м. Кагарлик зупинив автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » власником і водієм якого є ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_7 склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та доставив автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » на територію вищевказаного спецмайданчика, оскільки встановив, що даний автомобіль перебував у розшуку за поданням ВДВС Голосіївського РУЮ м. Київ.

05.11.2015 інспектор ДПС взводу №1 роти ДПС ДАІ з обслуговування стаціонарних постів при УДАІ МВС України в Київській області ОСОБА_9 у зв`язку зі спрацюванням автоматизованої системи відео-контролю «Рубіж» на стаціонарному посту ДПС ДАІ в м. Кагарлик знову зупинив автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », власником якого є ОСОБА_8 яким керував ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_9 склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та знову доставив даний автомобіль на територію спецмайданчика для тимчасового затримання транспортних засобів, що за адресою: АДРЕСА_2 .

В один з днів кінця січня 2016 року , а саме після 25 січня 2016 року ОСОБА_5 з метою незаконно привласнити автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », власником якого є ОСОБА_8 , який був ввірений йому відповідно до договору про зберігання і зберігався на території вищевказаного спецмайданчика прибув на територію спецмайданчика для тимчасового затримання транспортних засобів, що за адресою: АДРЕСА_2 та керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна і реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне привласнення чужого майна, яке йому було ввірене для зберігання, узяв з кімнати охоронця ключі від вказаного автомобіля та сів за його кермо. Після чого, запустивши двигун даного автомобіля, привів його в рух і зник з місця події в невідомому напрямку. Привласненим автомобілем, вартістю 16448,27 грн. ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд.

Вказані злочинні дії ОСОБА_5 вчинив з прямим умислом, так як він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винність свою не визнав. ОСОБА_11 в своїх показах, наданих в судовому засіданні 24.02.2017 р. (том 2, аркуш справи -32) зазначив, що з ОСОБА_12 він домовився, що останній бере на себе обов`язки приймати на зберігання та передавати після зберігання автомобілі, а він буде оплачувати роботу ОСОБА_12 . Зберігання автомобілів здійснювалось таким чином: затриманий автомобіль доставлявся на штраф майданчик співробітниками поліції та передавався згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, в якому ОСОБА_12 розписувався про прийняття транспортного засобу на тимчасове зберігання; власники транспортних засобів прибували на штраф майданчик, пред`являли документи про повернення автотранспортного засобу або передачу його на зберігання, сплачували кошти за зберігання та отримували автомобіль, про що складався відповідний акт. Облік прийнятих-переданих автомобілів вівся шляхом записів в журналі, окремо зберігались документи про приймання- передачу документів.

В лютому 2016 року виявилась недостача автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 і на його вимогу ОСОБА_12 ухилився від пояснень та не прозвітував про причини недостачі вказаного автомобіля.

В кінці квітня 2016 року він уклав договір з охоронним підприємством якому передав під охорону штраф майданчик. Перед передачею він перевірив кількість автомобілів і встановив нестачу ще декількох автомобілів, але на його вимогу ОСОБА_12 не прозвітував про причини недостачі вказаного автомобіля та пригрозив неприємностями з боку правоохоронних органів, пославшись на наявність великих зв`язків. Після цього 19.05.2016 року він подав заяву до поліції про зникнення автомобіля потерпілого , а також деяких інших автомобілів та автомобільних причепів.

Протягом травня-липня 2016 року державний виконавець ОСОБА_13 та інші невідомі особи неодноразово намагались із застосуванням сили заволодіти штафмайданчиком та автомобілями, які на ньому зберігались і про це він повідомляв поліцію.

21.07.2016 року невідомі особи та співробітники ДП « Розвиток МВС України» з співробітниками охоронного підприємства насильницьким шляхом заволоділи штраф майданчиком та документами приймання- передачі транспортних засобів і по цих обставинах було відкрите кримінальне провадження.

Вважає, що притягнення його до кримінальної відповідальності є замовним.

Вважає, що йому слід було більш відповідально ставитись до організації зберігання вилучених автомобілів.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину підтверджується слідуючими доказами.

Потерпілий ОСОБА_8 показав, що 23.02.2015 на стаціонарному посту ДПС ДАІ в м. Кагарлик його автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » зупинили. Автомобіль був внесений в систему «Рубіж», оскільки виконавча служба наклала арешт. Працівниками поліції було складено відповідний акт, автомобіль поміщено на спецмайданчика для тимчасового затримання транспортних засобів, що за адресою: АДРЕСА_2 . 26 лютому 2016 року коли він приїхав забрати автомобіль після того як суд скасував арешт автомобіля, охоронник сказав йому , що його машину забрав ОСОБА_11 і тому він викликав поліцію. Він також подзвонив ОСОБА_14 , який повідомив йому, що автомобіль перебуває на іншій стоянці і буде повернутий за умови проведення оплати за послуги по зберіганню автомобіля . Вказаними показами підтверджується, що ОСОБА_5 привласнив автомобіль потерпілого і безоплатно ним користувався . Протоколом прийняття заяви від потерпілого 26.02.2016 року підтверджується відсутність автомобіля потерпілого на спецмайданчику на вказану дату.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що 23.02.2015 спрацювала система «Рубіж», ним був зупинений автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 ». Склав акт, описав всі пошкодження. Автомобіль був доставлений на спецмайданчика для тимчасового затримання транспортних засобів, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що працював начальником охорони на штраф майданчику в АДРЕСА_2 і його керівником був фізична особа підприємець ПП ОСОБА_15 . В його обов`язки входило приймати на зберігання транспортні засоби та передавати після зберігання транспортні засоби, робити записи про це у відповідну книгу. Автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » він пам`ятає. Коли перший раз зник автомобіль йому про це повідомив один з охоронців ОСОБА_16 чи ОСОБА_17 , що автомобіль взяв ОСОБА_15 . Він подзвонив ОСОБА_5 щоб повернув автомобіль, але ОСОБА_5 сказав щоб посилались на нього що він забрав і автомобіль повернув працівник міліції після зупинки автомобіля на стаціонарному посту ДПС ДАІ в м. Кагарлик. На стаціонарному посту ДПС ДАІ в м. Кагарлик у зв`язку з вказаною подією він бачив обвинуваченого і інспекторів ДПС. Другий раз вказаний автомобіль ОСОБА_5 забрав на зміні охоронника ОСОБА_18 і вказаний охоронець дзвонив йому та розповів про цю обставину . Він неодноразово говорив ОСОБА_5 про необхідність повернення автомобіля на місце зберігання, але ОСОБА_5 не повернув і приблизно через місяць чи трохи менше днів звернувся потерпілий, але його транспортного засобу не було на штраф майданчику в АДРЕСА_2 .

Вказаними показами та показами обвинуваченого підтверджується, що між ОСОБА_12 і фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 був укладений трудовий договір на невизначений строк, так як відповідно до ст.21 ч.1 КЗпП України укладено угоду між працівником і фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 за якою працівник забовязався виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа підприємець зобов`язався виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, в усній формі, так як відповідно до ст.24 ч.1 КЗпП України додержання письмової форми при даних обставинах не є обов`язковим та ОСОБА_12 був допущений до роботи усним розпорядженням ОСОБА_5 без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМ України. Вказана угода не визнавалась судом недійсною, а тому є правомірною. Також показами свідка підтверджується час привласнення автомобіля потерпілого в кінці січня 2016 року і особа обвинуваченого, що здійснила привласнення автомобіля потерпілого в кінці січня 2016 року .

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що працював охоронником на спецмайданчика для тимчасового затримання транспортних засобів, що за адресою: АДРЕСА_2 більше року, звільнився у березні 2016. ОСОБА_5 визначив йому обов`язки охоронця і платив зарплату. У вечері коли він чергував, це був перший раз коли зник автомобіль «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » приїхав ОСОБА_11 , він взяв ключі від вказаного автомобіля і виїхав автомобілем за ворота та зник на ньому в невідомому напрямку. Причини чому він взяв автомобіль він не повідомляв. Через деякий час автомобіль з`явився на штраф майданчику, але через декілька місяців автомобіль знову зник. Проте, що автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » забирав ОСОБА_11 він повідомляв ОСОБА_12 , який був старшим над охоронцями. Вказаними показами підтверджується, що з кінця січня 2016 року автомобіль потерпілого був відсутній на штафмайданчику в м. Кагарлику.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що з ОСОБА_20 він мало знайомий. Точної дати він не пам`ятає ОСОБА_11 його попросив перегнати з м. Кагарлик автомобіль. Вони приїхали в м. Кагарлик на штраф майданчик. Він сів за кермо автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», синього кольору, який був біля паркану. Коли він рухався в автомобілі в напрямку м. Київ, його зупинили працівники ДАІ і повідомили, що автомобіль перебуває у розшуку. Він прослідував за ними до посту ДАІ. Антонов рухався за ним на іншому авто. На нього склали адміністративний протокол за керування автомобілем без документів. Він образився на ОСОБА_21 і поїхав з м. Кагарлик. З ОСОБА_20 не спілкується.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 05.11.2015 спрацювала система «Рубіж», ним був зупинений автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 ». Хто був за кермом він не пам`ятає, але відносно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення. Реєстраційних документів на авто у водія не було. Склали акт, описали всі пошкодження, автомобіль був доставлений на спецмайданчика для тимчасового затримання транспортних засобів, що за адресою: АДРЕСА_2 . Автомобіль прийняв ОСОБА_12 . Вказаними показами підтверджується, що автомобіль потерпілого перебував на зберіганні фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 на час привласнення вказаного автомобіля обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, був присутній коли потерпілий ОСОБА_8 прийшов забирати свій автомобіль однак його автомобіля «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » на майданчику не було. Викликали працівників поліції. Він працював в цей день охоронником і ОСОБА_5 платив йому зарплату за цю роботу. Вказаними показами підтверджується, що на час звернення потерпілого 26.02.2018 року автомобіль потерпілого був відсутній на штафмайданчику в м. Кагарлику.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що працював охоронцем. У січні 2016 року він був на зміні, приїхав на штраф майданчик ОСОБА_11 сам взяв ключі від автомобіля іноземного виробництва і наче темно - синього кольору, який знаходився на штраф майданчику і поїхав вказаним автомобілем. Він відчиняв ворота. Більше автомобіля він не бачив. Марки автомобіля не пам`ятає. Вказаними показами підтверджується , що обвинувачений привласнив автомобіль потерпілого, так як пам`ятає, що автомобіль іноземного виробництва, що відповідає дійсності, а також вказав, що автомобіль наче темно-синього кольору , що частково не відповідає дійсності, так як автомобіль потерпілого синього кольору, але ця помилка свідка в показах суд вважає викликана великим проміжком часу з моменту привласнення автомобіля і до часу надання суду показань.

Показами свідка ОСОБА_23 підтверджується, що вона як державний виконавець не мала ніякого відношення до автомобіля потерпілого і не вчиняла ніяких дій відносно його автомобіля . Обвинуваченого знає у зв`язку з тим , що вчиняла законні процесуальні дії при примусовому виконанні виконавчих листів в яких автомобілі перебували на штраф майданчику, але конкретно яких виконавчих проваджень пригадати не може.

Актом огляду та тимчасового затримання транспорту засобу від 23.02.2015 року (т.2 а.с.25) і актом огляду та тимчасового затримання транспорту засобу від 05.11.2015 року підтверджується, що автомобіль потерпілого перебував на зберіганні фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 на час привласнення вказаного автомобіля обвинуваченим.

Договором від 14 серпня 2014 року між ОСОБА_20 та Державним підприємством МВС України «Київщина-Інформ-Ресурси» договір про співпрацю щодо організації діяльності спецмайданчиків по зберіганню тимчасово затриманих транспортних засобів №17 та додатковими угодами від 21.07.2015 року і від 17.09.2015 року та від 19.07.2016 року підтверджується , що Державне підприємство МВС України «Київщина-Інформ-Ресурси» ( з 21.07.2015 року у зв`язку з реорганізацією Державне підприємство « Розвиток» а з 17.09.2015 року « ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ « РОЗВИТОК» у зв`язку з змінами до установчих документів) , що іменується в подальшому Сторона 1 зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором надавати послуги з координування діяльності спец майданчиків, а фізична особа- підприємець ОСОБА_5 , що іменується в подальшому Сторона 2, бере на себе зобов`язання надавати послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів в порядку та на умовах, визначених цим договором на території, що знаходиться в оренді Сторони 2 за адресою: АДРЕСА_2 . Сторона 2 зобов`язана забезпечити повне збереження транспортних засобів в тому технічному та зовнішньому стані, в якому вони перебували на момент прийняття останніх від органів Державтоінспекції Київської області. 19.07.2016 року підписана додаткова угода і набрала чинності про розірвання договору від 14 серпня 2014 року за взаємною згодою сторін по якій фізична особа- підприємець ОСОБА_5 зобов`язався протягом 3 днів з моменту підписання цієї додаткової угоди передати « ДЕРЖАВНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ « РОЗВИТОК» тимчасово затримані транспортні засоби які знаходяться на спец майданчику за вказаною вище адресою шляхом складання та підпису сторонами відповідного акту приймання передачі. Вказаними доказами підтверджується, що автомобіль потерпілого перебував на зберіганні фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 на час привласнення вказаного автомобіля обвинуваченим. (т.1 а.с. 198-211) Вказані докази є належними і допустими доказами, так як їх копії витребуванні і отримані слідчим відповідно до ст.93 ч.1 КПК України..

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 17098 від 21.02.2018 вартість колісного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 24 січня 2016 року складала 164480,27 грн, на 25 січня 2016 року 166296,68 грн., на 26 січня 2016 року- 166549,62 грн., на 27 січня 2016 року 166678,38 грн., на 28 січня 2016 року 166678,38 грн., на 29 січня 2016 року, 30 січня 2016 року і 31 січня 2016 року - 168752,68 грн. Вказаним доказом підтверджується, що вартість автомобіля на час привласнення в один з днів кінця січня 2016 року , а саме після 25 січня 2016 року становила не менше 166549,62 грн. , що є меншим розміром ніж інкриміновано обвинуваченому, а саме 164480,27 грн , а тому є доведеним, що вартість привласненого автомобіля на час привласнення становила 164480,27 грн ., що відповідає показам свідка ОСОБА_13 про час привласнення автомобіля які суд вважає відповідають дійсності, так як вказана особа відповідно до свої обов`язків приймала як працівник фізичної особи підприємця ОСОБА_5 транспортні засоби на зберігання та повертали їх у встановленому порядку.

Копіями рішень судів від 26.05.2015 року в справі №752/3452/15-ц , від 19.05.2016 року в справі №752/3327/16-ц, постановою про зняття арешту з майна від 17.02.2016 року , договором купівлі- продажу від 26.04.2006 року ( т.2 а.с. 18-30) підтверджується належність автомобіля потерпілому і що на виконанні ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа і було накладено арешт на автомобіль а 26.03.2011 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу і 17.02.2016 року на виконання рішення суду від 26.05.2015 року постановою державного виконавця знято арешт з автомобіля потерпілого.

Згідно поданих стороною захисту доказів на а.с.44,45 т.2 нагадування ОСОБА_5 про розірвання договору №17 від 14.08.2014 року та пропозиції від 27.07.2016 року ОСОБА_5 прибути 2.08.2016 року на спец майданчик для передачі транспортних засобів « ДЕРЖАВНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ « РОЗВИТОК» підтверджується докази обвинувачення про розірвання договору за згодою сторін та вбачається невиконання обвинуваченим умов договору про обов`язок ОСОБА_5 протягом 3 днів з моменту підписання договору передати вказаному ПІДПРИЄМСТВУ тимчасово затриманні транспортні засоби, тобто обов`язок передати протягом 20,21 і 22 липня 2016 року.

Тому враховуючи письмові пояснення обвинуваченого суду про те, що він в лютому 2016 року виявив відсутність автомобіля потерпілого , подачу обвинувачем повідомлення поліції про зникнення автомобіля потерпілого та інших автомобілів за невстановлених заявником обставин тільки 19.05.2016 року , тобто через значний проміжок часу, подачу обвинуваченим заяви поліції про те що 21.07.2016 року , який є одним з днів для виконання обов`язку обвинуваченим передати тимчасово затриманні транспортні засоби, невстановлені особи насильницьким шляхом вилучили в нього документи на транспортні засоби суд вважає, що вказані звернення до поліції є способом захисту обвинуваченого і направлені на уникнення кримінальної відповідальності та вбачається небажання обвинуваченого виконувати договірні зобов`язання про розірвання договору у зв`язку з наявністю спору з вказаним ПІДПРИЄМСТВОМ на суму 1928980 грн., що підтверджується претензією ОСОБА_5 від 1.07.2016 р. ( а.с. 37-46 т.2) Постановою слідчого судді від 27.06.2018 року за скаргою адвоката в інтересах ОСОБА_5 була скасована постанова слідчого від 29.11.2016 року про закриття кримінального провадження по заяві про незаконне вилучення документів 21.07.2016 року у ОСОБА_5 , але вказана заява не містила переліку документів які були вилучені і сторона захисту не зверталась до суду з клопотанням про надання тимчасового доступу до конкретних документів які мають значення для правильного вирішення справи. А тому суд встановив, що докази на підтвердження вчинення злочину по інкримінованому злочину , що встановлено судом доведеним, є належним, допустимими і достатніми для винесення обвинувального висновку

Суд, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив привласнення чужого майна, яке було ввірене йому по договору і кваліфікує його дії по ст.191 ч.1 КК України. Частина обвинувачення є необґрунтованою, так як по вказаному епізоду інкриміновано кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно з кваліфікацією по ст.191 ч.3 КК України у зв`язку з тим, що було також інкриміновано обвинуваченому злочин по ст.191 ч.1 КК України , але суд визнає обвинувачення по ст.191 ч.1 КК України необгрутованим і тому визнається необґрунтованим частина обвинувачення про повторність та кваліфіковані дії не за ст.191ч.3 КК України , а за ст.191 ч.1 КК України.

ОСОБА_5 обвинувачується також в тому , що в період з кінця жовтня до початку листопада 2015 року, точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, у ОСОБА_5 виник умисел на незаконне привласнення чужого транспортного засобу, стосовно якого він виконував повноваження щодо його зберігання на спецмайданчику. Так, в період часу з кінця жовтня до початку листопада 2015 року, точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_5 , маючи намір на незаконне привласнення транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » власником якого є ОСОБА_8 , прибув на територію вищевказаного спецмайданчика. Діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна та реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне привласнення чужого майна, яке йому було ввірене для зберігання, ОСОБА_5 узяв з кімнати охоронця ключі від вказаного автомобіля та сів за його кермо. Після чого, запустивши двигун даного автомобіля, привів його в рух і зник з місця події в невідомому напрямку, розпорядившись привласненим автомобілем на власний розсуд.

За клопотанням сторони захисту, відповідно до ст.87 ч.1 , 89 ч.1 КПК України суд визнає недопустимими докази, а саме: покази всіх свідків які допитані судом і вказані вище та потерпілого в частині показів щодо цього епізоду інкримінованого злочину, висновку експертизи в частині вартості автомобіля станом на час інкримінованого привласнення автомобіля . Вказані докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та ст.302 ч.1 ЦК України про те, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускається , крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Орган досудового слідства провів досудове слідство по вказаному інкримінованому епізоду і отримував відомості від свідків, отримував документи з інформацією яка стосується прямо чи опосередковано без виконання вимог ст.214 ч.1-5 КПК України , п.2.8 розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань , затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 6.04.2016 року №139 ( з послідуючими змінами) про те, що здійснення досудового розслідування без внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не допускається, але відомості по цьому епізоду не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а були внесені 27.02.2016 року тільки по епізоду який є доведеним ( т.1 а.с.150).

Тому не є доведеним, що злочин вчинив обвинувачений і обвинуваченого слід виправдати по ст.191 ч.1 КК України .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що привласнено автомобіль потерпілого який є засобом пересування для потерпілого . Враховує особу обвинуваченого який задовільно характеризується по місцю проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей. Обставин, що пом`якшують його покарання судом не встановлено. Обставин які обтяжують його покарання судом не встановлено. На підставі викладено суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді штрафу з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю , що передбачає зберігання майна на договірних засадах в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ст.191 ч.1 КК України.

Цивільний позов задоволити частково і на підставі ст.ст.22 ,1166 ч.1 ЦК України стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 164480,27 грн. у відшкодування витрат які потерпілий має зробити для відновлення свого порушеного права власності на автомобіль який злочинними діями привласнив обвинувачений. Позов заявлявся потерпілим на суму 166420 грн. В решті позову слід відмовити так як не підтверджується доказами.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні по ст.191 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. з позбавленням на 3 роки права займатися підприємницькою діяльністю яка передбачає зберігання майна на договірних засадах.

ОСОБА_5 виправдати по пред`явленому обвинуваченні по ст.191 ч.1 КК України по епізоду вчинення злочину в період з кінця жовтня до початку листопада 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 164480,27 грн. у відшкодування витрат які потерпілий має зробити для відновлення свого порушеного права власності на автомобіль .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави 5720 грн. у відшкодування витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1