Справа № 495/4611/17
№ провадження 1-кс/495/1380/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В:
28.02.2019 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно.
В клопотанні зазначено, що 31 серпня 2013 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин, по вул. Кишинівській, 241, в с. Випасне, Б-Дністровського району, Одеської області, стався наїзд автомобіля «ВАЗ-21063» д/н НОМЕР_1 з причепом ПГА-1 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 на велосипед Ластівка під керуванням ОСОБА_5 ,в результаті чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження
Таким чином, 04.09.2013 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду накладено арешт на речові докази а саме: автомобіль марки «ВАЗ-21063» р/н НОМЕР_1 та на причеп марки «ПГА-1» р/н НОМЕР_2 , які згідно свідоцтва про реєстрацію належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , що мешкає по АДРЕСА_1 .
Далі, після проведення необхідних експертиз, 06.09.2013 року вказаний транспортний засіб та причеп були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 . В свою чергу ОСОБА_4 , зобов`язувався зберігати вказаний автомобіль та на першу вимогу надати працівникам Білгород-Дністровського МВ.
З метою проведення необхідних слідчих дій з вказаним майном, слідством було встановлено, що у зберігача майна ОСОБА_4 , відсутній арештований автомобіль марки «ВАЗ-21063» д/н НОМЕР_1 та причеп марки «ПГА-1» д/н НОМЕР_2 . 11 червня 2015 року, перебуваючи в приміщенні Білгород-Дністровського МВ ГУВС в Одеській області, що по вул. Тімірязева 21, ОСОБА_4 , відмовився на вимогу заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_7 , надати вказаний автомобіль та причеп для проведення слідчого експерименту, так як останній продав автомобіль та причеп невідомій особі.
У рамках проведення досудового розслідування за №0002044 від 21.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, Білгород-Дністровським міськрайонним судом було надано дозвіл на проведення огляду подвір`я, будівель, інших споруд та об`єктів, транспортних засобів їх вузлів та агрегатів за адресою: АДРЕСА_2 . В ході проведення огляду було виявлено на подвір`ї вказаного будинку автомобіль марки «ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний автомобіль був вилучений на спец. майданчик №3 в с. Салгани, Білгород-Дністровського району, Одеської області. В позбавленні права користування та розпоряджатися вказаним автомобілем, Білгород-Дністровським міськрайонним судом було відмовлено. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 Кримінального кодексу України, а саме у приховуванні та вчинення інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт, здійснене особою, якій це майно ввірено, було направлено до Білгород-Дністровського міськрайонного суду.
26.12.2018 року Апеляційним судом Одеської області, скасовано арешт на автомобіль марки «ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , а клопотання про накладення арешту яке було подано 04.09.2013 року по матеріалам №0002974 повернути для усунення недоліків.
Враховуючи, що ОСОБА_4 , має реальну можливість знову приховати, знищити речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 ., тим самим своїми діями спричинити затягування досудового розслідування та порушенні розумності строків кримінального провадження яке випливає із завдання швидкого розслідування і судового розгляду, закріпленого в ст. 2 КПК України, і відповідає вимогам ст. 6 КЗПЛ, яка гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
У зв`язку з діями ОСОБА_4 , на даній стадії досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження №0002974 були порушені розумні строки. Надання правом користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем на даній стадії досудового розслідування може зашкодити досудовому розслідуванню, безповоротно вплинути на об`єктивність та ефективність його проведення.
Слідчий зазначає, що на даний час є достатні підстави вважати, що при доступі до зазначеного автомобіля сторонніх осіб існує реальна загроза їх зміни або знищення, продажу або схову від досудового розслідування тощо.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, надали заяву у якій просять дане клопотання розглядати за відсутності слідчого та прокурора, зазначили також, що клопотання підтримують.
Вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що у його задоволенні необхідно відмовити виходячи с з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002974 від 31.08.2013 року, за ознаками кримінального правоворушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як вже зазначалося раніше, згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Разом з цим, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, необхідність подальшого перебування майна під арештом.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок чого, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 року, скасовано ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2013 року, якою у рамках кримінального провадження №0002974 від 31.08.2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, зокрема, на автомобіль «ВАЗ-21063», н.з. НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_6 .
Зазначене рішення суду ґрунтувалося на тому, що в обгрунтування необхідності накладення арешту на вищевказаний автомобіль слідчий посилався на збереження його як речового доказу та забезпечення відшкодування майнової та моральної шкоди у разі можливого заявлення цивільного позову потерпілим. Разом із тим, до матеріалів провадження слідчим додано лише копії документів, які посвідчують право власності на зазначений автомобіль, однак ніяким чином не підтверджують доводи клопотання.
Крім того, матеріали провадження на підтвердження доводів прокурора про необхідність збереження автомобіля як речового доказу відсутня постанова органу досудового розслідування про визнання зазначеного автомобіля речовим доказом.
В ухвалі апеляційного суду також зауважено на те, що матеріали клопотання не містять підтвердження подання потерпілим цивільного позову та його задоволення, що могло би бути підставою для накладення арешту задля забезпечення збереження автомобіля для майбутньої можливості відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що норми кримінального процесуального закону, діючого на момент звернення слідчого із клопотанням про арешт майна, не надавали можливості накладення арешту на майно задля забезпечення можливого цивільного позову, оскільки для накладення арешту на майно необхідно, щоб такий позов вже був задоволений.
Звертаюсь з зазначеним клопотанням, слідчий в обгрунтування необхідності накладення арешту на вищевказаний автомобіль, посилався на збереження його як речового доказу, однак на підтвердження необхідності накладення арешту на зазначене майно в матеріалах відстуня постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом.
Враховуючи вищевказане, вважаю, що клопотання слідчого є необґрунтованим та передчасним, тому арешт автомобіля марки ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 може призвести до необґрунтованого порушення конституційних прав його власника, що є неприпустимим, у заявку з чим у клопотанні необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя