Ухвала
Іменем України

06 травня 2019 р.

м. Київ
Провадження № 51-1388 ск 19
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 березня 2019 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 31 січня 2019 року,
встановив:
ОСОБА_4 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою про перегляд зазначених судових рішень.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.
У межах цього строку ОСОБА_4 повторно звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Проте, як видно зі змісту скарги, вимог ст. 427 КПК України у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Суд касаційної інстанції є судом права. Відповідно до приписів ст. 433 КПК України цей суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК України є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, усупереч цим положенням процесуального закону, ОСОБА_4 у повторній скарзі не навела в аспекті статей 412-414 КПК України обґрунтування незаконності ухвали Харківського апеляційного суду від 05 березня 2019 року та необхідності її скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Також прохання до суду касаційної інстанції про скасування оскаржуваного судового рішення та постановлення нового рішення не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право приймати суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім цього, ОСОБА_4 у повторній скарзі знову порушує питання про поновлення строку касаційного оскарження і скасування вироку Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2013 року, який не являється предметом перегляду у даному касаційному провадженні.
Таким чином, у наданий строк ОСОБА_4 недоліки касаційної скарги не усунула, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її слід повернути.
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути ОСОБА_4 її касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 березня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3