КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

21 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимівідеоконференцзвязку з ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника виправної колонії ОСОБА_7
та засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 08 серпня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що матеріали особової справи не містять відомостей про те, що засуджений ОСОБА_5 , за час відбування покарання у виді позбавлення волі, своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки останній не став на шлях виправлення та має нестабільну лінію поведінки.

За таких обставин, враховуючи тяжкість та характер вчинених ОСОБА_5 злочинів, його ставлення до вчиненого, дані про особу засудженого, невідбуту частину покарання, його нестабільну поведінку, яка постійно змінювалася за час відбування покарання, посередню характеристику останнього, суд першої інстанції дійшов висновку, що пройшло недостатньо часу для його виправлення, у зв`язку з чим засуджений не відповідає умовам, передбаченим ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, засуджений ОСОБА_5 подав клопотання (апеляційну скаргу), в якій просить переглянути ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року та застосувати до нього ст. 81 КК України, звільнивши його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування поданого клопотання (апеляційної скарги), засуджений ОСОБА_5 посилається на те, що дисциплінарні стягнення, про які зазначено в ухвалі суду першої інстанції, два з яких були накладені на нього за п`ятихвилинне запізнення, а ще одне за нібито «перешкоджання обшуку» є повною нісенітницею, оскільки його про це ніхто не повідомляв, в будь-яких документах з приводу цього він не розписувався, а дізнавшись про це на суді, заявив про те, що подібного взагалі ніколи не було.
На думку апелянта, два п`ятихвилинних запізнення на перевірку не повинні перекривати йому 3 роки його бездоганної поведінки, з яких більше року він працював на промисловій зоні, за що отримав декілька заохочень.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення засудженого, який підтримав свою скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора та представника виправної колонії, які, кожен окремо, заперечували проти скарги засудженого та просили залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого, повторно дослідивши безпосередньо під час апеляційного розгляду матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 та проаналізувавши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин (ч. 2 ст. 186 КК України), може бути застосоване лише за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, як встановлено під час апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_5 не відповідає умовам, передбаченим ст. 81 КК України для його умовно-дострокового звільнення, оскільки своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Зокрема, як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 та обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі, на момент звернення до суду з відповідним клопотанням ОСОБА_5 має одне заохочення у вигляді подяки за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку за наслідками ІІІ кварталу 2017 року.

В той же час, за період відбування покарання, засуджений мав два стягнення у вигляді попередження, які погашені згідно вимог законодавства України за сплином шестимісячного строку, та має одне не зняте стягнення у вигляді попередження від 14.05.2018 за перешкоджання проведення обшуку та невдоволення режимом утримання.

Крім того, як обґрунтовано зазначено в ухвалі суду, з посиланням на наявні в матеріалах особової справи ОСОБА_5 та досліджені судом характеристики від 14.02.2017 року, від 19.10.2017 року та від 14.06.2018 року, засуджений характеризується посередньо, на шлях виправлення не став та не довів своє виправлення у зв`язку з чим йому було відмовлено в переведенні з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким та у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно.

Також, з матеріалів особової справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання працював на виробництві лише три місяці, має нестабільну лінію поведінки на протязі всього строку відбування покарання, що, в сукупності з наведеними вище даними, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , дозволило зробити правильний висновок про відсутність достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про те, що останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на вищенаведене, тієї обставини, що на момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув строку покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року за вчинення злочину,передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, недостатньо для застосування до нього ст. 81 КК України.

Що ж стосується посилань засудженого ОСОБА_5 на відсутність у нього не знятих дисциплінарних стягнень,його бездоганну поведінку протягом 3 років, з яких більше року він працював на промисловій зоні, за що отримав декілька заохочень, то вони спростовуються даними, які містяться в його особовій справі та не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він не довів факт свого виправлення будь-якими обєктивними даними.
За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким залишити без змін ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року, відповідно до якої відмовлено у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбування покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/782/2018

Категорія: інші

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1