Справа № 443/346/16-к
Провадження № 1-кп/456/17/2019
ВИРОК

іменем України

18 березня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Монастирець Жидачівського району Львівської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , не працюючого, з повною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

встановив:

ОСОБА_3 12.12.2015, близько 10 год 00 хв, поблизу подвір`я за місцем свого проживання в с. Монастирець Жидачівського району Львівської області, під час сварки з сусідом ОСОБА_5 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс удар дерев`яною палицею ОСОБА_5 в область голови, а після того, як ОСОБА_5 присів і прикрив голову руками, наніс йому палицею декілька уларів по тілу та лівій руці, в результаті чого заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 , передбачена частиною 1 статті 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину по пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КК України не визнав, суду пояснив, що 12.12.2015 він перебував на подвір`ї свого господарства в с. Монастирець, коли повз проходив його сусід ОСОБА_5 . Між ними виникла сварка через пшеницю, яку ОСОБА_5 йому нищить. Коли ОСОБА_5 зайшов на його подвір`я, він взяв палицю та вдарив один раз нею ОСОБА_5 по руці. Після цього вони розійшлися. По голові він ОСОБА_5 не бив. Удар наніс через те, що потерпілий зайшов до нього на подвір`я та йшов до нього, будучи агресивно налаштованим. Потерпілий розмахував руками та засунув руку в кишеню, в зв`язку з чим він подумав, що ОСОБА_5 має ніж. Також, удар наніс через те, що ОСОБА_5 пошкодив його пшеницю.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_5 , за змістом яких 12.12.2015 він проходив повз господарство ОСОБА_3 , на якому перебував сам ОСОБА_3 . В цей момент ОСОБА_3 спитав його чи довго він буде ходити його територією, після чого взяв палицю, яка стояла біля нього (довжиною приблизно 3 метрів) та наніс нею йому удар по голові, від якого він впав. Потім наніс удари палицею по руці, а також штовхав нею в груди. Всього було нанесено приблизно 7 ударів. На подвір`я до обвинуваченого він не заходив;

показаннями свідка ОСОБА_8 , за змістом яких близько 10 год 12.12.2015 чоловік пішов на пошту стежкою повз подвір`я обвинуваченого та городи. Перебуваючи у вбиральні чула, що ОСОБА_9 говорив до чоловіка чи довго той буде ходити по його території. Вийшовши на вулицю побачила як ОСОБА_9 наносить палицею удари чоловікові по голові та рухах. Палка була досить груба. Це все відбувалося за межами подвір`я, на стежці біля огорожі. Відносини між чоловіком і ОСОБА_3 погані, неприязні;

рапортами від 12.12.2015, повідомленням про прийняття і реєстрації заяви, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (м.к.п.4, 7, 8, 9, 11), які підтверджують повідомлення ОСОБА_5 та фельдшером Журавнівської МЛ орган ОВС про отримані ОСОБА_5 тілесні ушкодження;

висновком експерта №187/15 від 30.12.2015 (м.к.п.13), відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено закритий перелом лівої ліктьової кістки, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я; синець на правій руці та лівій боковій поверхні грудної клітки, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів чи при ударі об такі і могли виникнути 12.12.2015;

протоколом огляду предметів (м.к.п.54), згідно з яким оглянуто палицю довжиною 1,90 м, діаметром 20 мм;

протоколом проведення слідчого експерименту (м.к.п.57-59), під час якого ОСОБА_3 відтворив обставини нанесення 12.12.2015 в с. Монастирець Жидачівського району удару палицею по лівій руці вище ліктя потерпілому ОСОБА_5 .

Оцінюючи здобуті в кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої, при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.

Так, показання потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 є чіткими, послідовними, логічними та узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. Показання дані потерпілим та свідком безпосередньо у судовому засіданні за присутності обвинуваченого та його захисника.

Досліджені документи та висновок експерта є процесуальними джерелами доказів відповідно до вимог частини 2 ст. 84 КПК України, отримані в порядку, передбаченому КПК України, а саме:

внаслідок проведення компетентною особою (слідчим) передбачених КПК України слідчої дії огляду предмета відповідно до вимог ст. 237 КПК України, слідчого експерименту відповідно до вимог ст. 240 КПК України;

експертиза проведена на підставі постанови слідчого, що відповідає вимогам норм КПК України, дійсних на час ухвалення такої постанови.

Зазначені докази не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки містять інформацію, яка відповідає дійсності. В своїй сукупності докази є достатніми та взаємопов`язаними між собою.

Вищенаведені докази суд визнає належними та допустимими, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_3 та позиції сторони захисту про те, що обвинувачений наніс потерпілому удар по руці через побоювання та з метою захисту від потерпілого, тобто діяв в стані необхідної оборони, оскільки такі не узгоджуються з дослідженими доказами, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами і не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження.

Суд зазначає, що об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КК України характеризують: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 наніс удар палицею по руці потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок чого заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Злочин є закінченим, оскільки настали наслідки, передбачені частиною 1 ст. 122 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 є суб`єктом злочину, враховуючи його вік та відсутність фактичних даних, які б свідчили про його неосудність або обмежену осудність.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом, про що свідчать досліджені судом докази.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 умисного середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_5 ( умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я), тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний злочин, який відповідно до статті 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі відсутність встановлених судом обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 122 КК України у виді позбавлення волі.

Водночас, враховуючи обставини, що характеризують тяжкість злочину, який обвинувачений ОСОБА_3 вчинив вперше, особу обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання у виді позбавленні волі й вважає за можливе, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України.
Призначення обвинуваченому такого виду покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи поданий потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Згідно з частиною 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з частиною 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд зазначає, що потерпілим на підтвердження завдання йому кримінальним правопорушенням майнової шкоди не надано жодного належного та допустимого доказу, тому суд вважає цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди необґрунтованим.

Водночас, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, оскільки позивач зазнав фізичного болю та продовжує його відчувати у зв`язку з отриманим ушкодженням. Крім цього, потерпілий ОСОБА_5 зазнав душевних страждань (приниження), а також суттєвих змін життєвого ритму у зв`язку із участю в кримінальному провадженні, тому суд вважає цивільний позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди підставним.

Вирішуючи питання розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує наведені норми Цивільного кодексу України і роз`яснення, викладені в пункті 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та доходить висновку, що цивільний позов в цій частині піддягає до задоволення частково.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати, понесені потерпілим, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого відповідно до вимог статей 118, 120, 124 КПК України.

З огляду на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого судом не обирався і клопотання щодо обрання такого обвинуваченому стороною кримінального провадження не заявлялось, тому немає правових підстав для вирішення даного питання.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки протягом іспитового строку 1 (один) рік.

Відповідно до частини 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 завдану моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази, визнані такими відповідно до постанови про визнання речових доказів від 12.02.2016 (м.к.п.55), а саме: дерев`яну палицю (довжиною 1,90 м) знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені процесуальні витрати (витрати на правову допомогу 6000 грн. та витрати, пов`язані з прибуттям до місця судового провадження 98 грн.) в сумі 6 098 (шість тисяч дев`яносто вісім) грн.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1