Дата документу 13.02.2019 Справа № 314/72/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/72/19 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/784/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: п. 13-2 ч. 1 ст. 537 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року, якою задоволено подання начальника ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк 2 місяці, -

В С Т А Н О В И Л А:

8 січня 2019 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло подання начальника ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу.

Подання ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» обґрунтовано тим, що 28 грудня 2018 року о 6 год. 20 хв., під час сніданку ОСОБА_7 , перебуваючи в камері № 5 ДІЗО, відмовився вживати їжу, яку було приготовлено в їдальні установи та вимагав надати йому власні продукти харчування, при цьому він не дотримувався правомірних взаємовідносин з представниками адміністрації, вживав нецензурні та жаргоні слова, перешкоджав виконанню представниками адміністрації установи своїх службових обов`язків та звертався до них з проханням виконання незаконних дій.
Вказаними діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 107, п. 10 ч. 4 ст. 107 КВК України та п.п 2.1, 2.4 розділу ІІ «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» Наказу № 2823/5 від 28 серпня 2018 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» в частині необхідності дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та виконувати всі законні вимоги персоналу установи, а також заборони вживати нецензурні і жаргоні слова та чинити опір законним діям персоналу установи, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків.
Своє рішення про задоволення подання про застосування до ОСОБА_7 стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений порушує встановлені правила поведінки та розпорядку дня, має 64 стягнення, які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, заохочень не має, підтримує взаємовідносини із засудженими негативної спрямованості, не реагує на критику у свою адресу, до представників адміністрації проявляє грубість, а з наявних в матеріалах провадження доказів вбачається, що 28 грудня 2018 року він дійсно вчинив поступок, який полягав у недотриманні правомірних взаємовідносин з представниками адміністрації, вживанні нецензурних та жаргонних слів.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 фактично просить ухвалу суду скасувати, а в обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не викликав в судове засідання свідків, не надав можливості ознайомитися з матеріалами провадження, не встановив доказів на підтвердження його винуватості, не взяв до уваги і належним чином не оцінив доводи сторони захисту.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання про застосування до засудженого стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що досліджений в судовому засіданні відеозапис не може бути доказом, оскільки з нього залишається незрозумілим те, хто саме та коли був на ньому зафіксований.

Також зазначає, що засуджений ніяких правил не порушував, представникам адміністрації виконувати свої обов`язки не перешкоджав, опору персоналу установи не чинив, натомість, одноразова добровільна відмова від прийняття їжі засудженим не являється порушенням правил внутрішнього розпорядку.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на кількість наявних у засудженого стягнень, оскільки обставини, за яких він їх отримав, відбулися до 28 грудня 2018 року і жодним чином не підтверджують відмову від прийняття їжі та перешкоджання персоналу виконувати свої обов`язки.

До судового засідання апеляційного суду захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 не з`явився, причини неявки не повідомив, із заявою про відкладення розгляду апеляційних скарг на адресу апеляційного суду не звернувся.

Засуджений ОСОБА_7 не заперечував проти розгляду апеляційних скарг без участі його захисника в судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав подані апеляційні скарги без доповнень, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив надані йому докази, належним чином їх оцінив та прийшов до вірного висновку, що подання адміністрації установи виконання покарань про переведення засудженого до приміщення камерного типу підлягає задоволенню, оскільки дане грубе порушення він допустив вже перебуваючи в ПКТ і інші заходи дисциплінарного впливу на нього не діють, про що свідчить наявність у нього 64 непогашених стягнень та відсутність заохочень, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень п. 13-2 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у вигляді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночні камери) вирішується судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Відповідно до ст. 131-1 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Частиною 9 ст. 134 КВК України передбачено, що стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.

З огляду на ч. 3 ст. 107, ч. 4 ст. 107 КВК України та розділу ІІ «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» Наказу № 2823/5 від 28 серпня 2018 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», в яких зазначені покладені на засуджених обов`язки та встановлені заборони, засуджені, окрім іншого, зобов`язані: дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; їм забороняється вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, українець, громадянин України, маючий середню технічну освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 України і засуджений до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 серпня 2016 року.

Під час тримання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» з 19 серпня 2016 року по 10 лютого 2017 року характеризувався посередньо, порушував вимоги режиму тримання, мав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 10 лютого 2017 року, за період відбування покарання порушує вимоги режиму відбування покарання, має 64 стягнення, заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», засуджений характеризується виключно негативно.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований з незалежних від нього причин. За характером нецілеспрямований та легковажний. Підтримує взаємовідносини із засудженими негативної спрямованості. Неадекватно реагує на критику на свою адресу. У відношенні до представників адміністрації проявляє грубість. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце і приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності в їх самостійному виконанні. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Вину у вчиненому злочині визнає, але з метою отримання поблажливості (а.с. 23-24).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 64 стягнення, в тому числі, 22 рази у вигляді поміщення до ДІЗО (а.с. 25-28).

З психологічної характеристики психолога установи вбачається, що ОСОБА_7 знаходиться на профілактичному обліку як схильний до членоушкодження (а.с. 29).

З довідки начальника оперативного відділу установи від 4 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 перебуває на оперативно-профілактичному обліку як схильний до втечі та схильний до нападу (а.с. 30).

Відповідно до висновку начальника відділення СПС майора внутрішньої служби ОСОБА_9 від 4 січня 2019 року, надавши характеристику засудженому ОСОБА_7 та скоєному ним порушенню режиму відбування покарання, яке виразилось в недотриманні правомірних взаємовідносин з представниками адміністрації, вживанні нецензурних та жаргонних слів, перешкоджанні виконанню представниками адміністрації установи своїх службовим обов`язків, він вирішив клопотати перед дисциплінарною комісією про застосування до засудженого дисциплінарного стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу без виводу на роботу (а.с.12-14).
Врахувавши, що усі застосовані до засудженого ОСОБА_7 заходи виховного впливу дієвого результату не дали, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон, яке мало місце 28 грудня 2018 року, члени дисциплінарної комісії одноголосним рішенням постановили направити подання до суду про переведення ОСОБА_7 до приміщення камерного типу строком на 2 місяці (а.с. 6-8).
Разом з тим, факти, які викладені в поданні, підтверджуються як дослідженим в суді першої інстанції відеозаписом, так і рапортами співробітників колонії (а.с. 11, 15-17, 20).

Актом від 28 грудня 2018 року встановлено, що ОСОБА_7 відмовився від надання пояснень щодо обставин, викладених в поданні, до того ж, згідно акту від 4 січня 2019 року він відмовився ставити підпис в повідомленні про дату, місце та час засідання дисциплінарної комісії (а.с. 10, 18).

Дослідивши вказані обставини та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про застосування до засудженого ОСОБА_7 стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 2 місяці, оскільки кількість порушень, допущених засудженим під час відбування покарання свідчить про їх систематичність, а виключно негативна характеристика по місцю відбування покарання свідчить про те, що він у вчиненому не розкаявся, на шлях виправлення не став і до цього не прагне.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги засудженого про те, що визнаючи його винуватим у вчиненні дисциплінарного проступку, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги наявні в матеріалах провадження докази та відкидає доводи захисту.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 з приводу того, що суд першої інстанції не викликав у судове засідання свідків та не ознайомив його з матеріалами провадження, оскільки як вбачається з мотивувальної частини ухвали та аудіозапису судового засідання, суд узгодив із засудженим та його захисником порядок дослідження доказів, і жодних клопотань про необхідність виклику свідків для допиту, так само як і клопотань про ознайомлення з матеріалами провадження в порядку ч. 2 ст. 317 КПК України, вони не заявляли.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги захисника засудженого з приводу того, що суд не міг враховувати відеозапис як доказ, оскільки на ньому зафіксовано, за яких обставин засуджених порушив порядок відбування покарання, проведення відеозйомки підтверджується актом від 28 грудня 2018 року, і враховуючи те, що вказане провадження не є кримінальним провадженням в розумінні КПК України, для підтвердження факту проведення зйомки достатньо вищевказаного акту, до того ж, сам засуджений не заперечував факт проведення відеозйомки.
Доводи захисника засудженого про те, що одноразова добровільна відмова від прийняття їжі не є порушенням правил внутрішнього розпорядку, на правильність висновків суду не впливають, оскільки як вбачається з подання та мотивувальної частини ухвали, відмову вживати їжу ОСОБА_7 в провину не ставили, і вказана обставина лише в подальшому стала наслідком для невиконання засудженим покладених обов`язків та порушення встановлених заборон, які полягали у недотриманні правомірних взаємовідносин з представниками адміністрації та вживанні нецензурних і жаргонних слів.
Суд апеляційної інстанції не може погодитись і з доводами захисника засудженого щодо необґрунтованого посилання на кількість наявних у ОСОБА_7 стягнень, оскільки ці обставини характеризують його особу, і суд повинен враховувати їх, вирішуючи питання про доцільність застосування стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу.

З огляду на викладене, та беручи до уваги те, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово порушував режим утримання та встановлений порядок відбування покарання, за що 64 рази піддавався дисциплінарним стягненням, при цьому до нього застосовувалися різні види стягнень, однак останній належних висновків для себе не зробив і знов допустив порушення встановленого порядку відбування покарань у вигляді недотримання правомірних взаємовідносин з представниками адміністрації, вживання нецензурних та жаргонних слів, перешкоджанні виконанню представниками адміністрації установи своїх службовим обов`язків, а також враховуючи безуспішність застосування до засудженого інших заходів впливу, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що до засудженого ОСОБА_7 слід застосувати стягнення у вигляді переведення його до приміщення камерного типу на строком на два місяці.

Наведене у взаємозв`язку із рішенням дисциплінарної комісії виправної колонії, затвердженої начальником ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_7 стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого та його захисника та скасування ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року, якою задоволено подання начальника ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк 2 місяці, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4