Справа № 346/5445/18
Провадження № 11-кп/4808/102/19
Категорія ч.4 ст.187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника

Коломийської ВК № 41 ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську, в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою (далі АС) засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2019 року про відмову у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41» ОСОБА_10 та голови спостережної комісії ОСОБА_11 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41» ОСОБА_10 та голови спостережної комісії ОСОБА_11 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_9 .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що від заміни покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі засуджений відмовився. Підстав для заміни іншим більш м`яким видом покарання суд не вбачав підстав, оскільки така заміна була б неспіврозмірна з тяжкістю вчинених засудженим злочинів, пов`язаних з насильством над потерпілим, і не досягла б мети покарання, яке повинно бути необхідне і достатнє для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів. Статтею 26 КПК передбачено диспозитивність кримінального провадження, як одну з його загальних засад, згідно якої сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах і спосіб, передбачений цим Кодексом..

Зі змісту апеляційної скарги (далі АС) ОСОБА_9 вбачається, що він покликається на незаконність ухвали суду щодо нього, оскільки суд не врахував його характеристику за весь період відбування покарання, оголошення йому заохочень за зразкову поведінку, добросовісне відношення до праці, а також дані про його особу, які свідчать, що він став на шлях виправлення, а процес виправлення є стабільним та послідовним.

Просить ухвалу суду щодо нього скасувати та постановити нову, якою замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення засудженого ОСОБА_9 , представника Коломийської ВК №41 ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_7 які підтримали доводи поданої АС та просили задовольнити апеляційні вимоги; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався таких вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Так, згідно ст.50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Так, місцевим судом встановлено, що адміністрація установи Коломийської ВК №41, в якій відбуває покарання засуджений, спільно із головою спостережної комісії ОСОБА_11 , звернулась до суду у встановленому законом порядку з поданням, про заміну засудженому ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким.

ОСОБА_9 засуджений вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2011 року за ч.2 ст. 189, ч.1 ст. 152, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 152. ч.3 ст.187, ст. 70 КК на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно вироку Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.06.2011 року ОСОБА_9 засуджений на 9 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 04.02.2016 року ОСОБА_9 зараховано на підставі ч.5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення 09 місяців 06 днів.

Початок відбуття покарання засудженому рахується з 21.06.2013 року, а кінець терміну 03.09.2020 року.

Окрім цього, з матеріалів вбачається, що засуджений відбув 2/3 призначеного строку покарання, працевлаштований, оголошувалось 9 заохочень, з 18.03.2016 року переведений до дільниці соціальної реабілітації, позитивно характеризується, однак допускав порушення режиму утримання, за що накладались 2 дисциплінарні стягнення. Згідно довідки про працевикористання засудженого останній працював з перервами. Відсутні докази значної участі засудженого у громадському житті колонії, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи. 07.09.2017р. рішенням комісії установи було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України України. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14.08.2018р., яка залишена в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2018р., було відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого, з мотивів того, що він не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні ухвали суд не врахував позитивну характеристику на засудженого.

Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо подання про заміну невідбутої частини строку покарання на більш м`яке покарання взяв до уваги позитивну характеристику на засудженого, але й також врахував інші обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_9 ще не став на шлях виправлення.

Доводи АС про те, що за зразкову поведінку та добросовісне відношення до праці засудженому оголошено 9 заохочень і його позитивна характеристика, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки висновок суду про не доведеність виправлення засудженого ОСОБА_9 базується на всебічному врахуванні даних про його особу, поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній колонії.

Покликання засудженого в АС на те, що суд при відмові у задоволенні подання, не взяв до уваги те, що засуджений працевлаштований, не відповідає дійсності, оскільки, суд першої інстанції в повній мірі врахував дані про його особу.

Як вбачається із матеріалів справи, від заміни покарання на обмеження волі засуджений відмовився, а тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що підстав для заміни іншим більш м`яким видом покарання не знаходить, оскільки така заміна на його погляд була б неспіврозмірна з тяжкістю вчинених засудженим злочинів, пов`язаних з насильством над потерпілим, і не досягла б мети покарання, яке повинно бути необхідне і достатнє для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що заміна невідбутої частини покарання засудженому більш м`яким є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає, а тому АС слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2019 року про відмову у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41» ОСОБА_10 та голови спостережної комісії ОСОБА_11 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5