Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/211/17-к
Провадження № 1-кс/499/39/19
У Х В А Л А

Іменем України

"25" лютого 2019 р. смт.Іванівка

Слідчий суддя Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 отримавши матеріали скарги ОСОБА_2 на постанову про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0000342 ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 передано скаргу ОСОБА_2 на постанову про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0000342.

Одночасно разом із скаргою скаржником подано заяву про відвід як слідчому судді судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду під головуванням судді ОСОБА_3 у задоволенні відводу було відмовлено в зв`язку з тим, що заява не є вмотивованою, оскільки не містить достатніх та належних даних які б свідчили про наявність підстав для відводу.

Слідчим суддею ОСОБА_1 заявлено самовідвід у справі з тих підстав, що він не може брати участь у розгляді даної заяви, оскільки недовіра заявника до нього як до слідчого судді може вплинути як на думку учасників даного кримінального провадження так і сторонніх спостерігачів, зашкодити об`єктивному вирішенню даної справи, крім того у скаржника по справі вже сформована думку щодо неможливості його участі як слідчого судді у вирішенні його заяви.

Слідчий суддя з метою забезпечення справедливого і публічного розгляду провадження незалежним і безстороннім судом, вважає, що не може брати участь у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР(далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і ОСОБА_3 проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п.66, 67).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48).

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Згідно ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав передбачених ст.ст. 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник та інші зобов`язані заявити самовідвід.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду.

Беручи до уваги, що учасником процесу заявлявся відвід слідчому судді та висловилася недовіра слідчому судді, з метою забезпечення справедливого і публічного розгляду провадження незалежним і безстороннім судом, вважаю, що при розгляді цієї справи у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в неупередженості судді, у зв`язку з чим, вважаю доцільним заяву про самовідвід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75, 80 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити самовідвід слідчого судді ОСОБА_1 від участі у розгляді скарги ОСОБА_2 на постанову про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0000342 .

Скаргу ОСОБА_2 на постанову про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0000342 (№ 499/211/17-к) передати в канцелярію Іванівського районного суду Одеської області для визначення іншого складу суду у порядку ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1