У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши, за матеріалами кримінального провадження №0000199, апеляційну скаргу прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Довге Іршавського району Закарпатської області, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, перебуває у незареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий 18.02.2016 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України

учасники судового провадження

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.

Вироком суду ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю вчинення ним вказаних злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор просить:
- вирок скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону;

- ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2, 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, призначивши таке покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду від 18.02.2016 року та призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Посилається на те, що висновок суду першої інстанції про визнання протоколу слідчого експерименту від 10.03.22016 року недопустимим доказом не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує на те, що під час судового розгляду в якості одного з основних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 прокурором надано протокол проведення слідчого експерименту від 10.03.2016 року за участю ОСОБА_6 із відеозаписом. Зазначає, що слідчу дію проведено у відповідності зі ст.ст. 223, 240 КПК України з дотриманням усіх прав обвинуваченого ОСОБА_6 , у т.ч. права на захист, яким він не скористався. Звертає увагу, що з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_6 в присутності двох понятих без тиску та підказок з боку співробітників правоохоронних органів розповідає та показує обставини вчинення ним кримінальних правопорушень.

Зазначає, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були понятими під час проведення слідчого експерименту, під час допиту в суді першої інстанції підтвердили добровільність надання обвинуваченим ОСОБА_6 показань щодо способу заволодіння речами та транспортними засобами, механізму проникнення до приміщень, розташування предметів.

Стверджує, що судом проігнорований факт виявлення викраденого майна на тому місці, на яке вказав ОСОБА_6 , що, на думку апелянта, свідчить про причетність до вчинення злочину обвинуваченого.

Також вказує, що судом належним чином, тобто із посиланням на законодавчу норму, не вмотивоване рішення про визнання недопустимими доказами заяви про добровільну видачу ОСОБА_6 ключів від автомобіля «ВАЗ 2101» та заяви про видачу автомобільних ключів та акумулятора від мопеда.

На думку апелянта вказані заяви свідчать про причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до злочинів.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не був отриманий незаконним шляхом.

Вказує, що вина ОСОБА_6 підтверджується даними протоколу та відеозапису проведення слідчого експерименту від 10.03.2016 року; показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; заявами за підписом обвинуваченого про видачу ним працівникам поліції автомобільних ключів, акумулятора.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 01 березня 2016 року приблизно о 23.00 годині, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, відкривши вхідні ворота, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , пройшов вглиб двору, де за будинком побачив металевий гараж, відсунув засув воріт та пройшов до приміщення гаражу, з якого, шляхом власноручного транспортування, викотив за територію домоволодіння мопед марки «MARTIN» без реєстраційного номера вартістю 7 000 грн., який належить на праві приватної власності ОСОБА_13 Намагаючись завести мопед, власноручно докотив його до Парутинської ЗОШ, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Миколаївська, 12-а, де залишив біля паркану. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 7 000 грн.

Крім того, ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що 01 березня 2016 року у невстановлений час, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля Парутинської ЗОШ, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Миколаївська, 12-а, з мопеду марки «MARTIN», що належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , таємно викрав автомобільний акумулятор марки «STAYER» вартістю 1 000 грн., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 1 000 грн.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що в ніч з 01 березня 2016 року на 02 березня 2016 року, у невстановлений час, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою доїхати до с. Солончаки Очаківського району Миколаївської області, діючи повторно, відкривши ворота гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_3 , проник до гаражу, з якого, шляхом власноручного транспортування, викотив на територію домоволодіння автомобіль марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 25 000 грн., який на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , завів автомобіль ключами, які перебували в транспортному засобі, та утримуючи при собі вказаний автомобіль, з місця події зник, розпорядившись автомобілем на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 25 000 грн.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що в ніч з 01 березня 2016 року на 02 березня 2016 року у невстановлений час, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, через ворота, які він відкрив, раніше вчиняючи незаконне заволодіння транспортним засобом, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де з приміщення гаражу викрав майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , а саме: дрель марки «Блек-декер» вартістю 2 645 грн., болгарку марки «Riber-Profi» вартістю 645 грн., набір торцевих головок вартістю 1 500 грн., 2 пари захисних окулярів вартістю 50 грн. кожні, задній амортизатор від автомобіля «Фольцваген» вартістю 300 грн.. після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 5 190 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням в приміщення; за ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, з проникненням в приміщення.

Виправдовуючи ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, суд першої інстанції в основу виправдувального вироку поклав показання обвинуваченого, який своєї вини не визнав в повному обсязі, а також послався на показання свідків сторони захисту ОСОБА_12 та ОСОБА_15 .

Суд не врахував показання потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , зазначивши, що вказані особи не підтвердили безпосередню причетність обвинуваченого до скоєння злочинів.

Не визнав суд й достовірними доказами письмові матеріали, а саме: протокол огляду місця події від 02.03.2016 року; дві заяви ОСОБА_6 про видачу ним працівникам поліції викрадених речей від 07.03.2016 року; протокол огляду місця події від 07.03.2016 року; протокол огляду предметів (мопеда) від 08.03.2016 року, зазначивши, що вказані матеріали кримінального провадження не є доказами вчинення злочинів саме ОСОБА_6 .

Суд послався на положення ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 10, 11 Загальної декларації прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права.

Суд першої інстанції зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілих та у заволодінні транспортними засобами викликає обґрунтовані сумніви і на переконання суду не доведена в суді прокурором, тому, оцінюючи досліджені по справі докази у їх сукупності з точки зору допустимості, достовірності і достатності, прийшов до переконання, що вони не доводять беззаперечно пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, та заслухавши технічні засоби фіксування, апеляційний суд зазначає, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, було проведено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції за наступних обставин.

З аналізу виправдувального вироку суду випливає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність того, що кримінальні правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_6 не узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження. Виправдовуючи ОСОБА_6 за ч. 2,3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, суд 1 інстанції пред`явлене обвинувачення в повному обсязі не перевірив, не дав належної оцінки доказам по справі та належним чином своє рішення не мотивував.

За змістом ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, з вироку суду першої інстанції вбачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону та роз`яснень Верховного Суду України судом не дотримані. Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд в порушення вимог ст. 94 КПК України оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, а тому висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним даним, дослідженим судом в ході розгляду справи.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, обмежився лише викладенням показань обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , письмових доказів та прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 за не доведеністю його участі у вчиненні інкримінованих йому злочинів, посилаючись на те, що потерпілі та свідки не підтвердили безпосередню участь обвинуваченого у вчиненні цих злочинів.

Однак таке рішення суду про невинуватість ОСОБА_6 було прийнято без повного та всебічного дослідження матеріалів справи, без належного аналізу всіх здобутих у справі доказів, без наведення відповідного спростування пред`явленого обвинувачення. Оцінюючи ці свідчення, суд обмежився формальною вказівкою на те, що вони не доводять причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину.

При цьому, суд першої інстанції у вироку жодний доказ по справі не піддав конкретному і категоричному аналізу і оцінці у порівнянні з іншими доказами на суперечливість чи узгодженість, з викладанням своїх міркувань з приводу прийняття доказів обвинувачення чи їх відхилення як недостатніх і недопустимих, а також тих доказів на підставі яких суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 ..

Більш того, суд не дав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, факту виявлення під час слідчого експерименту викраденого майна на тому місці, на яке вказав сам обвинувачений, передчасно визнавши цей доказ недопустимим. Крім того, суд не дав оцінки і заявам про добровільну видачу ОСОБА_6 автомобільних ключів «ТОРЕХ» та від автомобіля ВАЗ 2101, акумулятора марки «Stayer», які належать потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , формально констатувавши свої висновків, посилаючись на недопустимість цих доказів.

Не перевірив суд й доводи виправданого щодо застосування до нього недозволених методів досудового слідства, прийнявши рішення про відмову в задоволені такого клопотання захисника, що не ґрунтується на вимогах закону, тому доводи апелянта щодо оцінки доказів неповно, не вірно, не в їх сукупності є правильними.

За таких обставин вирок суду не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону та є обґрунтованим. Судом першої інстанції не дотримані вимоги ст. 370 КПК України про ухвалення законного та обґрунтованого вироку, що відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення.

Тому, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, застосовуючи положення ч.6 ст. 9 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити частково апеляційну скаргу прокурора в частині скасування вироку, скасувавши вирок, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи, суду необхідно усунути вказані порушення закону, повно і об`єктивно дослідити всі фактичні обставини справи, дати їм правильну юридичну оцінку, постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив :

Апеляційну скаргу прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: