Справа № 364/585/18
Провадження № 1-кп/364/61/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2018 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

її захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

а також представника Володарського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритих судових засіданнях у залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 08.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Володарка Київської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , безробітної, освіта загальна середня, одруженої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей: 2008 р.н. та 2014 р.н., раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 164 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що відповідно до рішення Володарського районного суду Київської області від 21.08.2007 р. у справі № 2-351 та виконавчого листа від 08.07.2008 р. № 2-335 зобов`язана виплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини її доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 08.08.2007 р. і до повноліття дитини. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ), рішенням виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Володарського району Київської області від 21.01.2008 р. № 02 ОСОБА_6 призначено опікуном над малолітнім внуком ОСОБА_9 .

У період з другого до четвертого кварталу включно 2011 року ОСОБА_4 , розуміючи, що для належного харчування, виховання та розвитку дитини сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідні грошові кошти, та при цьому перебуваючи на посаді продавця в торговому павільйоні, в якому підприємницьку діяльність здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_10 (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.07.1995 р. № 2 335 017 0000 000176), отримавши заробітну плату загальною сумою 4 945 гривень 11 копійок, жодних виплат (аліментів) на утримання дитини взагалі не здійснила.

Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України від 04.05.2018 р. № 1059 ОСОБА_4 в першому та другому кварталі 2015 року отримувала соціальні виплати з Володарського районного центру зайнятості загальною сумою 2 369 гривень 04 копійки, однак навіть частково сплати аліментів не проводила.

У період з травня 2008 року до лютого 2013 року ОСОБА_4 аліменти виплачувала лише частково, після цього з березня 2013 року до тепер жодних виплат взагалі не здійснює, при цьому вимоги державного виконавця щодо виплатити аліментів ігнорувала, отримані доходи приховувала з метою уникнення стягнення аліментів по виконавчому листу від 08.07.2008 р. № 2-335.

Факт злісного ухилення від сплати аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також підтверджується тим, що у третьому та четвертому кварталі 2017 року ОСОБА_4 , працюючи в ТОВ «ФЕНІКС ГАРАНТ» (, місцезнаходження: просп. Визволителів, буд. 1, м. Київ, 02660), державного виконавця не повідомила, після отримання заробітної плати загальною сумою 13 480 гривень навіть частково виплату аліментів не здійснила, при цьому у декларації про доходи та майно боржника фізичної особи від 12.01.2018 р. поданої державному виконавцю отриману заробітну плату приховала. За перевіркою майнового стану відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_4 відсутні.

На теперішній час ОСОБА_4 не працює та, розуміючи, що за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) настає кримінальна відповідальність, належних висновків для себе не зробила, не працевлаштувалась, отримані доходи, за рахунок яких мала б бути здійснена матеріальна допомога на утримання дитини, ОСОБА_4 приховала від державного виконавця, рішення суду не виконує, поточні аліменти та заборгованість не сплачує.

Як наслідок, зазначені дії ОСОБА_4 призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно перевищують суму виплат за 3 місяці відповідних платежів, та згідно з довідкою-розрахунком, виданою 11.05.2018 р. Володарським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області за № 3879, за станом на 01.04.2018 р. заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів складала 41 163,00 гривні.

Наведені дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за частиною першою статті 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала, що вона повинна сплачувати, але не сплачувала аліментів на утримання свого сина, проте свою винуватість у злісному ухиленні від сплати таких аліментів, тобто у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, заперечила.

По суті обвинувачення та заданих запитань ОСОБА_4 пояснила, що син ОСОБА_11 народився в 2002 році, тоді вона проживала в шлюбі з його батьком ОСОБА_12 , проте з часом покинула його та пішла жити до теперішнього чоловіка, забравши ОСОБА_11 із собою. Колишній чоловік (батько ОСОБА_11 ) через деякий час забрав ОСОБА_11 до себе, сказавши, що забирає на тиждень, але потім дитину не повернув, висунувши умову: жити з ним або дитину він не поверне. Потім перший чоловік ( ОСОБА_8 ) помер, це було у 2007 році, на той час обвинувачена була вагітна, роботи і житла не мала, тому не мала можливості забрати ОСОБА_11 до себе. До дитини приїжджала тоді разів за два, але перестала, бо колишній чоловік замахувався на неї, тому вона, будучи вже вагітною, злякалася, та припинила зустрічі. Далі її в судовому порядку було позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_11 , на комісію органу опіки і піклування, яка надавала висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав, вона приходила в призначений час, але з`ясувалося, що така комісія відбулася днем раніше. У подальшому після народження дочки, вона спочатку сплачувала аліменти, але коли дочка захворіла, всі кошти вже йшли на її лікування. Так, зарплата чоловіка складає близько 2 000 2 500 грн., а на таблетки для дитини йде десь 1 000 грн. Також обвинувачена зазначила, що син ОСОБА_11 з нею спілкуватися не хоче, жити з «новим татом» також не хоче, а ходити до нього до школи їй соромно, бо за 12 років вона сина не відвідувала. Стосовно отримання нею коштів пояснила, що на «Феніксі» працювала лише 25 днів: з 24.07.2017 р. до 15.08.2017 р., отримавши 4 600 грн., які пішли на оплату операції чоловікові, навіть дитині на

оплату садочка не вистачило. Стверджує, що на «Феніксі» більше коштів не отримувала, ці кошти вони самі отримували, про що вона не знала, тому зараз подано заяву до поліції про порушення щодо них кримінального провадження, трудову книжку змогла забрати лише влітку 2018 року, саме тоді вони і зробили запис до трудової книжки, до цього вони навіть на телефонні дзвінки не відповідали. На виклики державного виконавця приходила, коли отримувала листи. Стосовно наявності другого виконавчого провадження пояснила, що йдеться про погашення її боргу перед фізичною особою підприємцем ОСОБА_13 , в якої працювала, але борг сплачував чоловік, а не вона. Наголосила, що всі кошти в родині йдуть на оплату лікування її старшої дочки, яка хворіє на епілепсію, тому вона не може працевлаштуватися, бо будь-коли можуть викликати до школи, якщо дитині погано, молодша дочка теж хворіє. Майна вони з чоловіком не мають, живуть в орендованій хаті, машина, на якій чоловік працює таксистом, належить не йому, а його роботодавцеві. Тому від сплати аліментів на сина вона не ухилялася, а не платила їх через відсутність грошей.

Потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у судовому засіданні 17.09.2018 р. надала покази про те, що ОСОБА_4 сама прийшла до сина, зіграли свадьбу, народився ОСОБА_11 , але у 2007 році ОСОБА_4 знайшла іншого ОСОБА_14 , дитину кинула, син забрав у неї ОСОБА_11 , коли тому було десь 4 роки; ІНФОРМАЦІЯ_5 син помер, ОСОБА_4 до ОСОБА_11 не приїжджала, опіку оформили на неї як на бабусю дитини. Рішень судів було два: спочатку з неї стягнули аліменти, потім позбавили батьківських прав. Спочатку ОСОБА_4 сплачувала аліменти щомісячно по 50 грн., потім припинила. Вона (потерпіла) зверталася до дільничого, але той нічого не зміг зробити, бо ОСОБА_4 тоді була вагітною (рік не пам`ятає). Зараз у травні 2018 року сплатила 130 грн., у червні ще двічі по 250 грн. Зараз онуку 16 років, навчається в 11 класі, коштів на його утримання вона не має, оскільки не працює, роботи не має, працевлаштуватися також не може, до цього працювала, потім була на біржі у 2013-2014 роках, зараз не біржу не беруть, а до пенсії ще 2,5 роки; тримає корову, господарство, цим годуються. ОСОБА_4 онука (її сина) не відвідує вже більше 10 років, після того, як син помер, не вітала, жодних подарунків синові не дарувала. Потерпіла хоче, щоб ОСОБА_4 сплатила заборгованість по аліментах.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, стороною обвинувачення надано суду та досліджено в судовому засіданні такі докази.

Так, допитана в судовому засіданні 29.11.2018 р. свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає в смт Володарка Київської області, працює на посаді начальника Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, повідомила суд, що в провадженні очолюваного нею відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина, до 16.05.2018 р. ОСОБА_4 до виконавчої служби не з`являлася, названого дня ознайомлена під розписку про наявність у неї заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 41 тис.грн., на сьогодні їх розмір складає вже 42 469 грн.; 31.07.2018 р. надала виконавцеві документи про перебування в центрі зайнятості; до цього про місце роботи не повідомляла, такі відомості державна виконавча служба виявляла за запитом до Пенсійного фонду України, зокрема про її роботу у приватного підприємця у 2011 році, про роботу у третьому і четвертому кварталі 2017 року також з довідки Пенсійного фонду, але коли дізналися ОСОБА_4 вже звільнилася. У 2017 році та у період 2015-2016 роки ОСОБА_4 взагалі аліментів не сплачувала, у лютому 2013 року сплатила 100 грн. Потерпіла приходить до виконавчої служби за довідкою на отримання допомоги, тому виконавчій службі відомо, що ОСОБА_4 допомоги дитині не надає. Стягнення цих аліментів перебуває в провадженні державного виконавця ОСОБА_16 , але під час досудового розслідування вона не допитувалася, оскільки перебувала у відпустці, тому тоді і зараз в суді свідчення надає свідок як керівник органу державної виконавчої служби. Боржниця до виконавчої служби з`являлася рідко, пояснювала несплату аліментів хворобою дитини, але доказів не надавала, майно в неї відсутнє. Виконавче провадження відкрито 23.07.2008 р. за виконавчим листом, виданим Володарським районним судом Київської області 08.07.2008 р., тоді ОСОБА_4 мала сплачувати по 210 грн. щомісячно, борг на 01.01.2009 р. склав 1 312 грн.; на 01.01.2010 р. 3 582 грн.; на 01.01.2011 р. 6 448 грн. (зробила лише один платіж на 100 грн.); у 2011 році відрахувань не було, борг на 01.01.2012 р. склав вже 10 045 грн.; надалі судом обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон; у 2012 році вона з`явилася до виконавця тричі, надавши платіжки на 250 грн., борг на 01.01.2013 р. склав 13 901 грн.; у 2013 році один платіж, потім не платила. Також свідок зазначила, що ОСОБА_4 на виклики виконавця не з`являлася, вказавши на наявність підтвердження її викликів у матеріалах виконавчого провадження, проте ствердити наявність у матеріалах виконавчого провадження підтверджень отримання цих викликів ОСОБА_4 свідок не змогла. Потерпілій у державній виконавчій службі також роз`яснювалася можливість притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, наслідком чого є направлення останньої на суспільно корисні роботи з перерахуванням усього заробітку на погашення заборгованості, але в службі було визнано це недоцільним і протокол про адміністративне правопорушення не складався. ОСОБА_4 попереджена про кримінальну і адміністративну відповідальність 16.05.2018 р.
Також стороною обвинувачення надано такі письмові документи:
витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію 08.05.2018 р. цього кримінального провадження за № 0000102, з якого вбачається, що провадження відкрито у зв`язку із заявою ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 85);

згадану письмову заяву ОСОБА_6 від 07.05.2018 р., копію її паспорта (а.п. 86, 87);

копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданого повторно 26.11.2013 р. Виконавчим комітетом Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 3 (а.п. 88), та копією його паспорта громадянина України, виданого 22.02.2018 р. за № НОМЕР_3 (а.п. 89);

копію рішення Володарського районного суду Київської області від 21.08.2007 р. у справі № 2-351, яким з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (обвинуваченої), стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини її доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 08.08.2007 р. і до повноліття дитини (а.п. 90-91), та копію відповідного виконавчого листа (а.п. 101);

копію рішення Володарського районного суду Київської області від 07.04.2008 р. у справі № 2-161 про позбавлення ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишення його на виховання та утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (потерпілій) (а.п. 92-94);

копію свідоцтва про смерть 06.01.2008 р. ОСОБА_8 серії НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області 08.01.2008 р., актовий запис № 1 (а.п. 95);

архівну копію рішення виконавчого комітету Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області від 21.01.2008 р. № 02 про призначення ОСОБА_6 опікуном над малолітнім внуком ОСОБА_9 (а.п. 96) та копію відповідного посвідчення від 21.01.2008 р. № 01 (а.п. 97);

лист Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16.05.2018 р. № 4012/15.5-38/4 з інформацією про розмір заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів, що за станом на 01.05.2018 р. складає 41 721,00 грн. (а.п. 98);

довідку-розрахунок Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по аліментах ОСОБА_4 від 11.05.2018 р. № 3879 з інформацією про щомісячне нарахування і сплату ОСОБА_4 аліментів, починаючи з 20.05.2008 р., розмір заборгованості на кожний рік та загальний розмір на 01.04.2018 р., що складав 41 163,00 грн. (а.п. 99-100), а також копії контрольних листів стягнення аліментів (а.п. 102-104);

копію поданої 12.01.2018 р. ОСОБА_4 декларації про її доходи та майно боржника фізичної особи, з прочерками в усіх графах та зазначенням, що вона не працює (а.п. 105-106);

відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів стосовно ОСОБА_4 за період з 01.01.2008 р. до 31.12.2017 р., з яких вбачається, що: в період з 4 кварталу 2008 року до 1 кварталу 2011 року відсутня інформація про доходи; з 2 кварталу до 4 квартал 2011 року нараховувалася заробітна плата; з 1 кварталу 2012 року до 2 кварталу 2014 року відомості відсутні; з 3 кварталу 2014 року до 3 кварталу 2017 року соціальні виплати; за 3 і 4 квартали 2017 року заробітна плата у ТОВ «Фенікс Гарант» (а.п. 107);

довідку Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації від 14.05.2018 р. № 638 про отримання ОСОБА_4 щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини з квітня 2014 року до липня 2017 року в розмірі 860 грн. щомісячно (а.п. 108-109);

довідку ОСОБА_10 від 14.05.2018 р. № 2 про те, що ОСОБА_4 працювала у ФОП ОСОБА_10 продавцем з 10.06.2011 р. до 29.11.2011 р. з посадовим окладом 1 000 грн. та отримала загалом 4 447,59 грн. з підтверджувальними документами (наказами) про прийняття на роботу та про звільнення (а.п. 110-113);

довідку про проведення нарахування та виплату ОСОБА_4 у Володарському районному центрі зайнятості допомоги по безробіттю за період з грудня 2014 року до травня 2015 року в загальному розмірі 2 369,04 грн. (а.п. 114);

довідку про доходи ОСОБА_4 за період із серпня 2017 року до квітня 2018 року, видану 15.05.2018 р. ТОВ «Фенікс Гарант», згідно з якої їй було нараховано заробітної плати 20 208,00 грн., утримано податків 3 637,44 грн. (а.п. 115), копію наказу цього підприємства про прийняття ОСОБА_4 на роботу на посаду «охоронник» на період з 01.08.2017 р. до 01.08.2018 р. (а.п. 116);

копію власноручно написаного пояснення ОСОБА_4 начальнику Володарського районного відділу державної виконавчої служби, датованого 12.01.2018 р., про те, що їй повідомлено розмір заборгованості по сплаті аліментів, обмеження у праві виїзду за кордон та про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, а також із її поясненнями про наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей і зобов`язанням влаштуватися на роботу і почати виплачувати аліменти (а.п. 121).

Заперечуючи винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, стороною захисту надано суду та досліджено в судовому засіданні такі докази.

Так, допитана в судовому засіданні 29.11.2018 р. свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює робочою на консервному заводі в м. Біла Церква (Київська обл.), повідомила суд, що обвинувачена є її невісткою, вона з чоловіком ( ОСОБА_20 ) мають двох дітей 11 і 4 років, матеріальний стан дуже тяжкий, дівчинка 11 років дуже хвора, молодшій дитині також робили дві операції. З ОСОБА_4 вона (свідок) почала 24.07.2017 р. працювати, але робили лише 25 днів, отримали зарплату по 4 500 грн. та поїхали додому, більше на то підприємство не поверталися, при цьому свідок працювала без офіційного оформлення, а ОСОБА_4 була оформлена, але поїхали всі разом. У сім`ї обвинуваченої заробляв і зараз заробляє лише чоловік. Ставлення ОСОБА_4 до її сина ОСОБА_11 свідкові невідомо, але коли взяли її у невістки, то знали про наявність дитини від першого шлюбу.
Також стороною захисту надано суду такі письмові документи:

довідки Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 20.06.2018 р. № 465, 466, 467 про те, що ОСОБА_4 проживає із сім`єю в с. Руде Село в найманому будинку, власного житла та власної земельної ділянки не мають, до складу сім`ї крім неї входять: чоловік ОСОБА_21 , 1988 р.н., та двоє дітей ОСОБА_22 , 2008 р.н., і ОСОБА_23 , 2014 р.н., які проживають із батьками, зокрема з матір`ю (обвинуваченою) (а.п. 33-35);

копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , які зареєстрували шлюб 06.10.2007 р., актовий запис № 73, серія НОМЕР_5 , виданого повторно 17.09.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області (а.п. 36);

копії свідоцтв про народження ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідно серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 , виданих 17.09.2013 р. повторно та 07.08.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актові записи № 17 і № 62 (а.п. 37, 38);

довідку Володарської центральної районної лікарні Володарського району Київської області від 27.07.2018 р. № 752 про перебування чоловіка обвинуваченої ОСОБА_21 на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 14.07.2018 р. (а.п. 39);

медичні документи дочки обвинуваченої ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.п. 40-43);

довідка про зарплату обвинуваченої під час роботи у ФОП ОСОБА_10 та про отримання щомісячної допомоги при народженні дитини, ідентичні зазначеним вище довідкам, наданим стороною обвинувачення (а.п. 44-46);

довідка Володарського районного центру зайнятості від 25.07.2018 р. № 275 про перебування ОСОБА_4 на обліку як безробітної з 17.07.2018 р. (а.п. 47);

копія надісланої до прокуратури міста Києва заяви ОСОБА_4 в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) про вчинене кримінальне правопорушення стосовно підробки посадовими особами ТОВ «Фенікс Гарант» фінансових документів та незаконного отримання протягом кількох місяців 2017 року та 2018 року від її імені грошей, нарахованих їй як заробітну плату, про нарахування яких їй не було відомо, оскільки вона працювала на цьому підприємстві лише з 24.07. до 15.08.2017 р. та звільнилася через порушення трудового законодавства (а.п. 48), відповіді органів прокуратури щодо направлення цієї заяви за територіальністю до відповідної місцевої прокуратури для перевірки і вирішення питання по суті вимог (а.п. 122-123).

Крім того, сторонами обвинувачення та захисту надано суду копії трудової книжки обвинуваченої з відмінними даними щодо її роботи на ТОВ «Фенікс Гарант». Так, копія її трудової книжки, зроблена на початку досудового розслідування кримінального провадження, як зазначено прокурором у судовому засіданні, в травні-червні 2018 року, не містить відомостей щодо роботи ОСОБА_4 на названому підприємстві у 2017-2018 роках, останній запис зроблений Володарським районним центром зайнятості і датований 2015 роком (а.п. 139-140), натомість копія, надана обвинуваченою, містить відповідні записи про прийняття на роботу 31.07.2017 р. та звільнення 06.06.2018 р. (а.с. 141), які, як нею стверджувалося в суді, зроблені лише літом 2018 року, коли їй вдалося забрати свою трудову книжку з цього підприємства.

Не зважаючи на суперечливість даних щодо роботи обвинуваченої ОСОБА_4 на ТОВ «Фенікс Гарант» протягом 2017-2018 років та отримання чи неотримання нею в цей період часу заробітної плати, а також щодо отримання чи неотримання нею викликів державного виконавця, жодна із сторін кримінального провадження, зокрема сторона обвинувачення та потерпіла, не заперечували проти закінчення з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами, жодних клопотань, в тому числі і стосовно доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії в порядку частини третьої статті 333 КПК України щодо встановлення та/або перевірки наведених обставин, усунення їх суперечності та встановлення дійсних обставин, які мали місце та які мають істотне значення для кримінального провадження, суду не подавалося.

У зв`язку з цим, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, суд виходить із конституційних засад змагальності сторін кримінального провадження та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 15 частини першої статті 7 КПК України).

Так, згідно з частинами першою, другою статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими названим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Натомість суд не наділений повноваженнями щодо самостійного збирання доказів, оскільки суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частина шоста статті 22 КПК України); суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень (частина третя статті 26 КПК України). Тому згідно з частиною третьою статті 333 КПК України суд може доручити проведення певних слідчих (розшукових) дій, необхідних для встановлення/перевірки обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, лише за клопотанням сторони кримінального провадження, а не з власної ініціативи.

Відповідно до засадничих норм частини другої статті 62 Конституції України, частини другої статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Частиною першою статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі статтею 91 КПК України, покладено на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь (частина третя статті 62 Конституції України, частина четверта статті 17 КПК України); обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (частина третя статті 373 КПК України).

Таким чином, зважаючи на наведені засади здійснення кримінального судочинства, повноваження суду в кримінальному провадженні, зокрема, щодо вирішення лише тих питань, які винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг поданих сторонами доказів, відсутність їх заперечень проти закінчення з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами, а так само відсутність клопотань щодо перевірки будь-яких обставин, наведених, зокрема, стороною захисту, суд за таких умов, заслухавши показання обвинуваченої, потерпілої, допитаних свідків, дослідивши письмові докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, не доведено стороною обвинувачення поза розумним сумнівом з огляду на таке.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , що не заперечується учасниками судового провадження та підтверджено копією свідоцтва про його народження, серії НОМЕР_8 , виданого повторно 26.11.2013 р. Виконавчим комітетом Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 3 (а.п. 88).

У жовтні 2006 року ОСОБА_4 (на той час ОСОБА_17 ) покинула свого чоловіка ОСОБА_8 та свого сина, переїхавши жити до іншого чоловіка, шлюб між нею та ОСОБА_8 офіційно розірвано 04.10.2007 р., що вбачається з обставин, встановлених рішенням Володарського районного суду Київської області від 07.04.2008 р. у справі № 2-161 про позбавлення ОСОБА_18 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 92-94).

Надалі 06.10.2007 р. ОСОБА_18 зареєструвала шлюб з ОСОБА_21 , що підтверджено копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого повторно 17.09.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 73 (а.п. 36). Під час цього шлюбу в обвинуваченої народилося двоє дітей: ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження відповідно серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 , виданих 17.09.2013 р. повторно та 07.08.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актові записи № 17 і № 62 (а.п. 37, 38). При цьому старша з цих дітей ( ОСОБА_24 ) має

захворювання, зокрема епілепсію, перебуває на обліку в невролога, отримує відповідні препарати, потребує періодичного стаціонарного обстеження, виконання інших рекомендацій, що підтверджено стороною захисту її медичними документами (а.п. 40-43).

Разом з тим через невиконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків щодо її сина ОСОБА_9 , ухилення від його утримання, ненадання матеріальної допомоги, неприйняття участі у вихованні рішенням Володарського районного суду Київської області від 21.08.2007 р. у справі № 2-351 з неї стягнуто на користь названого вище першого її чоловіка ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частини її доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 08.08.2007 р. і до повноліття дитини (а.п. 90-91), а рішенням Володарського районного суду Київської області від 07.04.2008 р. у справі № 2-161 її позбавлено батьківських прав щодо цієї дитини, при цьому син залишений на виховання та утримання бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (потерпілій), оскільки батько дитини ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п. 92-94). У подальшому потерпіла рішенням виконавчого комітету Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області від 21.01.2008 р. № 02 призначена опікуном над малолітнім внуком ОСОБА_9 (а.п. 96, 97).

З метою забезпечення примусового виконання зазначеного рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання її сина ОСОБА_9 . Володарським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження за № 8366900, про що державним виконавцем 23.07.2008 р. винесено відповідну постанову (а.п. 98).

Як вбачається з довідки-розрахунку названого органу державної виконавчої служби і копій контрольних листів про стягнення аліментів (а.п. 99-100, 102-104) та не заперечувалося стороною захисту, ОСОБА_4 зазначене рішення суду фактично не виконує, час від часу сплачуючи лише поодинокі платежі, при цьому в незначному розмірі, у зв`язку з цим склалася заборгованість зі сплати аліментів, що за станом на 01.05.2018 р. склала 41 721,00 грн.

Водночас наявність в особи заборгованості зі сплати аліментів не є єдиною умовою для притягнення її до кримінальної відповідальності за статтею 164 КК України.

Так, за змістом диспозиції названої статті ухилення від сплати аліментів утворює цей склад злочину лише у випадку, коли воно є злісним.

За законодавчим визначенням, викладеним у примітці до статті 164 КК України, під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Із суб`єктивної сторони передбачений статтею 164 КК України злочин характеризується прямим умислом, змість якого визначено в частині другій статті 24 КК України.

За сталою судовою практикою та правовими позиціями судів касаційної інстанції, не може визнаватися злісним ухилення від сплати аліментів, яке хоча і тривало значний проміжок часу чи мало систематичний характер, але було вимушеним з боку особи, на яку такий обов`язок покладено рішенням суду; до таких випадків слід відносити несплату аліментів особою через неможливість знайти роботу, через хворобу тощо (зокрема, постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06.11.2018 р. у справі № 723/852/16-к, провадження № 51-2764км18).

Так, за наслідками дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів судом безсумнівно встановлено, що ОСОБА_4 з 2008 року (початок стягнення аліментів) до тепер була працевлаштована лише в період з 10.06.2011 р. до 29.11.2011 р. у фізичної особи підприємця ОСОБА_10 , отримуючи щомісячну заробітну плату в розмірі 889,98 грн., що підтверджено довідками ФОП ОСОБА_10 від 14.05.2018 р. № 2 (а.п. 110) та від 27.06.2018 р. № 3 (а.п. 44), а також отримувала соціальні виплати: допомогу при народженні дитини протягом червня 2014 року до липня 2017 року в розмірі 860 грн. щомісячно (а.п. 13-14, 108-109) та допомогу по безробіттю з грудня 2014 року до травня 2015 року в розмірі 544,00 грн. на місяць (а.п. 114), маючи при цьому на утриманні ще двох малолітніх дітей 2008 р.н та 2014 р.н., одна з яких має захворювання, що вимагає виконання рекомендацій лікарів, зокрема отримання відповідних препаратів, періодичне стаціонарне обстеження, що підтверджено медичними документами (а.п. 40-43).)

Стосовно отримання ОСОБА_4 заробітної плати за роботу охоронником на ТОВ «Фенікс Гарант» у період із серпня 2017 року до квітня 2018 року, що підтверджено стороною обвинувачення довідкою про доходи, виданою названим підприємством (а.п. 115), копією наказу про прийняття ОСОБА_4 на роботу від 31.07.2017 р. (а.п. 116), та заперечувалося стороною захисту показами свідка ОСОБА_19 , яка так само як і обвинувачена стверджувала, що вони працювали на названому підприємстві лише 25 днів, за які обвинувачена отримала 4 600 грн., які пішли на оплату операції чоловікові, перебування якого на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 14.07.2018 р. підтверджено довідкою Володарської центральної районної лікарні Київської області від 27.07.2018 р. № 752 (а.п. 39), суд виходить з такого.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» з подальшими змінами, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, з подальшими змінами), водночас згідно з названою Інструкцією не містить відомостей щодо отримання працівником заробітної плати.

З огляду на це та зважаючи на суперечливість відомостей трудової книжки ОСОБА_4 , копії якої надано сторонами обвинувачення і захисту, щодо її роботи на ТОВ «Фенікс Гарант» (а.п. 139-140, 141) суд не бере їх до уваги як докази підтвердження або спростування роботи обвинуваченої на названому підприємстві у вказаний період часу та отримання заробітної плати.

Так само суд, зважаючи на заперечення сторони захисту, не бере до уваги надані стороною обвинувачення довідку ТОВ «Фенікс Гарант» про доходи ОСОБА_4 (а.п. 115), оскільки ця довідка містить відомості про нарахування їй заробітної плати, а не про фактичну виплату нарахованих коштів. Крім того, надана стороною обвинувачення копія наказу про прийняття ОСОБА_4 на роботу (а.п. 116) підтверджує лише факт працевлаштування її на роботу, що обвинуваченою не заперечувалося, проте спірним залишилася дата звільнення її з роботи, тобто та обставина, яка підлягає доказуванню у даному кримінальному провадженні, оскільки має значення для встановлення достовірності чи недостовірності позицій сторін в частині доведеності отримання обвинуваченою заробітної плати на ТОВ «Фенікс Гарант» і розміру отриманої нею заробітної плати.
Відповідно до статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Не зважаючи на наведені вище заперечення обвинуваченої ОСОБА_4 щодо часу роботи на ТОВ «Фенікс Гарант» і розміру отриманої заробітної плати, стороною обвинувачення не надано суду доказів на спростування таких заперечень (зокрема, копії наказу про звільнення із зазначенням дати її звільнення, копії документів про перерахування їй заробітної плати на відповідний особовий рахунок або фінансові відомості з її підписом про отримання готівкових коштів тощо, посадові особи названого підприємства для допиту також не викликалися).

Крім того, стосовно посилання сторони обвинувачення на невиконання ОСОБА_4 вимог державного виконавця (неявка на виклики, неповідомлення про доходи, місце роботи тощо), то наведені обставини також не підтверджено доказами.

Так, як вбачається з показів свідка ОСОБА_15 та письмових пояснень обвинуваченої (а.п. 121) ОСОБА_4 була попереджена про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів лише у 2018 році, коли їй повідомлено розмір заборгованості по сплаті аліментів, обмеження у праві виїзду за кордон, взято декларацію про доходи та майно боржника (а.п. 105-106), зобов`язання влаштуватися на роботу (а.п. 121), доказів проведення державним виконавцем такої роз`яснювальної роботи з боржником

раніше, починаючи з 2008 року (року відкриття виконавчого провадження), суду не надано, так само і доказів отримання ОСОБА_4 викликів з`явитися до державного виконавця, оскільки, як стверджено свідком ОСОБА_15 , яка очолює районний відділ державної виконавчої служби (відповідний державний виконавець для допиту як свідок під час досудового розслідування та судового розгляду не викликався), матеріали виконавчого провадження містять підтвердження направлення таких викликів, проте підтвердити отримання цих викликів обвинуваченою свідок не змогла, до того ж свідок зазначила, що обвинувачена з`являлася на виклики виконавця в іншому виконавчому провадженні, також їм було відомо про наявність в неї інших малолітніх дітей, що в сукупності спростовує неможливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій з обвинуваченою.

Відтак усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_4 суд тлумачить на її користь (частина третя статті 62 Конституції України, частина четверта статті 17 КПК України).

Таким чином, за наслідками дослідження належних і допустимих доказів у даному кримінальному провадженні судом встановлено, що у період стягнення аліментів, починаючи з липня 2008 року до тепер, обвинувачена ОСОБА_4 була працевлаштована лише протягом чотирьох місяців (з 10.06.2011 р. до 29.11.2011 р.) та 25 днів у серпні 2017 року, отримана нею за цей час заробітна плата, а також періодичні протягом 2014-2017 років соціальні виплати по народженню дитини та безробіттю мали незначний розмір та спрямовувалися насамперед на лікування хворої дитини та в серпні 2017 року на оплату операції чоловіка, при цьому родина ОСОБА_4 перебуває у тяжкому матеріальному стані, не має майна, проживає у найманому будинку.

Доказів протилежного, тобто того, що обвинувачена ОСОБА_4 мала об`єктивну можливість працевлаштуватись, отримувати заробітну плату і сплачувати аліменти, або мала будь-які інші доходи, але їх приховувала, стороною обвинувачення не надано.

На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 не мала реальної можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , відтак ухилення її від сплати аліментів, яке хоч і тривало значний проміжок часу та мало систематичний характер, але було вимушеним з її боку, тому не може бути визнано злісним.

Досліджуючи дані, що характеризують особу ОСОБА_4 , судом встановлено, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_12 у смт Володарка Київської області, громадянка України (а.п. 124-129), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта базова загальна середня, не працює, одружена (а.п. 130), має двох малолітніх дітей на утриманні, 2008 р.н. і 2014 р.н. (а.п. 131, 132, 135), за характеристикою Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 14.05.2018 р. проживає разом із чоловіком і двома малолітніми дітьми в найманому будинку, за час проживання в с. Руде Село зарекомендувала себе з позитивної сторони, в поводженні з оточуючими стримана, ввічлива, добре доглядає за своїми малолітніми дітьми, шкідливих звичок не має, в побуті та громадських місцях поводила себе добре, скарг на її поведінку не надходили (а.п. 133), раніше не судима (а.п. 137).

Відповідно до статей 314-1, 368 КПК України, статті 9 Закону України «Про пробацію» суд, ухвалюючи вирок, приймає до відома досудову доповідь, складену Володарським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 14.09.2018 р. на виконання ухвали суду від 12.09.2018 р. з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої (а.п. 59-60).
Як вбачається із зазначеної досудової доповіді, ОСОБА_4 проживає у найманому будинку разом зі своїм чоловіком та двома малолітніми дітьми: ОСОБА_22 , 2008 р.н., та ОСОБА_23 , 2014 р.н., має базову загальну середню освіту, не працює, оскільки доглядає хвору доньку ОСОБА_25 , в якої згідно з консультативним висновком Київської дитячої поліклініки «Інституту ПАГ НАМИ України» встановлено діагноз «епісиндром на резидуальноорганічному фоні». ОСОБА_4 не має достатньо засобів для існування, коштів не вистачає навіть на лікуванні доньки, ліки для якої необхідно купувати регулярно. Поведінка обвинуваченої відповідає загальноприйнятим нормам суспільства, за характеристикою Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області за

час проживання в селі зарекомендувала себе з позитивної сторони. Зв`язків із особами асоціальної поведінки ОСОБА_4 не підтримує, місць, пов`язаних із кримінальними осередками, не відвідує.

Відповідно до приписів статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначеним, зокрема, в статті 7 КПК України.
За вимогами частини другої статті 8, частини п`ятої статті 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (зокрема, пункт 45 рішення ЄСПЛ від 17.03.2011 р. у справі «Бочаров проти України», заява № 21037/05).

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні злочину (стаття 62 Конституції України, пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», частина третя статті 373 КПК України).

На підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Якщо ці обставини виявлені під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок (частина сьома статті 284 КПК України).

Зважаючи на усе наведене та безсумнівно встановлені в справі обставини, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, зокрема: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано поза розумним сумнівом доказів вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 передбаченого частиною першою статті 164 КК України злочину, в якому вона обвинувачується, тому її слід визнати невинуватою і виправдати у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Керуючись частиною першою статті 164 КК України, статтями 7, 17, 22, 26, 369-371, 373, 374, 392, 393, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складу злочину, передбаченого частиною першою статті 164 КК України.

Кримінальне провадження, внесене 08.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, закрити.

Копію цього вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору ОСОБА_3 , обвинуваченій ОСОБА_4 , її захиснику ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1