Провадження №1-кп/761/416/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального правопорушення, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000850 від 23 червня 2016 року, відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Прип*ять, Київської обл., українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої експертом Центрального казенного підприємства пробірного контролю, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника обвинуваченої ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2016 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася по проїзній частині вул. Овруцької зі сторони вул. Нагірної, в напрямку вул. Кирилівської та наближалася до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вул. Подільський узвіз - вул. Овруцька у м. Києві.

Порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, ОСОБА_3 проявила неуважність до дорожньої обстановки, не переконалася в безпечності зміни напрямку руху, на перехресті, повертаючи праворуч на вул. Подільський узвіз, не надала дорогу пішоходам та, продовжуючи рух, допустила наїзд лівою передньою частиною керованого нею автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила вул. Подільський узвіз по пішохідному переходу на дозволений зелений сигнал світлофору, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1815/Е, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта 825ат «...В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , повинна була керуватися вимогами пунктів: 10.1; 16.2 ПДР України. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання пунктів: 10.1; 16.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної ннчки зору, в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 16.2 ПДР України.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 порушила п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 «б»: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;

-п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-п. 16.2 На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 16.2 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України визнала повністю, надала суду показання про те, що дійсно 22 червня 2016 року вона ввечері поверталась з роботи, керувала автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 . Рухалась по вул. Овруцькій, наближаючись до перехрестя з вул. Подільський узвіз, повернула на вул.Подільський узвіз на жовтий сигнал світлофора. Проїхавши пішохідну зону побачила як потерпіла, яка переходила дорогу з права на ліво, впала, та в цей час вона загальмувала, вийшла з автомобіля та викликала поліцію та швидку. Удару чи зіткнення з автомобілем вона не почула. У вчиненому щиро розкаялась та повністю визнала свою вину у порушенні вимог ПДР України.

Також пояснила, що вона двічі після події відвідувала потерпілу, пропонувала сплатити кошти за медичну допомогу, моральну шкоду, на що потерпіла відмовлялась та казала, що їй нічого не потрібно. Проти цивільного позову заперечувала в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вона на наступний день після ДТП звернулась до своєї страхової компанії, яку повідомила про такий випадок, внаслідок чого потерпіла має право на звернення до страхової за відшкодуванням шкоди. При цьому, визначені потерпілою у позові суми відшкодування моральної шкоди не обгрунтовані належним чином та є завідомо непомірними для неї, оскільки на її утриманні перебуває неповнолітня дитина та мати-інвалід.

При цьому, окрім повного і беззаперечного визнання вини обвинуваченою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, її винність також підтверджується показаннями потерпілої та свідків, отриманих у судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання про те, що 22 червня 2016 року, у проміжку між 17 та 18 годиною, знаходилась біля пішоходного переходу на перехресті по вул.Подільський узвіз-вул.Овруцька. Переходила перехрестя на зелений сигнал світлофора та краєм ока побачила, що на неї рухається автомобіль. Намагалась відстрибнути вперед, однак автомобіль вдарив її позаду, у район голені лівої ноги, після чого вона впала. Після зіткнення автомобіль від*їхав, десь на 15-20 метрів, а обвинувачена викликала швидку. На наступний день обвинувачена приходила до неї і пропонувала допомогу, але вона відмовилась та сказала, оскільки в них на роботі є юрист, щоб вона з ним погодила усі питання. Також потерпіла у повному обсязі підтримала цивільний позов та просила про його задоволення, вказавши на те, що внаслідок травми вона зазнала тривалого лікування, вартість якого оплатила сама та її рідні, а також зазнала моральних страждань.

Свідок ОСОБА_8 надав суду показання про те, що він влітку 2016 року був свідком події того, як літня жінка (потерпіла) сиділа на дорозі біля пішохідного переходу, десь за 1-2 метри від нього, стогнала, а поряд стояв автомобіль «Фольксваген Поло», на якому було ушкодження переднього бамперу ліворуч, зі сторони водія. Пізніше він бачив оголошення про розшук свідків події, та, оскільки проживає поруч, зателефонував у вказаний на ньому номер та дав свої показання як свідок.

Свідок ОСОБА_9 надала суду показання про те, що у червні 2016 р. близько 16:00 год. вона стояла на перехресті та чекала на зелений сигнал світлофора. Після того, як загорівся зелений сигнал світлофора, то вона побачила, як до переходу їде автомобіль та вона призупинилась. У цей час потерпіла, яка була від неї десь за 100 метрів, побігла по пішоходному переходу, після чого вона почула звук хлопку та побачила, як потерпілу від удару відкинуло десь на півтора метри від переходу, а автомобіль проїхав далі та зупинився. До неї підійшла жінка та вони почали викликати швидку, яку чекали десь 10 хвилин, водій автомобіля до потерпілої не підходила.

Також винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення у повному обсязі підтверджується доказами, які було досліджено у судовому засіданні у відповідності до вимог ст.ст. 357, 358 КПК України, а саме:

- витягом з ЄРДР за 0000850 від 23.06.16 р., згідно з яким було внесено відомості про те, що 22.06.16 р. близко 17 год. 30 хв. в м.Києві на перехресті по вул.Подільський узвіз-вул.Овруцька, водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження;

- висновком експерта № 1815/Е, відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_6 на час первиннього звернення за медичною допомого 22.06.16 р. о 17:13 год. було виявлено таке тілесне ушкодження: закрита травма лівого гомілково-ступневого суглобу; осколковий перелом пального кінця діафізу лівої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків); перелом заднього краю і медіальної кісточки лівої великогомілкової кістки (зміщенням уламків); підвивих стопи назовні; ушкодження зв`язок дистального малогомілкового суглобу. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесні ушкодження утворилося від дії тупих твердих предметів, у строк, вказаний у описовій частині Постанови, тобто, 22.06.2016, внаслідок автомобільної травми - зіткнення автомобіля, який рухався, з пішоходом, який у момент первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до нього положенні; Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середньоого ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров*я.
- висновком експерта № 825/ат від 15.11.2016 року, відповідно до якого встанволено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо- транспортною пригодою, водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , повинна була керуватися вимогами пунктів: 10.1; 16.2 ПДР України. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 16.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 16.2 ПДР України.

-протоколом перегляду відеозапису від 30.06.2016 р. з таблицею скріншотів до нього, згідно з яким було переглянуто вмедіафайл «MOVI1844.avi», наданий гр. ОСОБА_10 з відеореєстратора у автомобілі, згідно якого зафіксовано дорожню обстановку при проїзді перехрестя вул.Подільський узвіз, де по ходу руху у напрямку вул.Кирилівської стоїть автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , розташований за пішохідним переходом, позаду якого стоїть водій ОСОБА_3 , яка спілкується по мобільному телефону, позаду ліворуч від даного транспортного засобу, в місці закінчення пішоходного переходу лежтиь на спині потерпіла ОСОБА_6 ;

-протоколом перегляду відеозапису від 27.07.2016 р. з таблицею скріншотів до нього, згідно з яким було переглянуто медіафайл «ДТП_Подольський_спуск_сбили_бабушку_22.06.2016 Taxi_Kiev_Ukraine.mp4», наданий гр. ОСОБА_11 , на якому зафіксовано обстановку після події дорожньо-транспортної пригоди, яка є тотожною переглянутому раніше медіафайлу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченої, мотивацію кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченої, яка не одружена, має на утриманні та мати -інваліда, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, під наглядом у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, раніше не притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , слід визнати її щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом встановлено не було.

При таких обставинах, суд вважає можливим призначити обвинуваченій покарання, що не пов`язане з арештом чи обмеженням волі, а застосувати відносно неї, з урахуванням майнового стану винної, яка працює та має дохід, покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян

При цьому суд вбачає підстави для призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортним засобом на визначений законом строк, оскільки остання має на свєму утриманні мати похилого віку, у зв`язку із чим, у випадку позбавлення останньої права керування, ОСОБА_3 буде позбавлена об`єктивної можливості піклуватись про матір,яка є особою похилого віку, має інвалідність

Цивільний позов, пред`явлений потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, звертаючись із цивільним позовом у кримінальному провадженні до ОСОБА_3 потерпіла вказує на те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої їй було заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у понесенні витрат на лікування, на отримання правової допомоги та моральну шкоду.

При цьому, вирішуючи цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Судом встановлено, що внаслідок отримання ОСОБА_6 ушкодження здоров*я, яке мало наслідком лікування потерпілої, придбання переліку лікарських засобів та понесення витрат на здійснення оперативного втручання, що було спричинено внаслідок неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_3 , що виразились у порушенні вимог ПДР України, а тому відшкодуванню підлягає матеріальна шкода, понесена потерпілою на лікування, у загальному розмірі 16 240 грн. 47 коп., що підтверджена відповідними доказами.

При цьому суд не приймає доводи сторони захисту з приводу того, що з метою відшкодування матеріальної шкоди потерпіла у обов*язковому порядку мала звернутись до страхової компанії, де застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , оскільки у даному випадку право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Щодо існування підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілої моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Потерпіла просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду, мотивуючи свої вимоги тим, що моральна шкода, завдана її неправомірними діями, полягає у значному погіршенні стану здоров`я, потреби для вжиття додаткових заходів з метою відновлення попереднього фізичного стану та загального порушення нормальних життєвих зв`язків.

При цьому, при оцінці розміру моральної шкоди, судом враховується ступінь фізичних та моральних страждань потерпілої, які було спричинено протиправною поведінкою обвинуваченої, у зв*язку із ушкодженням здоров*я, тривалість її лікування, порушення нормальних життєвих зв*язків, витрачені зусилля на відновлення попереднього стану, а тому оцінює заподіяну ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 розміру втраченого заробітку, про що зазначено у позові із посиланням на ст.ст. 1195, 1197 ЦПК України, то слід відзначити, що такий розмір має визначатись у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

У той же час будь-якого вмотивованого висновку, який би підтверджував суду ступінь втрати потерпілою ОСОБА_6 професійної працездатності, який є обов*язковою умовою для настання обставин для такого відшкодування, суду надано не було, а тому, до встановлення факту повної або часткової втрати працездатності потерпілою, яка має бути врахована при визначенні розміру такого відшкодування, суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги.

Щодо наявності підстав для відшкодування витрат на правову допомогу потерпілій, то судом відзначається наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При цьому, згідно ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Окрім іншого, відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу до цивільного пзову потепілою ОСОБА_6 долучено копію договору №3с від 02.07.2016 р., укладеного з ТОВ «Юридичне бюро «ТМ», довідкою до договору від 01.12.2016 р. щодо виконаних робіт, на суму 8020 грн., однак суд не може прийняти даний договір з додатком до нього як належний доказ отримання потерпілою правничної допомоги адвоката, оскільки із таких документів не вбачається, чи надавались послуги на здійснення представництва у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог закону. оскільки такий договір носить загальний характер.

Також між потерпілою ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 09.12.2016 р. було укладено договір про надання правової допомоги, згідно п. 4.2 якого визначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється протоколом до цього договору.

На виконання умов даного договору потерпілою ОСОБА_6 було сплачено адвокату ОСОБА_7 за послуги 3 500 грн. та 14 000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 01/001 від 04.01.2017 р. та №01/002 від 13.01.2017 р.

У той же час, на підтвердження надання правничої допомоги саме у такому розмірі, до цивільного позову потерпілої не було надано протоколу до договору від 09.12.2016 р., яким мав бути погоджений гонорар адвоката згідно умов цього ж договору, також не надано будь-яких доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, зокрема детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Виходячи із встановлених вище обставин, суд приходить до висновку, що у стягненні з обвинуваченої на користь потерпілої витрат на правову допомогу слід відмовити з підстав недоведеностірозміру та обсягу наданих правничих послуг.

Питання про речові докази судом вирішується відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування втраченого заробітку та витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 16 240,47 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., а всього стягнути 46 240 (сорок шість тисяч двісті сорок) гривень 47 копійок.

У решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 703 (сімсот три) гривні 68 копійок.

Речовий доказ: автомобіль «Volkswagen-Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , приєднаний до кримінального провадження постановою слідчого від 23.06.2016 р. та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 залишити у володінні ОСОБА_3

Речові докази (відеозаписи на носіях), приєднані до матеріалів кримінального провадження постановами слідчого від 27 липня 2016 р. та 30 червня 2016 р. залишити зберігатись у матеріалах кримінального провадження

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1