26.12.2018
Провадження 1-кп/642/205/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2018 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі колегії трьох професійних суддів:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за участю сторін кримінального
провадження прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8
Обвинувачених ОСОБА_9
ОСОБА_10
ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001106 від 08.11.2016 року, за обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 149, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження, відносно вчинення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 149, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , злочину передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , та сам ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечували, просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , та сам ОСОБА_10 проти задоволення клопотання заперечували, просили змінити запобіжний захід на більш м`який захід.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_8 підтримали думку обвинувачених та їх захисників.

Заслухавши клопотання та думку присутніх учасників судового провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою обвинувачених з наступних мотивів.

Відповідно до п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97 ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків та відповідно до процедури, встановленої законом. П. З ст. 5 Конвенції кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Це ж положення відображено в ч.4, 5 ст.28 КПК України, а саме кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Відповідно до п.1 ч.1 ППВСУ № 11 від 17.10.2014 "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" При здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність" строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його звязки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Стаття 5 Конвенції забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її свободи.

Розподіл тягаря доведення надає судді можливість вирішити питання про звільнення обвинуваченої особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суддю у необхідності тримання під вартою.

Таким чином, якщо обвинувачення не впоралося з із тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування.

Не може продовження терміну утримання обвинуваченого під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи (рішення «Панченко проти Росії», рішення «Ілійков проти Болгарії», рішення «Летіли проти Франції», рішення «Худойоров проти Росії», рішення «Рохліна проти Росії»).

Відповідно до конституційного принципу презумпції невинуватості, всі сумніви щодо можливого перешкоджання судовому розгляду тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

У відповідності до п.9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обоє 'язків, а також запобігання ризикам зазначеним у ч.1 ст.177 КПК. Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч.2 ст.177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1ст.177 КПК України.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст.9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини. Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак колегія суддів не приймає доводи захисника та обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу на більш мякий, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочину діяльність. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, має бути враховано тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого та розмір заподіяної ним майнової шкоди.

Відповідно до ст.194 КПК України - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

Колегія суддів враховує, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, за яке передбачено покарання від 5 до 12 років позбавлення волі, обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується та не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотань про зміну запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 314, 412 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В :

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 149, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 17 лютого 2018 року включно.
Міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 17 лютого 2018 року включно.
Забезпечення виконання запобіжного заходу тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 доручити Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27.
В клопотанні обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Призначити судове засідання по кримінальному провадженню за обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 149, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України на 03 січня 2019 року до 11 год. 30 хв.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2