Справа № 317/3827/17
Провадження № 1-кп/317/105/2018
ВИРОК
Іменем України

19 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерілого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судуЗапорізького районного суду Запорізької області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в с.Ботієве Приазовського району Запорізької області, громадянина україни, українця, освіта неповна середня, офіційно не працевлаштованого,дітей не має, не одруженого, проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у скоєнні злочину, передбаченого ч 1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
14.10.2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи на першому поверсі приміщення під*їзду п*ятиповерхового будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, умисно обома руками штовхнув потерпілого в область грудей, від чого останній впав на підлогу та вдарився тім`яною ділянкою голови. Потім ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії наніс декілька ударів невстановленим досудовим слідством предметом в область правої руки та стегна ОСОБА_6 , чим завдав потерпілому тілесні ушкодження у виді садна в тім*яній ділянці, в ділянках правого ліктьового суглобу, правого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2811 МД від 27.11.2017 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_8 свою провину в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 надаючи первісні покази в судовому засіданні визнав повністю. Але згодом змінив своє ставлення до скоєного та став надавати інші пояснення.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_8 як скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за ознаками спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_8 23.03.2018 року суду пояснив, що провину визнає та визнає матеріальну частину цивільного позову. 14.10.2017 року близько 23-30 години він разом з ОСОБА_10 сиділи у в під*їзді будинку по АДРЕСА_1 , тому, що на вулиці було холодно. Випили спирті напої. Почали балуватися, штовхатися та штовхнули двері тамбуру біля квартири ОСОБА_11 та вибили ці двері. З квартири вийшов потерпілий з дружиною та стали їх заспокоювати. У ОСОБА_8 з ОСОБА_12 відбувся конфлікт і вони вийшли на вулицю. ОСОБА_8 сперечався з потерпілим, який взяв його за шиворот. ОСОБА_8 став вириватися та відштовхувати потерпілого в груди. А тоді бризнув в обличчя з газового балончику слізоточивим газом. Потерпілий від цього присів, він штовхнув його в область грудей двома руками, а потерпілий став кричати. Тоді ОСОБА_8 повернувся до під*їзду, за ним йшов потерпілий. ОСОБА_8 наніс потерпілому предметом, який був у нього в руках, як уточнив ОСОБА_8 битою - 2 удари в стегно, та по плечах. Після цього ОСОБА_8 пішов геть, а після цього приїхала поліція. При цьому обвинувачений зазначив, що критично ставиться до скоєного, розкаюється, стверджував, що вибачився перед потерпілим.

Після надання показів обвинувачений ОСОБА_8 на запитання щодо наявності розбіжностей в надаваємих ним поясненнях зі змістом обвинувального акту заявив, що він не визнає провину, та не згодний з викладеними в обвинувальному акті обставинами. Цивільний позов не визнає в повному обсязі.

Суд прийшов до висновку про необхідність розгляду провадження з дослідженням доказів в повному обсязі.

Суд, проаналізувавши покази всіх учасників судового розгляду, обвинуваченого, потерпілого, свідків, співставивши їх з письмовими доказами, приходить до висновку, що провина ОСОБА_8 в скоєнні правопорушення є доведеною, а зміна ним показань є лише способом уникнути відповідальності та зменшити свою роль у скоєному.

Провина ОСОБА_8 повністю підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 14.10.2017 року о 23 годині 30 хвилин в тамбурі біля квартири в 5-поверховому будинку, де він проживає з родиною почувся грохот. Вони з дружиною вийшли з квартири. В тамбурі стояли ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які були неадекватними на поведінку. Дубові двері були вибиті. ОСОБА_12 попросив їх піти та став ремонтувати двері. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кричали, шуміли, принесли металеву метрову трубу, створювали вид, що хочуть допомогти, але заважали. Коли ОСОБА_11 практично все відремонтував ОСОБА_8 став вимагати, щоб знайшли батарею від його мобільного телефону, яка залетіла в тамбур. Потім ОСОБА_13 присів, поскаржився, що йому погано. ОСОБА_11 став виводити ОСОБА_13 з підїзду, щоб він не блював. Коли вони виходили з дверей підїзду, ОСОБА_13 з під руки бризнув в очі ОСОБА_6 з газового балончику. ОСОБА_6 тримав в цей час ОСОБА_8 та не випустив, а тому вони перестрибнули через 5 ступенів. ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_6 в груди обома руками від чого потерпілий впав на спину та потягнув на себе ОСОБА_8 . Від болю в очах потерпілий став голосно кричати. ОСОБА_13 став наносити удари потерпілому. Потасовка продовжувалася близько 1 хвилини. ОСОБА_6 повернувся в під`їзд і одразу побачив як його спробував вдарити ОСОБА_10 , але він промахнувся, а дружина забрала у ОСОБА_14 трубу. Через деякий час приїхали працівники поліції та швидка допомога. Наступного дня ОСОБА_11 відвідав 9 міську лікарню, зробив обстеження та освідувався. Потерпілий зазначив, що його заробітня платня залежить від того, скільки ним буде зроблено, а тому він не міг дозволити собі витрачати час на лікарняні. До цього часу його турбують головні болі. На відшкодування моральної та матеріальної шкоди наполягав. Просив при призначенні покарання врахувати його думку щодо громадських робіт.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_15 , яка є дружиною ОСОБА_11 та була очевидицею події. Свідок зазначила, що раніше ОСОБА_8 та ОСОБА_10 знала лише по імені. 14.10.2017 року близько опівночі, коли вони з чоловіком спали, почули сильний грохот в двері квартири. Вони вдвох вийшли на під*їзд та побачили, що тамбурні двері вибиті, а на порозі стояли ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які були у нетверезому стані, оскільки від них був сильний запах перегару. Вони з чоловіком спитали, що відбувається, на що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не змогли пояснити щось зрозуміле. Чоловік одразу став ремонтувати двері. ОСОБА_8 зі всієї сили кинув об стіну свій мобільний телефон, батарея якого залетіла до тамбуру квартири. Чоловік віддав батарею ОСОБА_8 , але той не зміг зібрати телефон та сів біля дверей. ОСОБА_8 став скаржитися, що йому погано, і свідок попросила чоловіка вивести ОСОБА_8 на повітря, для того, щоб той не заблював під*їзду. ОСОБА_6 вивів ОСОБА_8 з підїзду і одразу свідок почула стук та крики з вулиці. Чоловік зайшов до підїзду, у нього буле червоне обличчя, відчувався сильний запах перцового газу та на голові були сліди він забоїв. Окрім того, одежа чоловіка з правого боку була випачканою, начебто від падіння. ОСОБА_16 , який в той час стояв біля ОСОБА_17 спробував штовхнути ОСОБА_11 . Але свідок відштовхнула ОСОБА_14 та завела чоловіка в квартиру та одразу стала викликати швидку допомогу. Швидка зафіксувала наявність забоїв, коли зняли з чоловіка одежу. Забої були на лікті, стегні, голові. Наступного дня вона з чоловіком поїхали до 9-ої міської лікарні та чоловік пройшов освідування. Чоловік пояснював їй, що ОСОБА_8 бризнув йому в очі з газового балончику, повалив на землю та бив по тулубу. У нього до цього часу головні болі, він реагує на будь-який шум, погано спить. Окрім того було пошкоджено двері.

При цьому свідок повідомила також, що в той же час, коли чекали поліцію у ОСОБА_10 відбувся конфлікт з її сусідом з 4 поверху, на зауваження якого до ОСОБА_10 останній вдарив чоловіка в око. На пропозицію ОСОБА_17 звернутися до правоохоронних органів та за медичною допомогою сусід відмовився, а ОСОБА_14 бравував тим, що він є неповнолітнім.

Судом також був допитаний свідок ОСОБА_10 , якому на час допиту в суді виповнилося 18 років, який пояснив, що він є другом ОСОБА_8 . ОСОБА_6 знає як сусіда по с.Сонячному. 14.10.2017 року після 23-00 години він разом з ОСОБА_8 сиділи в під*їзді та грали в карти. До цього вжили багато пива. Коли стали виходити з під*їзду ОСОБА_8 випадково перечепився, та вдарився в двері тамбуру біля квартири ОСОБА_6 . Двері відчинились, їх ніхто не вибивав. З квартири вибіг ОСОБА_6 , який на думку свідка, був нетверезим, перед яким вони вибачилися. Вийшла дружина ОСОБА_6 перед якою той став хизуватися та показувати на ОСОБА_8 прийоми. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вийшли з під*їзду. Через декілька хвилин ОСОБА_6 повернувся та тримався за очі. ОСОБА_6 схопив трубу та почав наносити свідку удари. ОСОБА_10 забрав трубу та наніс потерпілому у відповідь декілька ударів, та пішов. Хто наніс удар по голові потерпілому він не знає. Через деякий час свідку стало відомо, що ОСОБА_6 пройшов освідування, тому він вирішив зробити відповідне.

Свідок стверджував, що це саме він наніс удари ОСОБА_6 . Механізм нанесення саме ним ударів пояснити не зміг. При нанесенні ударів ОСОБА_6 ОСОБА_8 . ОСОБА_10 присутній не був. Також свідок стверджував, що ОСОБА_6 наніс йому багато ударів, від яких він навіть втрачав свідомість. Чому раніше він та ОСОБА_8 надавали інші покази пояснити не може. Його та ОСОБА_8 вмовляли працівники поліції надати неправдиві свідчення та ОСОБА_8 взяти провину на себе. Хто саме з працівників поліції це робив зазначити не зміг. Допит свідка відбувався в присутності законного представника неповнолітнього, а тому порушень при допиті на досудовому розслідуванні не встановлено. ОСОБА_10 з заявою про притягнення будь-кого до кримінальної відповідальності щодо спричинення йому тілесних ушкоджень не звертався, також не зверталась його мати, що є його законним представником. Свідок ОСОБА_10 заявив, що він надав на досудовому слідстві неправдиві свідчення.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Провина ОСОБА_8 підтверджена також дослідженими письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.11.2017 року, згідно якого ОСОБА_6 звернувся до поліції та зазначав день та час скоєння відносно нього правопорушення (а.с.60).

Згідно з висновком експерта № 2811 МД від 27.11.2017 року у ОСОБА_6 були виявлені садна у тім*яній ділянці, в ділянках правого ліктьового суглобу, правого стегна що самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів), від не менше ніж 4-х травматичних впливів у короткий проміжок часу, через що висловитись про послідовність спричинення не є можливим. Давність утворення не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи. (а.с.62-63).

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив, правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень ст.86 КПК України вважає їх допустимими.

Таким чином, вказані докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_8 злочину відносно потерпілого та у повному обсязі спростовують версію обвинуваченого щодо непричетності останнього до спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а спричинення них ОСОБА_10 .

Твердження захисника щодо не встановлення ролі ОСОБА_8 в скоєнному, та необхідності його виправдання, суд не приймає до уваги, так як вони повністю спростовуються зібраними та дослідженими доказами, показами самого обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи захисника стосовно факту, що тілесні ушкодження начебто були спричинені саме ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 умовили взяти на себе провину, спростовуються показами самого ОСОБА_8 та показами свідка ОСОБА_10 , які він надавав на досудовому слідстві, та які були оголошені в судовому засіданні, оскільки усувалися розбіжності в показах.

Суд зазначає, що хоча при проведенні допиту свідка ОСОБА_18 слідчим й не була в повному обсязі дотримана процедура, а саме слідчий, що доручив допит оперуповноваженому, не поставив свого підпису в протоколі, суд, керуючись практикою ЄСПЛ, викладеною в рішенні "Хан проти Сполученого Королівства", в якому зазначено, що хоча один із доказів і містить ознаки процесуального порушення, проте, сам судовий розгляд був справедливим і інші докази у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого, а сам факт вчинення діяння саме обвинуваченим розумних сумнівів не викликає, суд не зобов`язаний визнавати цей доказ недопустимим.

Отже, враховуючи суттєві протиріччя у показаннях самого обвинуваченого, свідка ОСОБА_10 та інших доказів у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що дані, повідомлені ОСОБА_8 вже після надання первісних показів в суді є такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 письмових офіційних заяв, про застосування до нього фізичного та морального тиску з боку співробітників поліції під час досудового розслідування не надходило.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" п.43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі "Варенцов проти України" п.86).

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд виходить із положень ст.65 КК України. А саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліку у наркологічному диспансері та у психіатра не перебуває), думку потерпілого щодо призначення суворого покарання, характеризуючі особистість обвинуваченого який на час розгляду кримінального провадження ще притягується до кримінальної відповідальності разом із свідком ОСОБА_10 за ст. 296, 289 КК України, має постійне місце реєстрації та проживання, не має власної родини та дітей, посередньо характеризується.

Обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Суд не може погодитися с заявою прокурора про наявність обтяжуючої обставини скоєння правопорушення у стані алкогольного сп*яніння, навіть враховуючи те, що обвинувачений, потерпілий та свідки вказали на те, що особа напередодні вживала спиртні напої, оскільки вказана обставина не вказана в обвинувальному акті взагалі, а також відсутні документальні медичні підтвердження наявності та ступеня сп*яніння.

Враховуючи особистість ОСОБА_8 , конкретні обставини кримінального провадження та тяжкість скоєного, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що для виправлення та перевиховування останнього слід призначити покарання у виді громадських робіт, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої правопорушенням.

На підтвердження спричинення матеріальної шкоди ОСОБА_6 надано квитанцію про проведення дослідження спеціалістом Бюро СМЕ на суму 550 грн.82 коп та висновок спеціаліста № 359 від 18.10.2017 року; копію результатів магнітно-резонансної томографії головного мозку від 19.10.2017 року та квитанцію про сплату за її проведення на суму 850 гривень. що складає 1400 грн.82 коп.

Також суду надані належним чином оформлені довідки, протокол узгодження вартості послуг, розрахунок витрат на правову допомогу та акт виконаних робіт на підставі яких потерпілий просить стягнути з ОСОБА_8 сплачену ним суму за правову допомогу надану адвокатом ОСОБА_7 2700 гривень.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України. Згідно п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на думку суду, повністю доведена. Потерпілий обґрунтував спричинену моральну шкоду тим, що він зазнав страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичним болем, внаслідок чого змінився звичайний уклад життя, емоційний стан. Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, спричинення тілесних ушкоджень, хвилювання у зв`язку з тим, що обвинувачений тривалий час не відшкодовує шкоду та взагалі навіть не вибачився.

Крім того, відповідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ромашов проти України «по заяві від 27.07.2004 року № 67534/01 ( пункт 52 ) встановлено, що суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. За ст. 41 Конвенції розмір сатисфакції має бути справедливим. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка має бути стягнута з обвинуваченого на користь позивача буде справедливою сатисфакцією за дії та наслідки, які були їм заподіяні внаслідок вказаного злочину.

Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, вважає позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню у сумі 10 000 грн.

Що стосується відшкодування матеріальних збитків, суд вважає, що позов потерпілого підлягає повному задоволенню, а також стягненню підлягають витрати на юридичну допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Але, враховуючи, що процесуальні витрати, не зазначені в обвинувальному акті тому суд не вирішує питання про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 373-374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 суму матеріальної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення 1400 гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 суму спричиненої моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення 10000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 суму сплаченої правової допомоги 2700 гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя Запорізького районного суду ОСОБА_1