УХВАЛА
08 травня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, зареєстрованого за адресою:
проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 Д
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_9 . ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 368-4 КК України у виді штрафу в розмірі 700 неоподаткованих доходів громадян, що становить 11900 грн.; за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподаткованих доходів громадян, що становить 11900 грн.

28 лютого 2019 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року, в якій він просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт звертає увагу на те, що про існування вироку суду першої інстанції він дізнався лише 02 лютого 2019 року. Захисник зазначає, що в матеріалах кримінального провадження наявні дані про те, що він був захисником обвинуваченого ОСОБА_5 під час стадії досудового розслідування та неодноразово оскаржував ухвали слідчих суддів про застосування та продовження запобіжного заходу обвинуваченому. В той же, час захисник ОСОБА_7 зазначає, що обвинувальний акт стосовно його брата, обвинуваченого ОСОБА_5 йому не вручався, як і не відкривались матеріали кримінального провадження.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні дані про те, щоб обвинувачений ОСОБА_5 відмовлявся від надання його послуг як захисника.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що наявні обґрунтовані підстави для поновлення строку на оскарження вироку та його скасування.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційну оскарження та просили його задовольнити, прокурор заперечував проти клопотання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали кримінального провадження, пояснення прокурора, колегія суддів вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити, оскільки наведені у ньому причини пропуску строку не є поважними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено КПК України може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України передбачено, що за клопотанням заінтересованої особи підлягає поновленню лише той процесуальний строк, який був пропущений з поважних причин.
Проте, ч. 2 ст. 113 КПК України передбачено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.
До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, які перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_9 . ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 368-4 КК України у виді штрафу в розмірі 700 неоподаткованих доходів громадян, що становить 11900 грн.; за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподаткованих доходів громадян, що становить 11900 грн.

В апеляційному порядку вказане кримінальне провадження не переглядалось, вирок суду першої інстанції набрав законної сили 30 грудня 2017 року та 08 лютого 2018 року був звернутий до виконання (т. 1 а.п. 125).
Обгрунтовуючи своє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду, захисник ОСОБА_7 посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні дані про те, що він був захисником обвинуваченого ОСОБА_5 під час стадії досудового розслідування та неодноразово оскаржував ухвали слідчих суддів стосовно запобіжного заходу обвинуваченого. В той же, час захисник ОСОБА_7 зазначає, що обвинувальний акт стосовно його брата, обвинуваченого ОСОБА_5 , йому не вручався, як і не відкривались матеріали кримінального провадження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що угода про визнання винуватості укладена 17 березня 2017 року за участі прокурора ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 (.т. 1 а.п. 32-44).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи муж суддями (т.1 а.п. 46), кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 надійшло до суду першої інстанції 22 березня 2017 року.
В матеріалах кримінального провадження наявний договір про надання юридичної (правової) допомоги від 13 квітня 2017 року між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_9 .
Як вбачається з журналів судових засідань, 13 квітня 2017 року, 10 жовтня 2017 року, 08 листопада 2017 року та 29 листопада 2017 року судові засідання відбувались за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 . Будь-яких клопотань про те, що в обвинуваченого ОСОБА_5 є ще один захисник ані сам ОСОБА_5 , ані його захисник ОСОБА_9 не заявляли.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до обвинувального акта від 17 березня 2017 року, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України, внесені 14 березня 2017 року.
В той же час, відповідно до копії ордеру від 09 березня 2017 року, яку долучив адвокат ОСОБА_7 до своєї апеляційної скарги, останній уповноважений на підставі договору про надання безоплатної правової допомоги від 30 листопада 2016 року захищати обвинуваченого ОСОБА_5 (т. 1 а.п. 132). Копія договору про надання договору безоплатної правової допомоги ОСОБА_5 від 30 листопада 2016 року в матеріалах кримінального провадження відсутня. Колегія суддів звертає увагу на те, що в ордері датованому 09 березня 2017 року зазначено про представництво ОСОБА_5 в Київському апеляційному суді, в той же час, коли суд почав свою роботу в жовтні 2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
На думку колегії суддів, звернення адвоката ОСОБА_7 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження через два роки після ухвалення вироку не відповідає визначеним Європейським судом принципам, а наведені в ньому причини пропуску строку оскарження є непереконливими, відтак підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає.
Керуючись ст. ст. 376 ч. 2, 399, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про поновлення строку на оскарження вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України, відмовити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 повернути особі, яка її подала.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3