КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргоюпрокурора ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року за ч. 1ст. 185 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді одного року і десяти днів обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , будучи особою, засудженою вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2016 року до покарання у виді громадських робіт, вчинив ухилення від відбування цього покарання за наступних обставин.
Так, 10 жовтня 2016 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком сто годин.

Після набрання вказаним вироком законної сили, 13 грудня 2016 року працівниками Шевченківського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі - служба пробації) обвинуваченого ОСОБА_6 ознайомлено з порядком та умовами відбування громадських робіт, а також попереджено про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування покарання, при цьому видано направлення до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, згідно якого він мав приступити до відбування згаданого покарання з 15 грудня 2016 року, однак останній до вказаної організації для відбування покарання не з`явився.
Пізніше, 10 березня 2017 року працівниками служби пробації, на підставі ст. 40 КВК України, обвинуваченого ОСОБА_6 повторно попереджено про кримінальну відповідальність у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання, однак останній, незважаючи на неодноразові виклики та попередження, до встановленого місця виконання суспільно корисної праці без поважних причин не з`явився.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі підсудного внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, приєднати повністю невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2016 та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 25 днів.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції внаслідок формального підходу дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не врахував тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став період не знятої та не погашеної судимості за попереднім вироком, не відбув покарання за попереднім вироком, знову вчинив злочин.
Колегія суддів заслухала доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчила матеріали кримінального провадження, перевірила доводи апеляційної скарги, провела дебати та вислухала останнє слово обвинуваченого, та дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності.
ПризначаючиОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Разом із цим, з огляду на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, має вищу освіту, раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, негативно оцінив власну злочинну поведінку, пояснивши, що проблеми із законом в нього через збіг тяжких сімейних обставин, які на даний час вирішені, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у повній мірі дотримався вимог Закону та належним чином вмотивував своє рішення у цій частині.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений не став на шлях виправлення, в період незнятої та непогашеної судимості вчинив новий злочин, не відбув покарання за попереднім вироком - безпідставні, оскільки об`єктивна сторона ч. 2 ст. 389 КК України полягає в ухиленні від відбування покарання за обвинувальним вироком, який набрав законної сили, тобто виникає ситуація, передбачена статтею 71 КК України, за правилами якої суд першої інстанції і визначив ОСОБА_6 остаточне покарання, а тому вказані прокурором обставини, у даному випадку, не можуть впливати на висновки суду щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі формально послався на те, що ОСОБА_6 демонстрував явну зневагу до встановлених у суспільстві норм моралі, ігнорував проявлену до нього раніше гуманність, однак не вказав у чому конкретно це знайшло своє вираження.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому вирок суду щодо обвинуваченого необхідно як законний та обгрунтований залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/467/2018
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1