КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/435/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНСІНВЕСТ» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.10.2018 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування, що належать на праві власності ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» (, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 3), а саме:

- нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 380,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Озерянська (Муранова), буд. 8/10;
- нежитлові будівлі літ. А-2, Б-1, В-1, Г-1, загальною площею 647,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140;
- нежитлова будівля літ. Е-2, загальною площею 1239,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140.

Передано арештоване майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження та збереження їхньої економічної вартості.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2018 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Представник зазначає, що копію оскаржуваної ухвали стало було отримано 05.11.2018 року.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що під час ухвалення рішення слідчим суддею було допущено ряд істотних порушень вимог кримінально процесуального закону.

Представник вказує, що ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» засновано ще 23.02.2005 року та не має жодного відношення до подій, які мали місце в АТ «УкрСиббанк» 2007-2011 роках, як посилається слідчий у клопотанні. У даному кримінальному провадженні станом на звернення слідчого з клопотанням про накладення арешту на майно ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» не повідомлено про підозру жодній посадовій чи службовій особі товариства, згідно витягу із ЄРДР, що міститься у матеріалах провадження.

Слідчий суддя, на думку представника, жодним чином не обґрунтував необхідність позбавлення права користування ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» своїм майном. Крім того, останнє позбавлене можливості користуватися власними приміщення, в яких безпосередньо здійснювалася господарська діяльність, що призвело до втрати прибутку.
В матеріалах клопотання відсутні будь які докази на підтвердження, що арештовані об`єкти нерухомого майна були отримані ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» у власність безоплатно або за нижчу ціну від ринкової вартості та були предметом іпотеки, як вважає апелянт.

ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ», як стверджує представник, є добросовісним набувачем майна, на яке накладено арешт, що підтверджується договорами купівлі - продажу від 07.03.2018 року, 07.03.2018 року, 27.03.2018 року, що унеможливлює накладення арешту з метою спеціальної конфіскації.

В оскаржувані ухвалі слідчого судді відсутнє будь яке мотивування передання об`єктів нерухомого майна ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» Національному агентству.

В судове засідання у справі представник власника майна не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» чи його представника в судовому засіданні. Копію оскаржуваної ухвали, як зазначає представник ОСОБА_6 було отримано 05.11.2018 року. Апеляційну скаргу було подано 09.11.2018 року, тобто вона є поданою в межах визначеного законом п`ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001043, за фактами заволодіння шляхом обману грошовими коштами АТ «УкрСиббанк» в особливо великому розмірі, фіктивного підприємництва, підроблення документів та їх використання, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування зазначено, що 03.05.2007 року між АТ «УкрСиббанк» () і ТОВ «Авто-Холдінг» (), ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» (), ТОВ «Інтер-Авто» (), ТОВ «Автосервіс-Т» () були укладені кредитні договори у формі кредитних ліній з терміном погашення кредитів до 30.04.2009 року, на підставі яких протягом 2007 - 2009 років банком здійснювалось кредитування вказаних підприємств-позичальників.

Виконання зобов`язань за кредитними договорами забезпечувалось перехресними поруками ТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т», порукою Корпорації «АИС», поруками фізичних осіб ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , іпотекою об`єктів нерухомого майна, що належало на праві власності Корпорації «АИС», ПП «Імпульс-В» та компанії «Девелопмент Макс ЛЛС» (DEVELOPMENT MAX LLC) (США).

Згідно із договором поруки № АІС/05-07 від 03.05.2007 р., укладеним між Корпорацією «АИС» і АТ «УкрСиббанк», Корпорація «АИС» як поручитель прийняла на себе зобов`язання відповідати перед АТ «УкрСиббанк» за невиконання ТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т» усіх їх зобов`язань за договорами про надання мультивалютних кредитних ліній від 03.05.2007 р. Згідно з умовами договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржники, за всіма їх зобов`язаннями, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій. Відповідальність Корпорації «АИС» як поручителя та ТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т» як боржників є солідарною, тобто Корпорація «АИС» як поручитель зобов`язалась відповідати перед банком усім своїм майном за належне виконання зобов`язань позичальниками.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 5.2 договору поруки № АІС/05-07 від 03.05.2007 р. Корпорація «АИС» підтвердила, що вона як поручитель має здатність виконувати умови договору, тобто відповідати за належне виконання позичальниками умов кредитних договорів в повному обсязі.

Згідно з положеннями розділів 2 кредитних договорів від 03.05.2007 р. надання банку у забезпечення виконання позичальників за цими договорами поруки Корпорації «АИС» визначено як одну з істотних умов надання кредитних коштів, а втрата забезпечення чи погіршення його умов вказане як підстава для відмови у видачі траншів, зменшення лімітів кредитування, зміни термінів повернення кредитів тощо.

Протоколом № 30/6 від 18.04.2007 р. засідання кредитного комітету АТ «УкрСиббанк» на усіх позичальників, заставодавців і поручителів покладено обов`язок надання балансів на останню звітну дату. В поданому до матеріалів кредитних справ ТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т» балансі Корпорації «АИС» на 31.03.2007 р. сукупна вартість її активів визначена в розмірі 234 195,2 тис. грн., в тому числі: незавершене будівництво - 42 026,6 тис. грн., залишкова вартість основних засобів - 67 167,00 тис. грн., довгострокові фінансові інвестиції, які обліковуються за методом участі у капіталі інших суб`єктів - 14 743,6 тис. грн. Також згідно з поданою Корпорацією «АІС» до матеріалів кредитних справ розшифровкою статей балансу на 30.06.2008 р. вартість належних корпорації земельних ділянок визначена в розмірі 263,0 тис. грн., будинків і споруд - 157 203,1 тис. грн.

Таким чином, здатність Корпорації «АИС» як поручителя виконувати умови договору поруки № АІС/05-07 від 03.05.2007 р. та відповідних кредитних договорів, укладених 03.05.2007 р. між АТ «УкрСиббанк» іТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т», залежала від фінансового і майнового стану Корпорації «АИС» та була визначена істотною умовою видачі банком кредитів. Однак невстановлені в ході досудового розслідування службові особи Корпорації «АИС», зловживаючи довірою АТ «УкрСиббанк», всупереч умовам кредитування та умовам договору поруки № АІС/05-07 від 03.05.2007 р., впродовж 2008 - 2010 років вчинили правочини щодо відчуження належного Корпорації «АИС» нерухомого майна та прав на нього, а також щодо виведення з її складу підприємств, якими здійснювалось будівництво окремих об`єктів нерухомості.

18.04.2018 року слідчий СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_9 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування, що належать на праві власності ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» (, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 3), а саме: нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 380,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Озерянська (Муранова), буд. 8/10; нежитлові будівлі літ. А-2, Б-1, В-1, Г-1, загальною площею 647,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140; нежитлова будівля літ. Е-2, загальною площею 1239,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140 та передати майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження та збереження їхньої економічної вартості.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.10.2018 року було задоволено клопотання слідчого.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» (, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 3), а саме: нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 380,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Озерянська (Муранова), буд. 8/10; нежитлові будівлі літ. А-2, Б-1, В-1, Г-1, загальною площею 647,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140; нежитлова будівля літ. Е-2, загальною площею 1239,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140, шляхом накладення заборони їх відчуження, розпорядження та користування з метою збереження речових доказів, оскільки це майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та забезпечення спеціальної конфіскації майна.

З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як встановила колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Слідчим до клопотання про арешт майна було долучено постанову від 05.04.2018 року, в якій наведені підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та є достатніми для висновку про те, що це майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Матеріали судового провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи представника, що жодній посадовій чи службовій особі ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» не повідомлено про підозру та останнє є добросовісним власником майна, а тому у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а саме приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передача вищевказаного майна.

За положеннями ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;
4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Слідчий суддя вирішуючи питання про передачу арештованого майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, з метою збереження речових доказів та їх економічної вартості. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування, що належать на праві власності ТОВ «АВТОТРАНСІНВЕСТ» (, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 3), а саме: нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 380,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Озерянська (Муранова), буд. 8/10; нежитлові будівлі літ. А-2, Б-1, В-1, Г-1, загальною площею 647,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140; нежитлова будівля літ. Е-2, загальною площею 1239,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 140 та передано арештоване майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНСІНВЕСТ» ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4