ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/294/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/25/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки
дорожнього руху або експлуатації
транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Красноградського районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, пенсіонера, інваліда 3 групи, розведеного, не судимого,

Визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання із випробуванням та призначено йому іспитовий строк два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом із питань пробації, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу із питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Згідно вироку 12.11.2017 року близько 11.00 годин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ІЖ-2715», р.н. номер НОМЕР_1 , рухався поблизу буд. 81 по вул. Шевченка у м. Краснограді, Харківської області в напрямку автодороги «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта».
В ході руху по вказаній автодорозі ОСОБА_7 проявив злочинну недбалість до дорожньої обстановки в районі будинку № 81 по вул. Шевченка у м. Краснограді, Харківської області.
Так, виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг, автодороги «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» (головна дорога) та вул. Шевченка м. Краснограда, Харківської області(другорядна дорога) не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (далі ПДР України) внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом МТ-10-36 р.н. НОМЕР_2 , що знаходився під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по автодорозі «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» в напрямку м. Дніпро.
В результаті зіткнення ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 24-КР/18 від 29.01.2018 року спричинено тілесні ушкодження, а саме, відкритий багатофрагментарний перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків: середньої третини великогомілкової кістки та середньої та нижньої третини малогомілкової кістки, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, синець на лівій нозі, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах:
Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, та звільнити його від відбування додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому зазначає, що є інвалідом третє групи у зв`язку з видаленням нирки.
Внаслідок цього він постійно має проходити обстеження у медичних закладах м. Харкова, куди дістається на автомобілі.
Крім того зазначає, що має на утриманні мати 1939 року народження, яка потребує його постійного догляду.
Також він за родом діяльності є приватним підприємцем з автомобільних перевезень та позбавлення його права керувати транспортним засобом ставить його в дуже скрутне становище.
Потерпілий ОСОБА_9 просить вирок змінити та звільнити ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому зазначає, що не має жодних претензій до обвинуваченого. В судовому засіданні просив не позбавляти його волі та права керувати транспортним засобом.
Вважає, що судом не враховано його думку з приводу призначеного ОСОБА_7 покарання.
Прокурор від поданої апеляційної скарги відмовився.
Заслухавши доповідь судді,думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг, обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги як свої так і один одного, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах вимог поданих апеляційних скарг, тому судова колегія при перевірці вироку суду першої інстанції не наводить доводів на підтвердження висновків суду першої інстанції в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду в повному обсязі.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, місцевий суд у повному обсязі не врахував визначальної позиції потерпілого в межах даного кримінального провадження, який наполягав суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його водійських прав.

Позиція потерпілого викладена його апеляційній скарзі, та в поясненнях, наданих апеляційному суду, в яких потерпілий наполягав на скасуванні додаткового покарання, оскільки обвинувачений повністю відшкодував витрати, понесені ним на лікування.

В разі позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами, останній втратить джерело доходу, оскільки займається підприємницькою діяльністю у сфері вантажних перевезень; є інвалідом через втрату нирки та іншу роботу виконувати не може.

Зазначені обставини в їх сукупності, в даному кримінальному провадженні, давали можливість суду не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів поведінка обвинуваченого як до ухвалення відносно нього вироку, так і під час апеляційного провадження, сприяла правосуддю, та дійсно свідчила про його щире каяття, що також підтверджує позиція потерпілого, який в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого після скоєного, як на стадії досудового розслідування так і судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини дають апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є зайвим.

Відповідно до ст.408 ч.1 п.1 КК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2017 року № 5-465(15)16 викладено висновок про застосування норми права, згідно з яким наявність підстав для зміни вироку не породжує для апеляційного суду обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, оцінені судом першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував вище викладені фактичні дані, які могли істотно вплинути на його висновки, та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Красноградського районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 - змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий Судді