ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1394/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/140/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільненняПенцова ОСОБА_8 від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

ВирокомКиївськогорайонного суду районного суду м.Харковавід 14.04.2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,засуджено за ст.ст.186 ч.2, 70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.
Строк відбування покарання рахується з 13 серпня 2015 року.
Зараховано в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 13.08.2015 року по 19.10.2015 року та з 09.02.2016 року по 14.04.2016 року.
Вирок набрав законної сили 16 травня 2016 року.
Початок строку відбування покарання 13 серпня 2015 року.
Кінець строку відбування покарання 28 лютого 2019 року.
Заявник ОСОБА_9 до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільненнязасудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Київськогорайонного суду районного суду м.Харкова від 14.04.2016 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2018року відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на даний час засуджений ОСОБА_10 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення, оскільки за весь час відбування покарання ОСОБА_7 має два заохочення, характеризується посередньо, до праці ставиться посередньо, ініціативи не проявляє, до участі у реалізації програми диферинційованого впливу ставиться без зацікавленості, а саме по собі відбуття засудженим 2/3 строку покарання не є безумовною підставою для застосування норм ст.81 КК України.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2018 року, застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування своєї вимог ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він заохочувався адміністрацією установи два рази, стягнень не має, працевлаштований до промислової зони установи, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, на профілактичному обліку установи не перебуває, на даний час відбув 2/3 строку покарання.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження,колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 раніше судимий: 1)08.05.1998 року вироком Ленінського районного судум.Харкова за ч.2ст.206 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі; 2) 03.07.2000 року вироком Червонозаводського районного судум.Харкова за ст.ст.215-3 ч.2, 208, 42, 45 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки та штрафу 130 грн.; 3) 18.08.2005 року вироком Дзержинського районного судум.Харкова за ст.ст.190 ч.2, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 4) 18.04.2008 року вирокомДергачівського районного суду Харківської області за ст.ст.128, 75, 76 КК України (в редакції 2001 року) до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік; 5) 29.09.2010 року вироком Ленінським районного судум.Харкова за ст.ст.185 ч.1, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, 19.04.2013 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 21 день; 6) 02.10.2014 року вироком Ленінським районного судум.Харкова за ст.ст.185 ч.2, 71 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі; 7) 27.11.2014 року вирокомОрджонікідзевським районного судум.Харкова за ст.ст.185 ч.2, 71 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі; 7) 17.09.2015 року вироком Київським районного судум.Харкова за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Київськогорайонного суду районного суду м.Харкова від 14.04.2016 року, за яким його засуджено за ст.ст.186 ч.2, 70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 13 серпня 2015 року. Зараховано в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 13.08.2015 року по 19.10.2015 року та з 09.02.2016 року по 14.04.2016 року.
Вказані дані ніким не оспорюються.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Відповідно до характеристики на засудженого, ОСОБА_7 за час тримання в слідчому ізоляторі м. Харкова характеризувався негативно, мав три стягнення, які вже погашені , заохочень не мав. З 03.06.2016 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія(№ 100)», в якій за час відбування характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, заохочувався двічі з метою стимулювання право слухняної поведінки, стягнень не має.
Апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що він працює, а також наявності даних про те, що він належним чином дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання у виправній установі, а саме у Темнівській виправній колонії (№ 100), не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоцільності його умовно-дострокового звільнення, враховуючи те, що засуджений раніше неодноразово засуджувався та вже звільнявся від відбування призначеного покарання умовно-достроково і з випробуванням, але знову вчинив новий умисний, тяжкий злочин, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку засудженого та небажання ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим таке звільнення ОСОБА_7 , на підставі ст. 81 КК України, від відбування покарання не буде ефективним.
Крім цього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за весь час відбування покарання засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення, а тому незрозуміло якою буде його поведінка у разі умовно-дострокового звільнення.
Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, на період звернення з відповідним клопотанням.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, та відсутності беззаперечних та переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про виправлення засудженого.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженнюу касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді