УХВАЛА
про призначення судового розгляду
27 березня 2019 рокуСправа №451/347/19
Провадження № 1-кп/451/92/19

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000675 від 29.12.2018 року, який 8 березня 2019 року надійшов від Прокуратури Львівської області про обвинувачення ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

встановив:

Дане кримінальне провадження підсудне Радехівському районному суду Львівської області.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду вважає, що підстав для закриття провадження, прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст.314 КПК України, немає.

Направлені до суду прокурором обвинувальний акт та інші матеріали, відповідають вимогам КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав суду письмове клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою.

В клопотанні зазначає, що ОСОБА_5 обгунтовано обвинувачується у тому, він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України. В результаті порушення Правил дорожнього руху він вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого настала смерть. Після наїзду на пішохода, водій ОСОБА_7 в порушення вимог Р.2 п. 10 в),д) ПДР не зупинивши свій транспортний засіб, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди та не повідомивши про пригоду орган поліції, з місця події поїхав та в подальшому був затриманий працівниками поліції. Обгрунтоване обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.12.2018 року з фото таблицею до нього; протоколами допитів потерпілої ОСОБА_8 , свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; висновком токсикологічної експертизи №468/2019 від 31.01.2019 року; висновком транспортно - трасологічної експертизи №1/95 від 11.02.2019 року; висновком автотехнічної експертизи №1/95 від 08.02.2019 року; висновком судово-медичної експертизи №40/18 від 01.02.2019 року; висновоком автотехнічної експертизи №1/205 від 15.02.2019 року. З урахуванням наведеного, а також того, що ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, покарання за який передбачено безальтернативне у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років; обвинувачується у вчиненні злочину за обставин, що обтяжують покарання в стані алкогольного сп`яніння; місце пригоди до приїзду працівників поліції залишив, та місце перебування його було встановлено працівниками поліції; суворість покарання, яке йому буде призначене, за умови доведення його вини, тому на думку прокурора є достатні підстави вважати, що продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, а відтак є усі підстави для задоволення клопотання. Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає, оскільки такий не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, так як такий після скоєння ДТП з місця пригоди поїхав, не надавши допомоги потерпілому. Обмеження конституційних прав обвинуваченого у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу є виправданим, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який призвів до загибелі людини.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_6 , визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся. Просив суд обрати йому більш м`який запобіжний захід, оскільки він хотів би повернутись на роботу з метою відшкодування шкоди потерпілим. Окрім цього, він уклав договір із потерпілою ОСОБА_8 (дружиною загиблого) на добровільне відшкодування шкоди та має намір забезпечити житлом малолітнього сина загиблого.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 подав суду письмове заперечення щодо продовження строку тримання під вартою.

В запереченні зазначає, що відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. ОСОБА_5 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, має постійне місце проживання, частково відшкодував шкоду потерпілим та визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції. У рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами. Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стороною обвинувачення не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що в майбутньому ОСОБА_5 спробує уникнути слідства та суду чи будь- яким чином перешкоджатиме встановленню істини при розгляді цієї справи. Крім того, прокурор у клопотанні посилається на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років та усвідомлює суворість покарання, а отже існує ризик передбачений ст.177 КПК України, зокрема, те що обвинувачений може втекти. Дана обставина не є достатньою для продовження тримання особи під вартою. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»). Крім цього, звертаю увагу на те, що форма вини даного складу злочину необережність, а не умисел, тому навіть при застосуванні верхньої межі санкції, враховуючи норми чинного законодавства, цілком реальним є фактичне відбуття чотирьох років у колонії мінімального рівня безпеки. Відтак, ризик реального покарання не є настільки великим, щоб викликати у обвинуваченого непереборне бажання жити на нелагальному положенні все життя з постійним ризиком бути пійманим та засудженим, оскільки сам підсудний має стійкі соціальні зв`язку, не судимий, відшкодував шкоду потерпілій в значній сумі, є особою молодого віку. Звертав увагу суду, що особливістю розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою є те, що сторона обвинувачення в силу вимог ст.199 КПК України зобов`язана у клопотанні зазначити нові обставини, що ризик не зменшився або з`явилися нові ризики. Такі обставини стороною обвинувачення наведені не були. Підтвердженням цього є те, що дане клопотання є ідентичним клопотанню, яке заявлялося 22.02.19 року у Галицькому районному суді. Обставинами, які змінилися з моменту обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді перебування під вартою на час розгляду даного клопотання є те, що обвинувачений примирився з потерпілою ОСОБА_11 , а також, те що обвинувачений взяв на себе письмові зобов`язання утримати малолітнього сина потерпілої. Крім цього, новою обставиною є те, що під час досудового розслідування було допитано оперативного працівника, який підтвердив, що підсудний наближався до відділку поліції після ДТП, якому і про вищевказане повідомив, а відтак та обставина, що він переховувася від працівників поліції, які його затримали не грунтується на доказах. Дані обставини не були відомі суду під час вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки на той час оперативного працівника не було допитано. За таких обставин у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу взяття під варту відносно ОСОБА_5 на думку захиснику необхідно відмовити та застосувати відносно останнього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням того, що він має постійне місце проживання, одружений, уклав з потерпілою стороною ОСОБА_11 (дружиною загиблого) угоду про добровільне відшкодування шкоди на утримання малолітнього сина та що даний договір в силу вимог ст.209 ЦК України та умов самого договору потребує нотаріального посвідчення. Обставина, щодо відшкодування шкоди має вирішальне значення в силу вимог вказаних у правовій позиції, яка викладена ВСУ у постанові від 31.03.2016 року з приводу застосування ст.286 КК України, зокрема, що існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільством (публічними) інтересами настільки, що їх волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті. Суд має розглядати дане клопотання через призму дотримання прав та інтересів самих потерпілих, із доданих доказів вбачається, що він, як захисник обвинуваченого за його дорученням частково відшкодував шкоду ОСОБА_8 та направив поштовим переказом кошти ОСОБА_6 (матері загиблого). Просив змінити запобіжний захід ОСОБА_5 з перебування під вартою на домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_8 27 березня 2019 року подала суду письмове клопотання про проведення підготовчого судового засідання у її відсутності та у разу розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , просила суд змінити такий на домашній арешт, щоб він мав можливість працювати і утримавати її сина, а також виконати інші взяті на себе зобов`язання. Також просила суд врахувати, що з метою захисту інтересів дитини нею укладено з обвинуваченим договір на добровільне відшкодування шкоди для утримання дитини, який необхідно нотаріально посвідчити для забезпечення його виконання.

Потерпіла ОСОБА_6 вона бажає, щоб обвинувачений поніс покарання, за вчинене, підтримує думку прокурора. Внукові квартира не потрібна, а якщо потерпілій ОСОБА_8 (невістці) потрібна, то нехай обвинувачений їй її придбає.

Вислухавши доводи прокурора в обґрунтування поданого клопотання, заперечення обвинуваченого та його захисника, пояснення потерпілої, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд робить наступні висновки.

Суд встановив, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26.02.2019 року ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 28 березня 2019 року.

За правилами частин 1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

У п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» вказано зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України».

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»). Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Із врахуванням мотивів, викладених у зверненому до суду клопотанні та відповідних обґрунтувань з цього приводу прокурора у судовому засіданні, суд приходить до переконання, що такі ґрунтуються виключно непідтвердженими фактами, без належного підтвердження наявності у кримінальному правопорушенні хоча б одного із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Приймаючи до уваги наведене, вважаю, що прокурором в судовому засіданні доведено обставину, передбачену п.1 ч.1 ст.194 КПК України та частково - обставину, передбачену п.2 ч.1 ст.194 КПК України, але ним не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

Частиною 4 статті 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Суд враховує, що на даний час ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Суд встановив, що обвинуваченим з потерпілою укладено договір на добровільне відшкодування шкоди на утримання малолітнього сина 27 березня 2019 року, захисником обвинуваченого ОСОБА_4 на виконання умов цього договору частково відшкодовано потерпілій ОСОБА_12 (дружині загиблого) 189 тисяч гривень, що підтверджується розпискою.

Окрім цього, суду подано копії квитанції про переказ грошових коштів ОСОБА_13 в розмірі 14 тисяч 500 гривень 26 березня 2019 року та в розмірі 14 тисяч 500 гривень 27 березня 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частино першою цієї статті цієї статті.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи вимоги ст.5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», обставини злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який одружений (свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1 від 27.01.2018 року), має зареєстроване постійне місце проживання (довідка Павлівської сільської ради №503 від 26.03.2019 року), місце праці (довідка ФОП ОСОБА_14 від 29.12.2018 року), позитивно характеризується як за попереднім місцем праці (характеристика ТзОВ «Радехівський цукор» №9 від 09.01.2019 року) так і за місцем проживання (характеристика Павлівської сільської ради №12 від 9.01.2019 року), враховуючи заяву потерпілої ОСОБА_15 , яка просить в інтересах малолітнього сина надати можливість забезпечити посвідчення договору в нотаріальному порядку, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно відмовити та застосувати обвинученому більш м`який запобіжний захід, зокрема у виді домашнього арешту строком на 60 днів, строк дії якого обчислювати з 28 березня 2019 року, надавши можливість посвідчити договір на добровільне відшкодування від 27.03.2019 року в нотаріальному порядку в інтересах малолітньої дитини на його утримання та надати можливість обвинуваченому забезпечити житлом малолітнього сина загиблого.

Під час підготовки до судового розгляду, визначивши дату та місце проведення судового розгляду, з`ясувавши необхідність проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчинивши всі необхідні дії, суд завершує підготовку до судового розгляду.

Керуючись ст.ст.94,110,132,176-178,181,183,194,195,314-316,370,372 КПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , відмовити.

Застосувати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, одруженого, з повною середньою освітою, не депутата, раніше не судимого, жителю АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 :

1) прибувати до суду на його виклики за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, а саме: АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду з 22 години вечора до 6 години ранку;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) не відвідувати місця, де продаються спиртні напої не розлив;

5) не спілкуватися з особами, які є потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні зі сторони обвинувачення;

6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи (при наявності), що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Контроль за виконанням ухвали доручити начальнику Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУ НП України у Львівській області.

Призначити судовий розгляд обвинувального акту по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у відкрите судове засідання на 5 квітня 2019 року на 15 годину в приміщенні Радехівського районного суду Львівської області (в залі судових засідань) за адресою: м. Радехів, вул. Львівська, 14А.

Судове засідання провести з участю прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 та потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора задовольнити, викликати в судове засідання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 .

Звільнити ОСОБА_5 з під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає, виконується негайно та набирає законної сили з дня її постановлення.

ГоловуючийОСОБА_1