Постанова
Іменем України
17 січня 2019 року
м. Київ
справа № 185/2809/16-к
Провадження № 51-8315 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003467 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за:
- ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі;
- ч. 1 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання 14 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2015 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави у розмірі 6689,12 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9224 грн. 87 коп. та моральної шкоди 500000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року вищевказаний вирок змінено.
Виключено із резолютивної частини вироку рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судового збору у сумі 551,20 грн.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 14 червня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду, 26 грудня 2015 року, приблизно о 21 годині, біля магазину «Оксамит» по вул. Дніпровській, 231/а в м. Павлоград Дніпропетровської області між ОСОБА_7 та незнайомими йому на той час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого останні, використовуючи малозначний привід, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень та заподіяння шкоди ОСОБА_7 , застосовуючи насильство, відкрито, заволоділи його мобільним телефоном.
Дізнавшись від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 знаходяться біля кладовища, навпроти розважального комплексу «Кураж» по вул. Дніпровській, 334/2, ОСОБА_7 повернувся до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , взяв належну йому гладкоствольну мисливську вогнепальну зброю «ІЖ 58», 16 калібру, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яку зарядив двома патронами .
26 грудня 2015 року, приблизно о 22 год., ОСОБА_7 , знаходячись навпроти території кладовища, бажаючи помститися ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за нанесені моральні образи, фізичне насильство та незаконне заволодіння майном, погрожуючи застосуванням мисливської зброї, словесно вимагав від останніх лягти на землю. Побачивши непокору та дії чоловіків, які направилися до нього, ОСОБА_7 , керуючись виниклим єдиним умислом, спрямованим на протиправне заподіяння смерті двом особам, шляхом здійснення пострілу, умисно, за відсутності стану необхідної оборони або її перевищення, здійснив постріл в живіт ОСОБА_9 та грудну клітку ОСОБА_10 , від чого останній помер.
Здійснюючи вказані протиправні дії, розуміючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність вчинюваних дій, використовуючи при цьому гладкоствольну мисливську вогнепальну зброю, як суспільно небезпечний предмет задля досягнення протиправної мети, та виконавши всі дії для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 не заподіяв смерть ОСОБА_9 з причин, які не залежали від його волі.
Згідно висновків судово-медичних експертиз потерпілому ОСОБА_9 спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, що призвело до смерті.
Тобто, ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на умисне вбивство двох або більше осіб та вбивство умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати постановлені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що порушено його право на захист, а докази, покладені в основу вироку є недопустимими та неналежними, оскільки матеріали справи не відкривались стороні захисту. Стверджує, що суд не надав оцінку розбіжностям доказів, отриманих на досудовому слідстві та в судових засіданнях, а в матеріалах справи відсутній протокол автоматичного розподілу справи. Зазначає, що йому не було роз`яснено право відводу у підготовчому судовому засіданні. Вказує про безпідставну відмову в задоволенні ряду його клопотань. Вважає, що апеляційний суд не перевірив належним чином апеляційні доводи та не надав на них відповіді.
Захисник засудженого ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Стверджує, що суд послався у вироку на недопустимі докази, які не були відкриті стороні захисту. Вказує, що в основу вироку покладені докази, які не були безпосередньо досліджені судом. Вважає, що порушено право на захист, оскільки обвинуваченого позбавили права заявляти клопотання в судових дебатах. Наголошує на неправильній кваліфікації дій винного, оскільки дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за частинами 1, 2 ст. 121 КК України, так як відсутній умисел на вбивство. Повідомляє, що апеляційний суд на вищевказані порушення вимог закону увагу не звернув, не виправив їх, у порушення вимог закону, вийшов за межі апеляційних скарг і погіршив становище засудженого в частині застосування ст. 72 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримала доводи викладені в касаційних скаргах і просила їх задовольнити.
Засуджений ОСОБА_7 просив пом`якшити призначене покарання.
Прокурор касаційні доводи в частині неправильного застосування ст. 72 КК України вважала обґрунтованими і вказувала на необхідність зміни ухвали апеляційного суду.
Мотиви Суду
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Цих вимог закону суд дотримався.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, суд знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Доводи сторони захисту, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. ч. 1, 2 ст. 121 КК України, з посиланням на те, що у нього не було умислу на вбивство потерпілих, а тільки на умисне тяжке тілесне ушкодження та умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Зокрема, суд першої інстанції дослідив показання самого обвинуваченого, який не заперечував, що здійснив постріли, однак вину не визнав, зазначив, що умислу на вбивство не мав, бажання помститися не було, вистрелив автоматично. ОСОБА_9 налетів на рушницю і він вистрілив, а ОСОБА_10 розвернувся і замахнувся руками, після чого він здійснив другий постріл. Хотів забрати своє. Повідомив, що ОСОБА_9 ударів не наносив. Не думав, що після пострілів потрібно викликати швидку або міліцію.
Взяті до уваги судом і показання потерпілого ОСОБА_9 , який крім іншого, зазначив, що позаду хтось викрикнув «а ну стояти» і в нього здійснили вистріл в правий бік, він впав, пробував встати, але йому прикладом вдарили по голові і десь через дві секунди, він почув «куди побіг». А потім вистріл, він зрозумів, що стріляли в ОСОБА_10 .
Досліджені і показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повідомили, що потерпілі удвох йшли в бік обвинуваченого, після чого той здійснив постріли у них.
Здійснив суд посилання і на висновок експерта від 9 лютого 2016 року, з якого убачається, що при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлено наскрізне вогнепальне проникаюче дробове поранення грудної клітини, що починається центральною масивною раною на шкіряних покровах задньої поверхні грудної клітини праворуч, та продовжується у раньовий канал з направленням його у напрямку ззаду наперед, з права на ліво та дещо з низу догори.
Правильно суд поклав в основу вироку і дані судово-медичного медико-криміналістичного дослідження, згідно з яким пошкодження на досліджених шматках шкіри задньої та передньої поверхні грудної клітини праворуч має морфологічні ознаки проникаючих ран, заподіяних при пострілі з вогнепальної зброї (дробовим) снарядом, що містив сполуки свинцю, який володів значною кінетичною енергією та пробивною дією, при пострілі із вогнепальної зброї, з неблизької дистанції, в межах відносно суцільної (компактної) дії дробового снаряда.
Смерть ОСОБА_10 настала від наскрізьного вогнепального проникаючого дробового поранення грудної клітини з ушкодженням нижньої долі правої легені, з пошкодженням правої нирки, печінки та їх судин, яке супроводжувалося внутрішньою та зовнішньою кровотечами, та ускладнилося розвитком гострої крововтрати, що підтверджується даними судово-медичного та додаткових методів дослідження.
Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження а саме (на задній поверхні грудної клітини праворуч по лопатковій лінії в проекції 9-11 ребер, дефект шкіряних покривів округлої форми, діаметром 3 см.) потерпілий знаходився задньою поверхнею тулуба, тобто спиною до стріляючого.
Проаналізував суд і висновок експерта від 19 січня 2016 року, згідно якого, потерпілому ОСОБА_9 спричинено сліпе вогнепальне дробове проникаюче поранення живота з пошкодженням правої половини товстого кишечника, уламковим переломом крила підздухвенної кістки, уламковими переломами тіл поперекових хребців, обширної забрюшинної гематоми, ускладнених посттравматичною радикулопатією 4, 5 поперекових хребців. Такого характеру поранення за ознакою небезпеки для життя відносяться до ступеню тяжких тілесних ушкоджень. Поранення спричинено з дробової вогнепальної зброї зарядом, що мав велику кінетичну енергію та пробивні властивості, можливо з мисливської рушниці.
Також судом досліджені показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також і процесуальні докази у провадженні протоколи огляду предметів, протоколи огляду місця події, протоколи пред`явлення особи для впізнання по фотознімках, протоколи проведення слідчих експериментів, висновки експертиз.
Доводи сторони захисту про не встановлення часу настання смерті ОСОБА_14 спростовуються даними судово-медичного медико-криміналістичного дослідження, з якого убачається, що смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23 год. 07 хв.
Твердження ОСОБА_7 про те, що він не бив ОСОБА_9 прикладом по голові, спростовуються показання потерпілого та висновком експерта від 19 січня 2016 року, з якого, крім іншого убачається, що забійна рана волосистої частини голови тім`яної області утворилася від дії тупого предмету, яка по своєму характеру відноситься до ступеню легких тілесних ушкоджень. Час спричинення вказаних ушкоджень може відповідати терміну вказаному як в постанові так і в медичній документації, тобто 26 грудня 2015 року.

У вироку суд проаналізував і дав належну оцінку всім зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності. Критичну оцінку окремих доказів належним чином вмотивовано.
Зібрані у справі та належним чином досліджені у судовому засіданні докази, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих правопорушень, а тому доводи щодо неправильної кваліфікації його дій спростовуються матеріалами провадження.
Твердження про відсутність умислу на вбивство та необхідність перекваліфікації дій винного належним чином перевірені та обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.
Відповідно до встановлених судом обставин, саме ОСОБА_7 після конфлікту з потерпілими, з`ясував їх місце знаходження через свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , повернувся до місця свого мешкання, взяв рушницю, зарядив її двома патронами. Підійшов до потерпілих та здійснив два постріли майже одночасно, в життєво важливі органи, спочатку в потерпілого ОСОБА_9 , а потім в ОСОБА_10 . Про це, крім показів потерпілого ОСОБА_9 , свідчать обставини викладені в протоколах слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та дані судово-медичної та медико-криміналістичної експертизи, а саме, що враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_10 потерпілий знаходився задньою поверхнею тулуба, тобто спиною та на курточці, яка належить ОСОБА_10 , слідів близького пострілу не виявлено.
Також слід зазначити, що ОСОБА_7 здійснивши постріли у потерпілих, пішов з місця події, не намагався надати їм допомогу, не викликав швидку.
На підставі об`єктивно з`ясованих усіх обставин справи у сукупності та враховуючи знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілих, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінченого замаху на умисне вбивство двох і більше осіб та за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Що стосується доводів засудженого про суворість призначеного покарання, то суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд з достатньою повнотою врахував характер вчинених особливо тяжких злочинів, дані про особу винного, конкретні обставини справи та наслідки, що настали і обґрунтовано призначив покарання у межах санкцій статей обвинувачення. Правильно визначене і остаточне покарання, як того вимагає ст. 70 КК України.
У даному випадку, суд вважає призначене ОСОБА_7 покарання справедливим, воно сприятиме його виправленню і перевихованню та попередженню нових злочинів, а тому вважати його невиправдано суворим підстав не вбачає.
Спростовуються матеріалами провадження і доводи засудженого про незаконний склад суду через відсутність протоколу автоматизованого розподілу, так як в томі №1 аркуш провадження 27 наявний протокол автоматизованого розподілу, згідно якого визначено склад колегії суддів, яка розглянула дане кримінальне провадження.

Доводи засудженого про порушення його права на захист на попередньому судовому засіданні через нероз`яснення йому права на відвід судді не відповідають дійсності, оскільки згідно журналу судового засіданні та звукозапису від 07.04.2016 року, у цьому підготовчому судовому засіданні усім учасникам процесу, в тому числі і обвинуваченому, судом було належним чином роз`яснені їх права і обов`язки, в тому числі і право на відвід.

Безпідставні і доводи сторони захисту про те, що суд у вироку послався на докази, які безпосередньо ним не досліджувалися, оскільки, як убачається із звукозапису судових засідань, суд отримавши докази, оголошував їх, ставив на обговорення, надавав учасникам процесу можливість висловити свою думку чи надати пояснення з приводу кожного дослідженого доказу.

Твердження про недопустимість окремих доказів через їх невідкриття стороні захисту спростовуються матеріалами провадження з яких убачається, що стороні захисту було надано доступ до всіх матеріалів, зібраних під час досудового розслідування, що підтверджується протоколом про надання підозрюваному та захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування від 23 березня 2016 року та протоколів про ознайомлення з цими матеріалами від 22 березня 2016 року та відповідно від 23 березня 2016 року.
Що стосується доводів про порушення права на захист, які полягали в тому, що ОСОБА_7 позбавили права заявити клопотання в судових дебатах, то вони не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах провадження.
Відповідно до ст. 363 КПК України, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме.
У разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв`язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження.
За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.
Із звукозапису судового засідання убачається, що суд в повному обсязі з`ясувавши обставини, встановлені під час кримінального провадження та перевіривши їх доказами, опитав учасників судового провадження, в тому числі і ОСОБА_7 , чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме.
ОСОБА_7 зазначив, що у нього немає доповнень і клопотань, попросив надати йому час для підготовки до судових дебатів. Доповнень і клопотань не надійшло і від інших учасників процесу.
Суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами і перейшов до судових дебатів та оголосив перерву для надання часу ОСОБА_7 для підготовки до судових дебатів.
В судових дебатах ОСОБА_25 зазначив, що хоче заявити клопотання, на що судом йому було роз`яснено, що учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні, та щодо виникнення потреби подати нові докази. Після чого ОСОБА_7 виступив у судових дебатах.
Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Всі доводи щодо незаконності засудження, в тому числі, щодо істотних порушень вимог КПК України, недопустимості доказів, які аналогічні доводам апеляцій засудженого та його захисника, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді.
Що стосується доводів про неправильне застосування апеляційним судом кримінального закону, при зарахуванні у строк покарання строку попереднього ув`язнення, то суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Водночас, частиною 3 ст. 4 цього Закону передбачено, що часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Частиною 3 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Частиною 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яка була чинною на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, було визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також, даною частиною цієї статі визначалося, який строк включається в строк попереднього ув`язнення.
Таким чином, оскільки ОСОБА_7 вчинив злочини в період чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченої ЗУ № 838-VIII, з огляду на ст. 5 КК України, ч. 1 ст. 58 Конституції України, зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання має здійснюватись відповідно до вказаної норми закону.
Крім того, така позиція згоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 29 серпня 2018 року, згідно з яким якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII , в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Таким чином, ОСОБА_7 необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону №838-VIII, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Апеляційний суд при постановленні свого рішення на вказані вимоги закону увагу не звернув, тим самим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно п.2 ч.1 ст.438 КПК України є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 14 червня 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті ухвалу залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_26