КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003617, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року виправлено описку у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року, та відповідно до ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_7 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривень ухвалено виконувати самостійно.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 185 КК України, за таких обставин.

Як визнав встановленим суд першої інстанції у вироку, 27 квітня 2018 року, приблизно о 19 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у торгівельній залі ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» по вул. Сабурова, 2-А в м. Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до полиць з алкогольними напоями та поклав за пазуху куртки, в яку був одягнений, одну пляшку лікеру «Єгермайстер» ємкістю 0,7 л, вартістю 242 грн 78 коп, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 242 грн 78 коп.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 14 червня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив вирок відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року виконувати самостійно. У решті вирок залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений раніше судимий вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. Відомості про сплату вказаного штрафу у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, на думку прокурора, суду першої інстанції належало відповідно до вимог ст.ст. 71,72 КК України ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_8 у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені. У відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у їх відсутності.
Зважаючи на те, що у апеляційній скарзі хоч і порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, однак з урахуванням наявної у справі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року, прокурор у апеляційній скарзі порушує питання про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України та за сукупністю вироків, яке визначено оскаржуваним вироком суду, у якому опущена описка, виправлена ухвалою суду, яку прокурор не оскаржив у апеляційному порядку.
У судовому засіданні під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у апеляційній скарзі.
Крім того, прокурор ОСОБА_5 зазначав, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року про виправлення описки у вироку суду першої інстанції винесена з істотним порушенням вимог КПК України, а відтак вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій прокурором, не заперечуються.

При цьому, судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_7 , правову кваліфікацію діянь, вчинених останнім за ч. 1 ст. ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_7 та юридична кваліфікація його дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і прокурором, не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та наявності підстав для скасування вироку, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

При призначенні обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією вказаної статтті.

Врахувавши вищезазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків як щодо виду та розміру основного покарання, так і відносно того, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України прокурором не оспорюється.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року виправлено описку у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року, та відповідно до ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_7 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривень ухвалено виконувати самостійно.
Таким чином, порушуючи питання у апеляційній скарзі про незастосування судом першої інстанції вимог ст.ст. 71, 72 КК України, прокурор залишив поза увагою, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року вирішено питання стосовно застосування положень ст.ст. 71, 72 КК України та самостійного виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65, 71, 72 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року про виправлення описки не оскаржена прокурором в апеляційному порядку та набрала законної сили, а тому, враховуючи встановлені ст. 404 КПК України процесуальні обмеження щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, колегія суддів позбавлена можливості вийти за межі апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 та з власної ініціативи скасувати ухвалу суду першої інстанції про виправлення описки.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3