Справа № 152/1340/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - ОСОБА_1
за участі секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000230, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2017 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, учасника бойових дій (АТО), раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор - ОСОБА_4 ,
сторона захисту:
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - ОСОБА_5 ,

інші учасники:
потерпілий - ОСОБА_6 ,
представник
потерпілого - ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и в:

16 серпня 2017 року о 10 годині в місті Шаргород по вулиці Героїв Майдану, 224 в приміщенні Шаргородської районної державної адміністрації під час засідання робочої групи з питань надання земельних ділянок учасникам АТО між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виникла суперечка. Під час суперечки ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 наніс останньому удар кулаком правої руки в область носу, удар кулаком лівої руки в область правої скроневої ділянки та удар кулаком правої руки нижче носу. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_6 отримав такі тілесні ушкодження: садно в правій скроневій ділянці, крововилив під слизову оболонку верхньої губи, травматичний вивих першого зуба справа та другого зуба зліва на верхній щелепі, перелом кісток спинки носа без зміщення відламків, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Зазначені тілесні ушкодження у відповідності до висновку експертизи № 37 від 18 серпня 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та суду показав, що його було запрошено на засідання комісії Шаргородської районної ради з питань виділення земельних ділянок учасникам АТО.

В ході виступу ОСОБА_8 , ОСОБА_3 двічі висловлював своє невдоволення її позицією. На захист ОСОБА_8 став ОСОБА_6 і в грубій формі звернувся до ОСОБА_3 із закликом до тиші.

Відрагувавши на зазначене, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , який в цей час встав зі свого місця, піднявши перед собою руки. Зазначив, що ударів ОСОБА_6 не наносив, хотів лише дати «личку», однак останній відмахнувся, від чого втратив рівновагу і впав на стільці обличчям до землі, отримавши тілесні ушкодження. Після вказаних дій ОСОБА_3 вийшов із зали, де відбулась подія.

Цивільний позов ОСОБА_3 не визнав в повному обсязі, так як вважає себе невинуватим у вказаному вище злочині.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст. 349 КПК України обсяг доказів, та порядок їх дослідження вирішується з урахуванням думки учасників судового провадження.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не визнає себе винним, суд з урахуванням позиції учасників кримінального провадження, визнав за необхідне окрім допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідити письмові докази у справі.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину за наведених вище і встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які ретельно перевірені та оцінені судом, узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення цього процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що був присутній на засіданні комісії Шаргородської районної ради з питань виділення земельних ділянок для учасників АТО, як голова фракції «Батьківщина».

Під час виступу депутата міської ради ОСОБА_8 , ОСОБА_3 двічі її перебивав, тим самим не давав можливості висловити свою думку з приводу проблемних питань, винесених на комісію.

В цей час потерпілий встав і попросив ОСОБА_3 припинити висловлювання та дати можливість ОСОБА_8 завершити свою думку. Після зауваження, ОСОБА_3 швидко вставши зі свого місця, підбіг до ОСОБА_6 , на що останній підвівся на ноги. Підійшовши, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 три удари кулаками рук, завдавши тілесні ушкодження в ліву скроневу ділянку, область рота та носа. Після цих ударів ОСОБА_6 схилився на спинку крісла попереду себе. Зауважив, що удари були досить сильні, так як в їх результаті він отримав перелом носа та втратив два зуба, з носа та ротової порожнини витекла кров. Покинувши зал засідань, ОСОБА_6 пішов до вбиральні, де намагався привести себе до ладу, вмиваючи обличчя та змиваючи кров.

Приблизно через годину потерпілий звернувся до Шаргородської ЦРЛ по медичну допомогу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що 16 серпня 2017 року був присутній на засіданні робочої групи Шаргородської районної ради Вінницької області на якому обговорювалось питання виділення земель для учасників антитерористичної операції на сході України.

При цьому, окрім нього на засіданні були присутні близько двадцяти учасників, зокрема обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_6 .

Під час виступу ОСОБА_8 ОСОБА_3 висловлював свою думку стосовно висвітленого нею питання. В цей час ОСОБА_6 в грубій формі попросив ОСОБА_3 припинити розмову і присісти на своє місце, тим самим давши ОСОБА_8 завершити виступ. ОСОБА_3 встав зі свого місця і направився в сторону ОСОБА_6 . Через 30 секунд ОСОБА_9 побачив, як ОСОБА_3 та ОСОБА_6 стояли поблизу місця, де сидів ОСОБА_6 . Через деякий час ОСОБА_6 покинув зал засідання, і згодом повернувся, попросивши присутніх викликати поліцію.

Жодних ударів, які наносив ОСОБА_3 . ОСОБА_6 він не бачив, також не бачив на останньому слідів тілесних ушкоджень та крові. Також зазначив, що зі слів одного із працівників Шаргородської РДА, прізвище якого він відмовився називати, йому стало відомо, що ОСОБА_6 після суперечки з ОСОБА_3 , перебуваючи у вбиральні, витискав з носа кров, фактично наносячи собі тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що 16 серпня 2017 року був присутній на засіданні робочої групи Шаргородської районної ради, де обговорювалось питання виділення земель учасникам АТО. В ході обговорення питання в залі виникла палка дискусія. Під час виступу ОСОБА_8 , ОСОБА_3 висловив невдоволення її позицією, кілька разів перебивши виступ. В цей час піднявся зі свого місця ОСОБА_6 та в грубій формі попросив ОСОБА_3 припинити свої висловлювання.

Свідок не бачив, як ОСОБА_3 наносив ОСОБА_6 удари та йому невідома їх кількість. Тілесних ушкоджень та слідів крові на останньому не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що він був учасником робочої групи Шаргородської районної ради 16 серпня 2017 року. На засіданні групи обговорювались питання виділення земельних ділянок учасникам АТО.

Під час засідання виникла словесна суперечка між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , в ході виступу останньої. ОСОБА_6 в цей час встав і звернувся до ОСОБА_3 щоб той припинив говорити і дав можливість закінчити виступ доповідачу, на що ОСОБА_3 швидко направився в сторону ОСОБА_6 , підійшовши до якого, наніс один удар рукою в обличчя від чого останній впав на стільці. Після цього ОСОБА_3 відійшов в сторону, а ОСОБА_6 прикривши обличчя руками пішов у вбиральню.

Яку кількість ударів ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 він точно сказати не може, однак чітко бачив один удар. Також зауважив, що у ОСОБА_6 бачив кров як на обличчі так і на одязі.

Аналогічні за своїм змістом покази надав свідок ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він був присутній 16 серпня 2017 року на засіданні робочої групи в якості керівника. Під час дискусії відбулась суперечка між учасниками засідання. В ході суперечки ОСОБА_6 попросив ОСОБА_3 припинити свої висловлювання. В цей час ОСОБА_3 побіг до ОСОБА_6 . Повернувшись в їх сторону свідок побачив як ОСОБА_6 лежав на стільцях. Підвівшись, побачив як у останнього із носа витекла кров. В цей час ОСОБА_6 вийшов із зали засідань.

Аналогічні за своїм змістом покази надали суду свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що 16 серпня 2017 року вона знаходилась на засіданні робочої групи. Під час виступу ОСОБА_3 двічі її перебив, від чого у залі здійнявся галас. В цей час ОСОБА_6 в грубій формі звернувся до ОСОБА_3 із закликом до того, щоб останній припинив свої висловлювання і дав їй договорити. Після цього ОСОБА_3 встав зі свого місця і підійшов до ОСОБА_6 нанісши йому один удар кулаком в обличчя, від чого останній втратив рівновагу та повалився на стільці. Після цього ОСОБА_3 нахилився над ОСОБА_6 , однак чи наносив він ще удари в цей час вона не бачила. Після вказаних подій побачила у ОСОБА_6 на обличчі та на футболці сліди крові. Після вказаних подій ОСОБА_3 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_16 покинули зал засідань.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що він бачив, як під час засідання ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 і між ними почалась штовханина, від якої ОСОБА_6 впав на стільці. Оскільки ОСОБА_3 стояв спиною до нього, свідок не може вказати чи був удар, оскільки він його не бачив. Бачив лише наслідки суперечки, а саме сліди крові на обличчі ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що 16 серпня 2017 року вона знаходилась на засіданні робочої групи як кореспондент газети «Шаргородщина».

Оскільки можливості висловитись їй не надали, вона схиливши голову занотовувала виступи членів робочої групи.

Почувши суперечку та гуркіт стільців вона підняла голову. В цей час побачила, що ОСОБА_3 перебував в стурбованому стані, про що свідчило почервоніння обличчя. Вона одразу підійшла до нього, щоб відвести його до лікарні, оскільки зі слів дружини ОСОБА_3 свідку відомо, що ОСОБА_3 страждає на підвищений артеріальний тиск. При цьому зауважила, що бійки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не бачила, жодних тілесних ушкоджень та слідів крові на останньому не було.

Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується такими доказами:
-відомостями що містяться в витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000230 від 16 серпня 2017 року відповідно до якого 16 серпня 2017 року в чергову частину Шаргородського ВП надійшла заява депутата Шаргородської районної ради ОСОБА_6 про те, що 16 серпня 2017 року в місті Шаргород під час засідання робочої групи йому було спричинено тілесні ушкодження;

-відомостями, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 серпня 2017 року, відповідно до якого, ОСОБА_6 повідомив, що 16 серпня 2017 року біля 10 години під час засідання Шаргородської районної ради громадянин ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження;

-відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 16 серпня 2017 року, відповідно до якого оглянуто зал засідань в приміщенні Шаргородської РДА, встановлено обстановку на місці події та виявлено сліди речовини бурого кольору (РБК);

-висновком експерта № 37 від 18 серпня 2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 при судово-медичній експертизі було виявлено наступні тілесні ушкодження: садно в правій скроневій ділянці; крововилив під слизову оболонку верхньої губи; травматичний вивих першого зуба справа та 2 зуба зліва на верхній щелепі; перелом кісток спинки носа без зміщення відламків; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів (предмета), можливо і 16 серпня 2017 року при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи і відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_6 було спричинено не більше трьох дій твердим тупим предметом (предметами);

-висновком експерта № 39 (додатковий) від 23 серпня 2017 року відповідно до якого у ОСОБА_6 при судово-медичній експертизі було виявлено наступні тілесні ушкодження: садно в правій скроневій ділянці; крововилив під слизову оболонку верхньої губи; травматичний вивих першого зуба справа та 2 зуба зліва на верхній щелепі; перелом кісток спинки носа без зміщення відламків; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Механізм та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 відповідають його показам і могли виникнути за обставин, зазначених під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 . Тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_6 не могли утворитись внаслідок самостійних дій, тобто самостійному їх спричиненні. Неможливо отримати вищевказані тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню;

-відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 22 серпня 2017 року та фото таблицями до нього, який проводився з потерпілим ОСОБА_6 , під час якого він розповів про обставини отримання ним тілесних ушкоджень від ОСОБА_3 та показав як це відбулось;

-іншими процесуальними документами у справі, зокрема, постановами про призначення судово-медичних експертиз, постановою про перекваліфікацію злочину у кримінальному провадженні, тощо.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Отже, оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у тому, що він 16 серпня 2017 року в приміщенні Шаргородської РДА умисно наніс легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, таким чином вчинив злочин передбачений частиною 2 статті 125 КК України.

У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого. Показання потерпілого ОСОБА_6 є логічними та послідовними.

Суд, при оцінці показів потерпілого враховує його процесуальний статус, вік, характер отриманих тілесних ушкоджень, а тому не вбачає підстав визнавати показання потерпілого недостовірними та неправдивими.

Аналізуючи показання потерпілого на предмет їх достовірності, суд також враховує висновки експертиз у справі, зокрема, висновок судового експерта № 37 від 18 серпня 2017 року за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 відповідно до якої, виходячи із описаних тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_6 було спричинено не більше трьох дій твердим тупим предметом (предметами).

На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілого достовірними, належними та допустимими, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України, не суперечать показанням допитаних свідків та висновкам експертиз.

Крім показань потерпілого, суд бере до уваги показання свідків, які будучи безпосередньо допитаними, у судовому засіданні у відповідності до вимог положень § 3 Глави 28 КПК України, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, та будучи попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та за завідомо неправдиві показання, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, у тому числі й в частині дати, часу, місця вчинення кримінального правопорушення. З таких підстав показання свідків судом беруться до уваги, як доказ вини ОСОБА_3 , зокрема, показання окремих свідків, таких як, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які безпосередньо вказують на те, що ОСОБА_3 під час робочої групи в приміщенні Шаргородської РДА наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Покази свідків є логічними, не суперечать показам обвинуваченого та потерпілого, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, тому суд визнає їх належними та допустимими доказами.

Щодо окремих показів свідків, зокрема, свідка ОСОБА_9 , який вказав на те, що від працівника Шаргородської РДА, прізвище якого він відмовився назвати, йому стало відомо, що ОСОБА_6 , будучи у вбиральні після сутички з ОСОБА_3 , умисно, наносив собі ушкодження, витискаючи кров з носа, щоб зімітувати тілесні ушкодження, суд в цій частині покази зазначеного свідка оцінює критично, оскільки ця обставина, спростована експертом ОСОБА_18 , під час допиту останнього в суді, крім цього покази свідка ОСОБА_9 в цій частині є показаннями з чужих слів, а тому не можуть бути визнані судом допустимим доказом у відповідності до статті 97 КПК України.

Крім вищезазначеного, вина ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні у порядку ст. 358 КПК України та зазначені по тексту вище. Так, протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Щодо висновків експерта, досліджених в судовому засіданні, крім того, що вони ніким не оспорювались, суд виходить з того, що згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експерта, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, висновки експерта досліджені в судовому засіданні суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо, та які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Суд вважає, що дані висновки у своїй сукупності з іншими доказами вказують на те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з частинами 2 та 4 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, щодо позиції захисту, відповідно до якої ОСОБА_3 вчинив дії відносно ОСОБА_6 , які полягали в тому, що він, як зазначив обвинувачений ОСОБА_3 під час допиту, «хотів зробив ОСОБА_6 личку», внаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на ряд стільців, отримавши наявні в нього тілесні ушкодження, то зазначена версія захисту в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла. Ця версія не підтверджена жодним належним та допустимим доказом, більше того, вона суперечить висновкам експерта, а інші наявні докази у справі спростовують її, як окремо, так і в своїй сукупності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, відсутність обставин що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Так, у пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження, забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення.

Обставин пом`якшуючих та обтяжуючих покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Виходячи з норми ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, оскільки за нього передбачено більш м`яке покарання, ніж позбавлення волі.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 , особи винуватого, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на думку прокурора, потерпілого та його представника, висловлену у судових дебатах, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України.

Судом досліджено відомості, що характеризують ОСОБА_3 та встановлено, що останній раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання, де мешкає з дружиною та двома дочками, характеризується негативно, учасник бойових дій (АТО), нагороджений грамотою командира військової частини НОМЕР_1 , нагороджений нагрудним знаком «Залізний Хрест» № 0957, нагороджений почесною відзнакою «За заслуги перед Вінниччиною» (посвідчення № 84), нагороджений заохочувальною відзнакою Президента України, нагороджений подякою начальника ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до вимог абзацу 17, ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд бере до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Із досудової доповіді, складеної Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ризик повторного вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження волі або арешту на певний строк).

З урахуванням цих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Із позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що потерпілий просить стягнути із ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в сумі 6610,92 грн, моральну шкоду в сумі 25000 грн та процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_3 , ОСОБА_6 поніс матеріальну шкоду в сумі 6610,92 грн. Вказана сума складається із понесених витрат на придбання ліків та протезування зубів, проїзд до лікаря та виклики в поліцію. Моральна шкода потерпілим оцінюється в 25000 грн, оскільки він терпів значний фізичний біль та страждання, а також душевні страждання внаслідок вчиненого відносно нього злочину.

ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що злочинними діями обвинуваченого потерпілому заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

Згідно з ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Потерпілим ОСОБА_6 надано суду належні та допустимі докази заподіяння обвинуваченим матеріальних збитків на загальну суму 6610,92 грн, з яких 5960 грн - за лікування зубів, що підтверджено нарядом № 311 від 14 вересня 2017 року (а.с. 66), 650,92 грн - за придбання ліків та палива, що підтверджено товарними чеками (а.с. 67), 3000 грн процесуальні витрати на правову допомогу, що підтверджені квитанцією серії 02БР № 448081 від 23 січня 2019 року.

Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 303/4076/15-к.

Однак, вирішуючи питання розміру стягнення моральної шкоди, суд доходить висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення її в розмірі 25000 грн гривень завищена.

Суд погоджується з наявністю моральної шкоди, однак виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.

Об`єктивно оцінюючи усі обставини, суд оцінює моральну шкоду, яка завдана позивачеві в розмірі 20000 гривень.

Відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовної заяви потерпілого ОСОБА_6 в сумі 6610,92 грн матеріальної шкоди, 20000 гривень моральної шкоди та 3000 гривень процесуальних витрат на правову допомогу, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати становлять 3000 грн.

Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому немає.

Керуючись статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 6610,92 гривень, моральну шкоду в сумі 20000 гривень та 3000 гривень процесуальних витрат.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1