У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2019 Справа №607/200/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 та його захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання та про зобов`язання вчинити дії у кримінальному провадженні №0000145 від 30.05.2017 року, -

В С Т А Н О В И В :
Заявники адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження №0000145 від 30.05.2017 року, звернулись до слідчого судді із вказаною скаргою, у якій просять скасувати постанову заступника начальника відділу прокуратури Тернопільської області молодшого радника юстиції ОСОБА_7 від 27.12.2018 року про відмову в задоволені клопотання у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000145 від 30.05.2017 року, як не вмотивовану; зобов`язати заступника начальника відділу прокуратури Тернопільської області молодшого радника юстиції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000145 вчинити дії визначені КПК України в частині підозри ОСОБА_3 та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судці, прийняти постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000145 від 30.05.2017 року на підставі п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК; протягом 24 годин з моменту прийняття уповноваженим прокурором у кримінальному провадженні постанови про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000145 від 30.05.2017 року зобов`язати заступника начальника відділу прокуратури Тернопільської області молодшого радника юстиції ОСОБА_7 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування скарги посилаються на наступне.

30 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 було внесено відомості про кримінальне правопорушення-злочин, що передбачений ст. 191 ч. 5 КК та за фабулою про те що 23 березня 2015 року згідно договору № 1/ПОС відповідального зберігання ТОВ «Група компаній «Ярило» було передано на зберігання ТОВ «Агроцент-Галичина» рідкі комплексні добрива. Надалі, 1 березня 2017 року відповідно до акту звірки під час проведення інвентаризації виявлено недостачу. В наслідок чого ТОВ «Група компаній «Ярило» заподіяно збитки в особливо великих розмірах.

8 листопада 2018 року, підзахисному ОСОБА_3 повідомлено про підозру за змістом якої ОСОБА_3 підозрюється у розтраті рідких комплексних добрив торгової мари «Ярило», а саме «ЯРИЛО Кукурудза» - 40 л, «ЯРИЛО Цинк» - 20 л, «ЯРИЛО Ефективний налив» - 470 л, «ЯРИЛО Продуктивний ріст» - 1270 л, «ЯРИЛО Картопля» - 30 л, «ЯРИЛО Кальцій» -10 л, «ЯРИЛО Плодовий» - 20 л, «ЯРИЛО Соя» - 1070 л, «ЯРИЛО Макро 0-25-25» - 90 л, «ЯРИЛО Молібден» - 1610 л. (надалі - Продукція).

21 грудня 2018 року, підзахисному ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, яка за своїм змістом не відрізняється від змісту підозри повідомленої 8 листопада 2018 року. Нова підозра зазнала лише редакційних правок та виправлення описок.

Відтак, названа вище продукція за версією органу досудового розслідування та потерпілого ТОВ «Група компаній «Ярило» (ТОВ «Інститут оптимізації агробізнесу») було передано ТОВ «Агроцентр Галичина» на відповідальне зберігання по договору № 1/ПОС від 23 березня 2015 року.

Розтрата продукції, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_3 була вчинена шляхом укладення ТОВ «Агроцентр Галичина» з ТОВ «Агрофірма СВС» договору поставки № АГ 22/03/17-1 від 22 березня 2017 року.

У статті 191 КК передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину -привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо.

Так матеріалами кримінального провадження № 0000145 від 30.05.2017 року встановлено та не заперечується представниками потерпілого, що 23 березня 2015 року, крім договору № 1/ПОС відповідального зберігання, між ТОВ «Інститут оптимізації агробізнесу» та ТОВ «Агроцентр Галичина» було також укладено договір дистриб`юції № 23035 за предметом якого ТОВ «Інститут оптимізації агробізнесу» доручив ТОВ «Агроцентр Галичина» виконувати дистриб`юторські функції по маркетингу, впровадженню інтенсивних технологій вирощування та реалізації рідких комплексних добрив торгової марки Ярило - п. 1.1. та п. 1.2. Договору.

З матеріалів кримінального провадження № 0000145 від 30.05.2017 року також вбачається та не заперечується представниками потерпілого, що ТОВ «Агроцентр Галичина» протягом 2015-2016 року реалізувало велику кількість рідких комплексних добрив торгової мари «Ярило», та за що було перераховано кошти на користь ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу». Жодних майнових претензій сторони одна до одної на протязі 2015-2016 років не мають.

Продукція ТМ Ярило мала бути фізично поставлена на зберігання по актах прийому-передачі на зберігання від 23 березня, 13 травня та 29 липня 2015 року до договору № 1/ПОС відповідального зберігання від 23 березня 2015 року, термін дії якого закінчився - 31.12.2015 року.

Відтак з цього приводу належить зауважити, що товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного й бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу й обліку виконаної роботи (п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтранспорту України від 14.10.1997 р. № 363.

Однак, матеріалами кримінального провадження № 0000145 від 30.05.2017 року не встановлено, що рідкі комплексні добрива торгової мари «Ярило», а саме «ЯРИЛО Кукурудза» - 40 л, «ЯРИЛО Цинк» - 20 л, «ЯРИЛО Ефективний налив» - 470 л, «ЯРИЛО Продуктивний ріст» -1270 л, «ЯРИЛО Картопля» - 30 л, «ЯРИЛО Кальцій» -10 л, «ЯРИЛО Плодовий» - 20 л, «ЯРИЛО Соя» - 1070 л, «ЯРИЛО Макро 0-25-25» - 90 л, «ЯРИЛО Молібден» - 1610 л. були фізично поставлені ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу» на склад ТОВ «Агроцентр Галичина» саме під відповідальне зберігання та саме по договору № 1/ПОС від 23 березня 2015 року.

Водночас, матеріалами кримінального провадження встановлено та не заперечується представниками потерпілого той беззаперечний факт, що дія договору № 1/ПОС відповідального зберігання від 23 березня 2015 року закінчилася 31.12.2015 року (п. 7.1.), і такий не був пролонгований чи переукладений на новий строк. Договір дистриб`юції № 23035 від 23 березня 2015 року діє до 31.12.2015 року (п. 7.1.), що не стосується прав та обов`язків Сторін стосовно продукції або заборгованості (п. 7.5.)

Крім того, з допиту свідка від 20 листопада 2018 року ОСОБА_8 також вбачається, що договір дистриб`юції № 23035 від 23 березня 2015 року є окремим договором від договору № 1/ПОС відповідального зберігання від 23 березня 2015 року.

Отже, між сторонами - ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу» та ТОВ «Агроцентр Галичина», з подачі ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу», було укладено два різні за змістом (суперечливі) договори. Фактично між сторонами відбувалася дистрибуція продукції торгової марки «Ярило» за наслідками якої ТОВ «Агроцентр Галичина» було перераховано значну суму коштів на користь ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу», які останнім отримано без будь-яких застережень. Дія договору № 1/ПОС відповідального зберігання від 23 березня 2015 року закінчилася 31.12.2015 року (п. 7.1.), і такий не був пролонгований чи переукладений на новий строк. Договір дистриб`юції № 23035 від 23 березня 2015 року діє до 31.12.2015 року (п. 7.1.), що не стосується прав та обов`язків Сторін стосовно продукції або заборгованості (п. 7.5.).

Не встановлено факту поставки ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу» на склад ТОВ «Агроцентр Галичина» саме під відповідальне зберігання та саме по договору № 1/ПОС від 23 березня 2015 року рідкі комплексні добрива торгової мари «Ярило», а саме «ЯРИЛО Кукурудза» -40 л, «ЯРИЛО Цинк» - 20 л, «ЯРИЛО Ефективний налив» - 470 л, «ЯРИЛО Продуктивний ріст» -1270 л, «ЯРИЛО Картопля» - 30 л, «ЯРИЛО Кальцій» -10 л, «ЯРИЛО Плодовий» - 20 л, «ЯРИЛО Соя» - 1070 л, «ЯРИЛО Макро 0-25-25» - 90 л, «ЯРИЛО Молібден» -1610 л.

Таким чином, беззаперечним є той факт, що з приводу встановлених органом досудового розслідування правовідносин між ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу» та ТОВ «Агроцентр Галичина» наявна істотна суперечність та сумнів в тому, що мало місце зберігання, а головним чином факт фізичної поставки ТОВ «Інститу оптимізації агробізнесу» саме по договору № 1/ПОС від 23 березня 2015 року на склад ТОВ «Агроцентр Галичина» під відповідальне зберігання рідких комплексних добрив торгової марки «Ярило», а саме «ЯРИЛО Кукурудза» - 40 л, «ЯРИЛО Цинк» -20 л, «ЯРИЛО Ефективний налив» - 470 л, «ЯРИЛО Продуктивний ріст» - 1270 л, «ЯРИЛО Картопля» - 30 л, «ЯРИЛО Кальцій» - 10 л, «ЯРИЛО Плодовий» - 20 л, «ЯРИЛО Соя» - 1070 л, «ЯРИЛО Макро 0-25-25» - 90 л, «ЯРИЛО Молібден» -1610л.

Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз змісту договорів від 23 березня 2015 року відповідального зберігання 1/ПОС, дистриб`юції № 23035 та відповідних правовідносин по факту реалізації продукції торгової марки «Ярило» за період 2015-2016 роки свідчить, що правила встановленні статтею 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідних умов договору 1/ПОС відповідального зберігання від 23 березня 2015 року щодо порядку та здійснення між сторонами саме факту зберігання продукції торгової марки «Ярило», а не її реалізації.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідних умов договору 1/ПОС відповідального зберігання від 23 березня 2015 року щодо порядку та здійснення між сторонами саме факту зберігання продукції торгової марки «Ярило», а не її реалізації, тому потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одночасно, з показів ОСОБА_9 від 20 листопада 2018 року вбачається, що після погодження загальних умов дистриб`юції на адресу контрагентів направлялися відповідні договори. Договори зберігання також направлялися тим контрагентам, які мали склади та можливість прийняти більшу кількість товару під реалізацію з метою економії часу та витрат на транспортування.

ОСОБА_3 та ОСОБА_10 у своїх показах, спірну поставку за договором № АГ 22/03/17-1 від 22 березня 2017 року вважають законною. Свідок ОСОБА_11 також підтверджує, що продукцію ТМ Ярило ним видано зі складу ТОВ «Агроцентр Галичина» та передано ТОВ «СВС» по договору № АГ 22/03/17-1 від 22 березня 2017 року законно.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Статтею 8 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Поняття «обвинувачення» трактується достатньо широко: як «офіційне повідомлення, виходить від компетентного державного органу та містить вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення». Це може бути і арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування.

Крім того, «у ряді випадків воно може приймати форму інших заходів, що передбачають таке твердження і що таким чином впливають на положення підозрюваного» (рішення Європейського суду з прав людини від 27.02.1980 року по справі Deweer, Series A: Judgementsand Decisions, Volume 35 (1980), P.24; рішення Європейського суду з прав людини по справі Eckle v. Germany, 1982).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ також зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «Ь» ч. З ст. 6 Конвенції.

У відповідності до принципу законності, що визначений у ч. 2 ст. 9 КПК, то прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного.

Одночасно, виходячи із завдань кримінального провадження, що визначені статтею 2 КПК, то регламентовано, що захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Предметом розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо.

Однак того факту, що майно - рідкі комплексні добрива торгової мари «Ярило», а саме «ЯРИЛО Кукурудза» - 40 л, «ЯРИЛО Цинк» - 20 л, «ЯРИЛО Ефективний налив» - 470 л, «ЯРИЛО Продуктивний ріст» - 1270 л, «ЯРИЛО Картопля» - 30 л, «ЯРИЛО Кальцій» - 10 л, «ЯРИЛО Плодовий» - 20 л, «ЯРИЛО Соя» - 1070 л, «ЯРИЛО Макро 0-25-25» - 90 л, «ЯРИЛО Молібден» -1610 л., було ввірене ОСОБА_3 чи перебувало в його законному віданні, органом досудового розслідування не встановлено, як і не встановлено умисних протиправних дій щодо безоплатного обернення чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

На переконання сторони захисту, слід відмежовувати злочини від цивільних деліктів, оскільки невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема договору дистриб`юції № 23035 від 23 березня 2015 року, між суб`єктами господарювання не може розцінюватися, як злочин та ще й вчинений у супереч іншого договору зберігання, який на час, що інкримінується підозрюваному вже не діяв.

Крім того, попередньо встановлений органом досудового розслідування розмір збитків, був проведений експертом без урахування усіх обставин кримінального провадження, достатніх та достовірних документів, що робить цей розмір не достатнім та не достовірним доказом завдання шкоди.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року у справі № 921/370/17-г/14 стягнуто з ТОВ «Агроцентр-Галичина» на користь ТОВ «Група компаній «Ярило» - суму завданих збитків у розмірі 493 174 (чотириста дев`яносто три тисячі сто сімдесят чотири) грн., 20 000 (двадцять тисяч) грн. витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи та сплачений судовий збір в сумі 7 397 (сім тисяч триста дев`яносто сім) грн. 61 коп.

Відтак, зазначеним рішенням господарського суду було захищено право ТОВ «Група компаній «Ярило», оскільки приписами ч. 1 ст. 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Таким чином, маючи захищене право юридичної особи в рамках господарських правовідносин та цивільної відповідальності, потерпілий зловживаючи правом на захист просить притягнуть ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за цивільне правопорушення, а прокурор, вчиняючи бездіяльність, сприяє незаконному притягненню особи до кримінальної відповідальності.

Отже, у зв`язку із відсутністю у матеріалах кримінального провадження прямих, достатніх та належних доказів, які б окремо або у своїй сукупності підтверджували факт скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.. 191 ч. 5 КК, то вважаємо, що, як подія, так і склад кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.. 191 ч. 1 КК не встановлені, а в наслідок і не доведені.

Відповідно до ст. 62 ч. З Конституції України та ст. 17 ч. 4 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Кримінальне провадження закривається згідно з ч. 1 ст. 284 КПК у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення; або встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; або якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у такому випадку закрити кримінальне провадження у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру, де закриття кримінального провадження є однією та самостійною формою закінчення досудового розслідування.

Так закриттям провадження є закінчення досудового розслідування при наявності обставин, які виключають його подальше здійснення. Закриття провадження з реабілітуючих обставин означає, що особа є невинуватою в скоєнні злочину, відновлюється її добре ім`я, репутація, гідність, відновлюються Конституційні права щодо обмеження пересування тощо. Сторона захисту повинна подати клопотання про закриття кримінального провадження, якщо вбачає наявність для цього відповідних підстав.

Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою статті 284 КПК (абз. З ч. 4 ст. 284 КПК).

Відповідно до ст. 220 КПК клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Заступником начальника відділу прокуратури Тернопільської області молодшим радником юстиції ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту, з посиланням на те, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК. Прокурором також вказується, що у кримінальному провадженні повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до зібраних матеріалів.

Зазначена постанова від 27.12.2018 про відмову в задоволенні клопотання є необгрунтованою, прийнятою з грубими порушеннями норм чинного законодавства, з огляду на наступне.

Прокурор прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 у зв`язку з неналежним здійсненням своїх обов`язків в силу вимог ст.ст. З, 8, 19, 62, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 28 КПК України не забезпечив швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження № 0000145, в частині того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як зазначено вище, в ході досудового розслідування № 0000145, ОСОБА_3 8.11.2018 та 21.12.2018 року було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Разом із тим, кримінальне провадження № 0000145, розслідується проти посадових осіб ТОВ «Агроцентр-Галичина» серед яких і підозрюваний ОСОБА_3 , і більше про підозру нікому не повідомлялося, вже більше року.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, тобто таке процесуальне рішення повинно бути достатньо мотивованим та обґрунтованим, зрозумілим для особи, яка звернулась із клопотанням, в частині відмови у задоволенні її прохання.

В даному випадку слід визнати те, що постанова прокурора ОСОБА_7 про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає, а відтак є не вмотивована.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції).

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як зі сторони органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і зі сторони інших осіб, що беруть участь в ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як вже вказувалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру закрити кримінальне провадження, якщо для цього є підстави, а на переконання сторони захисту, то такі підстави у даному кримінальному провадженні є беззаперечним фактом.

Разом із тим, ст. 28 КПК встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Внаслідок сукупності порушень прокурором вимог та положень норм міжнародного права, Конституції України, чинного кримінального процесуального законодавства України його бездіяльність та процесуальне рішення у зазначеному кримінальному провадженні є незаконними, оскільки наявні всі підстави для вчинення уповноваженими особами прокуратури Тернопільської області процесуальних дій із задоволення клопотання в повному обсязі і прийняття вмотивованої постанови про закриття кримінального провадження № 0000145 щодо ОСОБА_3 за відсутності в його діянні об`єктивної і суб`єктивної сторони інкримінованого йому складу кримінального правопорушення-злочину, через відсутність події, складу та не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді.

Заявники адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримали, з підстав, які викладені у ній, просять задовольнити.

Заступник начальника відділу прокуратури області ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоовлення скарги заперечив, вказав, що оскаржувана постанова є вмотивованою та підстави для її скасування відсутні.

Вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У провадженні СУ ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000145 від 30 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Постановою заступника начальника відділу прокуратури області ОСОБА_7 від 27.12.2018 року, відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження.

Згідно вказаної постанови від 27.12.2018 року, старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу прокуратури області ОСОБА_7 , розглянуто клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 від 26 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження. Розглядом даного клопотання встановлено, що воно до задоволення не підлягає. Так, згідно з ст.283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Відповідно до ч.2 вказаної статті прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій : закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. В ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які дають підстави обгрунтовано підозрювати ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Встановлено, що 22 грудня 2018 року у кримінальному провадженні під №0000145 від 30 травня 2017 року, прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та керуючись п.4 ст.36, ч.4 ст.40, ч.1-3 ст.290 КПК України надано доручення слідчому СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 повідомити підозрюваному ОСОБА_3 , його захисникам - адвокатам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 про завершення досудового розслідування і надання доступу до матеріалів, а також надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в розпорядженні сторони обвинувачення, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. 24 грудня 2018 року, на виконання вказаного доручення прокурора, слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , шляхом надіслання рекомендованих листів на адреси підозрюваного ОСОБА_3 , його захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , повідомлено сторону захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Враховуючи те, що на даний час у кримінальному провадженні прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта і повідомлено підозрюваному, його захисникам про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Згідно ч.ч.1,2 ст.283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. 2. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, прокурором, у межах своїх повноважень 22.12.2018 року, у кримінальному провадження №0000145 від 30 травня 2017 року, визнано визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та надано доручення слідчому СУ ГУНП в Тернопільській області повідомити підозрюваному ОСОБА_3 , та його захисникам про завершення досудового розслідування і надання доступу до матеріалів, а також надати доступ до матеріалів досудового розслідування.

Наведеними обставинами прокурором і було вмотивовано оскаржувану постановову від 27.12.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про про закриття вказаного кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчим суддею не встановлено порушення прокурором вимог ст.110 КПК України та наявності підстав для скасування зазначеної постанови від 27.12.2018 року.

З огляду на наведене, вимоги про зобов`язання прокурора, який здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, прийняти постанову про закриття кримінального провадження, у якому прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, не підлягають до задоволення.

За таких обставин, підстави для задоволення скарги відстуні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 36, 110, 283, 303, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні скарги адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання та про зобов`язання вчинити дії у кримінальному провадженні №0000145 від 30.05.2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1