ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/451/19 Справа № 185/2798/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003487, №0000200, №0001633 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Дача Павлоградського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:
- 27.10.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ст. 69 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України даним покаранням поглинуто покарання за вироком від 09.12.2014 року до 5 років 1 місяця позбавлення волі. 02.11.2017 року звільнений з Роменської виправної колонії №56 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 185 України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі до ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання ОСОБА_7 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року та призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз у сумі 1740,00 грн. на користь держави.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року внесено виправлення у мотивувальну та резолютивну частину вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 . Постановлено вважати вірним у мотивувальній частині вироку речення Таким чином, покарання ОСОБА_7 слід призначити за правилами ст.ст. 70, 71 КК України у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вважати вірним у резолютивній частині вироку речення На підставі до ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання ОСОБА_7 частково приєднати невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року та призначити покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вважати вірним у резолютивній частині вироку речення На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року та призначити остаточне покарання ОСОБА_7 , за сукупністю вироків, у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
21 листопада 2017 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 прийшли за місцем проживання - ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час перебування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у дворі вказаного домоволодіння між ними в ході спілкування виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення майна, що перебуває всередині вказаного вище будинку та належить потерпілому ОСОБА_11 ..
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 21 листопада 2017 року, о 19 годині 10 хвилин, скориставшись відсутністю контролю зі сторони потерпілого ОСОБА_11 , у якого на той момент відбувався конфлікт з ОСОБА_10 , підійшов до приміщення будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і він діє ніким не помічений, шляхом відкривання вхідних дверей проник до приміщення вказаного будинку. Перебуваючи у приміщенні будинку, ОСОБА_7 таємно, повторно викрав мікрохвильову піч марки «Digital», моделі DM-MG2082S, білого кольору, серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 1406,51 грн., та DVDмарки «Sony», чорного кольору, вартістю 462,90 грн., що належать ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріального збитку на загальну суму 1869,41 гривень.
ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
04 січня 2018 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 через незачинену калитку зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_12 . Перебуваючи в середині двору, ОСОБА_7 побачив на території домоволодіння гаражне приміщення. Приблизно о 21 годині 05 хвилин ОСОБА_13 , підійшовши до приміщення гаражу, відкрив вхідні ворота, та зазирнувши всередину з правої сторони від входу до гаражного приміщення виявив транспортний засіб - мопед марки «Ventus», моделі VS50QT», чорного кольору, об`єм двигуна 49,9 сантиметрів кубічних, номер рами НОМЕР_2 .
У цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом мопедом марки «Ventus», моделі VS50QT».
Після чого ОСОБА_7 , реалізовуючи свої злочинні дії, направлені на повторне, незаконне заволодіння транспортним засобом - мопедом марки «Ventus», моделі VS50QT» та звернення його на свою користь, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає і його дії є ніким не поміченими, через незачинені ворота проник до середини гаражу, де, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викотив мопед з приміщення гаражу, тим самим ОСОБА_7 , шляхом проникнення до приміщення, повторно незаконно заволодів транспортним засобом мопедом марки «Ventus», моделі VS50QT», чорного кольору, об`єм двигуна 49,9 сантиметрів кубічних, номер рами НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 , чим спричинив останній матеріального збитку на суму 3346,86 грн.
ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
28 липня 2018 року, приблизно о 20-00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_4 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення майна, що належить гр. ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення майна, що належить ОСОБА_14 , ОСОБА_7 28 липня 2018 року, приблизно о 20.05 год., підійшов до домоволодіння АДРЕСА_4 , впевнився, що за ними ніхто не стежить та його злочинні дії залишаться ніким не помічені, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з метою проникнення на територію вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 через калитку проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де пройшов до будинку та через незачинені двері проник до приміщення домоволодіння АДРЕСА_4 . ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, повторно викрав з меблевої шафи майно, яке належить ОСОБА_14 , а саме: ударну дрель"Світязь" СДУ 850 РР, вартістю 511 грн. 34 коп., кутову шліфувальну машинку СКЛІ 15-125 ДР, вартістю 560 грн.50 коп..
Вийшовши із вищезначеного домоволодіння із викраденими вищевказаними електричними інструментами, ОСОБА_7 побачив на території домоволодіння велосипед марки "Україна", вартістю 1575 грн., що знаходився біля господарської будівлі, що знаходилась біля домоволодіння АДРЕСА_4 .
У подальшому ОСОБА_7 впевнився, що за ними ніхто не стежить та його злочинні дії залишаться ніким не помічені, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, викрав з території домоволодіння АДРЕСА_4 та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними злочинними діями, направленими на таємне, повторне викрадення чужого майна, викрав ударну дріль "Світязь" СДУ 850 РР, вартістю 511 грн. 34 коп., кутову шліфувальну машинку СКІП 15-125 ДР, вартість 560 грн.50 коп. та велосипед марки "Україна", вартістю 1575 грн., які належать ОСОБА_14 , чим спричинив останньому матеріальні збитки на загальну суму 2646 грн. 84 коп..
Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 28 липня 2018 року, приблизно о 22-00 годині, під`їхав на автомобілі марки «Рено», під керуванням водія ОСОБА_15 , який надавав ОСОБА_7 послуги перевезення (таксі), до домоволодіння АДРЕСА_4 , з метою викрадення чужого майна ОСОБА_14 .
Достовірно знаючи, що ОСОБА_14 знаходиться всередині будинку, ОСОБА_7 28 липня 2018 року, приблизно о 22-30 годині, повернувся до домоволодіння АДРЕСА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з метою проникнення на територію вказаного домоволодіння та відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_7 через незачинену калитку проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де пройшов до будинку та через незачинені двері проник до приміщення домоволодіння АДРЕСА_4 , і побачив, що ОСОБА_14 спить. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення майна, яке належить ОСОБА_14 , ОСОБА_7 пройшов до зальної кімнати, на тумбі під вікном побачив телевізор марки «Самсунг» та ТВ-тюнер "SIMAX"U2CSHD, взяв їх та з викраденим майном направився до виходу з будинку. В цей час ОСОБА_14 прокинувся від шуму, який почув в будинку, та побачив, як ОСОБА_7 , тримаючи в руках вищезазначені речі, що належать ОСОБА_14 , рухається з до виходу з будинку.
Розуміючи, що ОСОБА_7 викрав його майно, ОСОБА_14 почав кричати ОСОБА_7 , щоб той зупинився та повернув телевізор марки «Самсунг» моделі LE40D503F7Wта ТВ-тюнер "SIMAX"U2CSHD.
ОСОБА_7 зрозумів, що його протиправні дії стали помітними, у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, та він, скориставшись нагодою, усвідомлюючи, що його незаконні дії викриті, швидко вийшов з будинку, що належить ОСОБА_14 , та прослідував до автомобіля марки «Рено», під керуванням водія ОСОБА_15 , який надав ОСОБА_7 послуги перевезення (таксі) та не був обізнаний про злочинні дії останнього, так як надавав транспортні послуги ОСОБА_7 на власному автомобілі.
ОСОБА_7 діючи умисно, швидко поклав телевізор марки «Самсунг» моделі LE40D503F7W та ТВ-тюнер "SIMAX"U2CSHD на заднє пасажирське сидіння автомобіля марки «Рено», що знаходився біля вищевказаного будинку, не реагував на вимогу ОСОБА_14 повернути викрадене майно, усвідомлюючи, що ОСОБА_14 розуміє протиправний характер його дій, але ігноруючи цю обставину, з метою утримання викраденого майна при собі, сів до автомобіля під керуванням водія ОСОБА_16 та рушив до м. Тернівка Дніпропетровської області, після чого зник з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном, та розпорядився ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними, злочинними діями, направленими на відкрите, повторне викрадення чужого майна, відкрито викрав: телевізор марки «Самсунг» моделі LE40D503F7W, вартістю 1750 грн., та ТВ-тюнера марки "SIMAX"U2CSHD, вартістю 398 грн. 97 коп., які належать ОСОБА_14 , чим спричинив останньому матеріальні збитки на загальну суму 2148 грн. 97 коп.
Не погоджуючись з вказаним вироком перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2018 року більш суворим покаранням за цим вироком, визначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2018 року та призначити остаточне покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, що з вироку суду першої інстанції та матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 було засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з іспитовим строком 2 рік. У цьому провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 вчинив 04.01.2018 року, тобто до постановлення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2018 року, а кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 186 КК України та останній епізод крадіжки (ч. 3 ст. 185 КК України), він вчинив 28.06.2018 року, тобто після постановлення вказаного вироку. Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 , не розмежував стадій та порядку призначення покарання при застосуванні положень ст.ст. 70, 71 КК України, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Крім того прокурор вказує, що суд першої інстанції у порушення ст. 59 КК України під час призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, не вказав, яке саме майно підлягає конфіскації, а саме всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2018 року, тобто застосував порядок (принцип) призначення покарання, передбачений ст. 71 КК України, який застосовується виключно у випадках призначення покарання за сукупністю вироків, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_12 надала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілих, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та кваліфікацію кримінальних правопорушень, вказане не оспорюється в апеляційній інстанції.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів находить їх слушними.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, у цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком. Призначення покарання за сукупністю вироків, застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Тобто ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Натомість відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК : спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 1 рік.
В даному провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 вчинив 04.01.2018 року, тобто до постановлення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.04.2018 року, а кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 186 КК України та останній епізод крадіжки (ч. 3 ст. 185 КК України) він вчинив 28.06.2018 року, тобто після ухвалення вказаного вироку.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 , не розмежував стадій та порядку призначення покарання при застосуванні положень ст.ст. 70, 71 КК України, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Разом з тим, вказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків висловлена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа №511/37/16-к).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 припустився неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню і відповідно до ст. 420 КПК України, з урахуванням викладеного, вирок щодо обвинуваченого підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в частині призначення обвинуваченому покарання, а відповідно підлягає скасуванню і ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року про виправлення описки.
Щодо вимог в апеляції прокурора з приводу відсутності визначення у вироку яке саме майно підлягає конфіскації, то у даному випадку зазначення судом першої інстанції "з конфіскацією майна", не суперечить положенням ст. 59 КК України, і само по собі не є підставою для скасування чи зміни вироку в цій частині, однак, враховуючи, вищенаведений висновок апеляційного суду про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання і ухвалення нового вироку, колегія суддів вважає, можливим при визначенні покарання обвинуваченому врахувати вимоги прокурора з цього питання.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року про виправлення описки - скасувати.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року, більш суворим покаранням за цим вироком, визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4