пр. № 1-кп/759/330/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 січня 2019 року

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0005948, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві зазначене кримінальне провадження

встановив:
29.10.2018 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2018 року за №0005948 відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Судове провадження на підставі зазначеного обвинувального акта відносно обвинуваченого судом не завершено, у зв`язку з чим судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор ОСОБА_4 , думку якого підтримав представник потерпілого ОСОБА_6 , просив продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що останній вчинив тяжкі злочини, раніше неодноразово засуджений за аналогічні злочини проти власності, ніде не працює та не має джерела доходів, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити вчиняти інші злочини та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , яку підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , заперечувала проти продовження тримання ОСОБА_3 під вартою та просила змінити її підзахисному ОСОБА_3 міру запобіжного заходу на іншу більш м`яку, не пов`язану з позбавленням волі.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до шести років. Суд враховує ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого ОСОБА_3 переховуватись від суду, вчинити інший злочин. Крім того, згідно вимог ст.178 КПК України суд приймає до уваги також дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то на думку суду зазначене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала.

Відповідно до ч.5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, суд знаходить правові підстави для визначення ОСОБА_3 застави у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку суду є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 197, 331, 369 КПК України, суд

постановив:
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на шістдесят днів, тобто до 02 березня 2019 року включно.

Визначити ОСОБА_3 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень, після внесення якої ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені п.п.1-4,8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, 4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками даного кримінального провадження, 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1