Справа № 462/352/19
У Х В А Л А

02 травня 2019 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та постанову слідчого про відмову у задоволені клопотання про призначення експертизи,

встановив:

Скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 05 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000059 від 24.10.2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях експерта Львівського НДЕКЦ при УМВС України ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України; зобов`язати старшого слідчого призначити повторну експертизу відповідно до його клопотання. Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим з порушенням вимог КПК України.

Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що старшим слідчим не було проведено всіх слідчих дій, зокрема не проведено одночасного допиту його та експерта ОСОБА_5 , просить скаргу задовольнити.

Старший слідчий проти задоволення скарги заперечив, пояснивши, що оскаржувані постанови були винесена згідно з вимогами КПК України, просить у задоволені скарги відмовити.

Заслухавши учасників кримінального провадження, оглянувши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що у задоволені скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 09.10.2018 року було постановлено: скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Львівської місцевої прокуратури № 2 виконавця ОСОБА_6 щодо невнесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР задовольнити; зобов`язати Львівську місцеву прокуратуру № 2 внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 про злочин від 20 серпня 2018 року та розпочати організацію досудового слідства відносно посадових осіб, причетних до злочину; визнати ОСОБА_3 потерпілим по даному кримінальному провадженню; витребувати з Івано-Франківського міського суду цивільну справу №344/9697/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 щодо оспорювання батьківства для долучення її до кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що 23 жовтня 2018 року заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000059 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України по факту того, що до прокуратури надійшла ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2018 року, якою зобов`язано внести відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 від 20 серпня 2018 року щодо можливого вчинення, на думку заявника, кримінального правопорушення експертом Львівського НДКЦ при МВС ОСОБА_5 . Органом досудового розслідування був визначений Залізничний ВП ГУНП у Львівській області /а.с.3 кримінального провадження/.

05 квітня 2019 року постановою старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 кримінальне провадження № 0000059 від 23 жовтня 2018 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях експерта Львівського НДЕКЦ при УМВС України ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України /а.с.68-70 кримінального провадження/.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови старшого слідчого від 05 квітня 2019 року підставою для висновку про закриття кримінального провадження слугувало те, що у ході проведення досудового розслідування були встановлені обставини, що виключають можливість подальшого здійснення кримінального провадження за правовою кваліфікацію відповідно до ч. 1 ст. 384 КК України.

Слідчий суддя, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зі змісту ч. 1 ст. 92 КПК України випливає, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У межах кримінального провадження № 0000059 слідчим суддею Залізничного районного суду м. Львова 05 березня 2019 рока постановлена ухвала, якою було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документ; надано дозвіл старшому слідчому слідчого відділення Залізничного ВП ГУНП у Львівській області майору поліції ОСОБА_4 на тимчасовий доступ до копій документів, які містяться у цивільній справі № 344/9697/16-4 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про оспорювання батьківства, з можливістю вилучення їх копій, що перебувають у володінні Івано-Франківського міського суду /а.с.29 кримінального провадження/.

15 березня 2019 року слідчим СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді були вилучені копії документів із цивільної справи № 344/9697/16-ц, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів /а.с.35-37 кримінального провадження/.

Крім того, 16 січня 2019 року старшим слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 була допитана експерт Львівського НДЕКЦ при УМВС України ОСОБА_5 , яка показала, що вона проводила молекулярно-генетичну експертизу на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року, яка була постановлена у межах цивільної справи №344/9697/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 щодо оспорювання батьківства. Нею особисто були відібрані зразки букального епітелію ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та дитини ОСОБА_10 . Зауважень з боку учасників процедури експериментальних зразків не поступало, вони добровільно і самостійно відібрали у себе (у дитини відібрала мати) зразки букального епітелію, про що нею був складений акт. Досліджуваний матеріал був повністю використаний у процесі дослідження, про що послідовно було описано у дослідницькій частині експертного висновку, при цьому дозволу суду на повне або часткове знищення наданих на дослідження об`єктів не був потрібний, оскільки особи добровільно і самостійно надають свої зразки для експертного дослідження без знищення себе /а.с.13-17 кримінального провадження/.

14 березня 2019 року був допитаний потерпілий ОСОБА_3 , який показав, що без пред`явлення йому оригіналів цивільної справи № 344/9697/16-4 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про оспорювання батьківства він не може надати свідчення. Також, висловив бажання надати слідчому у кримінальному проваджені про призначення комісійної судової молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення його біологічного батьківства до ОСОБА_10 /а.с.62,63 кримінального провадження/.

Як убачається з копій матеріалів цивільної справи № 344/9697/16-ц, які містяться у матеріалах кримінального провадження, скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_7 про оспорювання його батьківства та виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_10 /а.с.28 кримінального провадження/.

16 лютого 2017 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у вищевказаній цивільній справі була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза аналізу ДНК, яку слід було проводити методом ДНК людини /а.с.43,44 кримінального провадження/.

Відповідно до висновку судово-молекулярної експертизи від 10 травня 2017 року № 10/216 у цивільній справі № 344/9697/16-4, яка була проведена судовим експертом ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Імовірність даної події становить 99,999% /а.с.50-53 кримінального провадження/.
ОСОБА_3 , не погоджуючись з вищевказаним висновком експерта, звернувся до суду у межах цивільної справи № 344/9697/16-ц зі заявою про призначення повторної судово-генетичної експертизи.
11 червня 2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення повторної судово-генетичної експертизи було відмовлено /а.с.54,57-59 кримінального провадження/.
Зі змісту вищевказаної ухвали суду від 11 червня 2018 року вбачається, що при проведенні молекулярно-генетичного експертного дослідження букального епітелію ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та дитини ОСОБА_10 , експертом ОСОБА_5 було використано необхідну кількість локусів, на підставі чого встановлено батьківство ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_10 з ймовірністю 99,9999%. У змісті експертного висновку наведено методологію і процедуру молекулярно-генетичного дослідження, науково-технічну та довідкову літературу, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань.
Таким чином, слідчим суддею достовірно з`ясовано, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2018 року встановлено, що висновок судово-молекулярної експертизи від 10 травня 2017 року № 10/216 відповідає вимогам чинного законодавства України.

З іншими заявами про призначення повторної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_3 у межах цивільної справи № 344/9697/16-ц до суду не звертався, що свідчить про те, що він погодився з висновками, які містяться в ухвалі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2018 року.
За таких обставин, суд вважає неспроможними твердження скаржника ОСОБА_3 , що під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000059 органом досудового розслідування не були проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, оскільки в ході досудового слідства були допитані всі особи, яким було відомо про обставини події; долучені всі документи, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчий суддя вважає, що у даній конкретній справі зазначений обсяг, проведених органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій, є вичерпним.

Разом з тим, ні покази потерпілого ОСОБА_3 , ні матеріали цивільної справи № 344/9697/16-ц не доводять вини експерта ОСОБА_5 у виготовлені завідомо неправдивого висновку експерта, оскільки з них не вбачається, що висновок судово-молекулярної експертизи від 10 травня 2017 року № 10/216 є неправдивим.

Склад злочину, передбаченого статтею 384 КК України є формальним, його об`єктивна сторона може бути виражена, зокрема, у такій дії, як неправдивому висновку експерта.

Висновок експерта є неправдивим, якщо у ньому невірно викладений хід дослідження, зроблені завідомо неправильні висновки, перекручені певні факти та обставини.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").

Беручи до уваги, що старшим слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 у даному кримінальному проваджені був проведений весь обсяг слідчих (розшукових) дій, ними були виконанні вимоги ст. 94 КПК України, а також, враховуючи, той факт, що існує нескасована ухвала суду, якою встановлено, що висновок експертизи від 10 травня 2017 року № 10/216 відповідає вимогам чинного законодавства України, слідчий суддя вважає, що є вірним висновок старшого слідчого про те, що в діях експерта ОСОБА_5 , які вона вчинила під час проведення нею експертизи та виготовлення висновку, відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 384 КК України.

Враховуючи наведене, проаналізувавши всі докази, слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні вимог скарги про скасування постанови старшого слідчого про закриття провадження з підстав, зазначених у ній слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова є вмотивованою та винесена слідчим відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Щодо вимоги скарги про зобов`язання старшого слідчого у межах кримінального провадження № 0000059 від 23 жовтня 2018 року призначити повторну експертизу, то така вимога не підлягає до задоволенню, оскільки вказане провадження закрито, а відтак, у слідчого судді відсутні правові підстави для зобов`язання слідчого проводити будь-які слідчі (розшукові) дії у межах кримінального провадження, в якому закінчено проведення досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідним зазначити, що скаржник ОСОБА_3 , звертаючись у межах кримінального провадження з клопотанням про призначення повторної експертизи, у такий спосіб намагається змінити ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2018 року, яка була постановлена у цивільній справі та набрала законної сили, що є неприпустимим в силу верховенства права, одним із основних аспектів якого є принцип правової певності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та постанову слідчого про відмову у задоволені клопотання про призначення експертизи відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.