Справа №591/1616/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/150/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 20 серпня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючої, на заміжньої, раніше неодноразово судимою, останнього разу 22.05.2009 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненої умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 24 дні, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_7 , оскаржуючи кваліфікацію дій та доведення своєї вини, вказує, що судом не вірно застосовані норми закону України про кримінальну відповідальність та суворо призначено їй покарання, просить вирок суду, щодо неї скасувати та ухвалити новий, яким призначити їй покарання не пов`язане з триманням під вартою. Крім того, вимагає вилучити із мотивувальної частини судового рішення обставину, яка обтяжує її покарання, а саме вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, в наданих доповнень до своєї апеляційної скарги від 16 жовтня 2018 року, обвинувачена не оскаржуючи кваліфікацію дій та доведення своєї вини, просить застосувати щодо неї Закон України «Про амністію у 2016 р.».

Захисник ОСОБА_8 , у поданій апеляційній скарзі, вказує на невідповідність призначеного судом покарання, яке за своєю суворістю не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обсягу та вартістю викрадено майна та особі обвинуваченої, просить вирок суду змінити та визначити міру покарання у вигляді обмеження волі, замість позбавлення волі, на той самий строк.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми, ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, яке було призначено ОСОБА_7 за попереднім вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.05.2009 року, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили визначено залишити тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення та строк відбування покарання визначено обчислювати з 18 травня 2018 року.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 147,42 грн.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_7 зазначає, що суд при винесенні щодо неї вироку не взяв до уваги низку пом`якшуючих обставин, а саме: її щиросердне зізнання, щире каяття у вчиненому, активна допомога у розслідуванні, відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій та примирення с нею. Крім того, зазначає, що судом не було враховано наявність у ОСОБА_7 тяжкого онко захворювання, яке потребує хірургічного втручання та проведення курсів хіміотерапії, що в умовах місць позбавлення волі є неможливим. Вказує, що визначення судом на підставі ст. 67 КК України обтяжуючою обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння є такою, що не відповідає дійсності, оскільки по даному факту не було проведено жодних експертиз для встановлення такого стану та наголошує, що саме вживання алкоголю протипоказано їй по стану здоров`я. Також обвинувачена у своєму доповненні до апеляційної скарги стверджує, що злочин вона чинила спонтанно і не розуміла настання таких наслідків, як перебування під вартою, але на даний час вона усвідомила своє бажання жити чесно і дати гарне виховання своїй дочці. Крім того, зазначає, що має мати пенсійного віку, яка потребує її допомоги. Наголошує, що суд має всі підстави для того, щоб застосувати до неї положення Закону України «Про амністію 2016 року».

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вказує, що її підзахисна вину у скоєному злочині визнала повністю, щиро розкаялася, активно сприяла в розкритті злочину. Крім того, зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 до обвинуваченої претензій не мала та просила суворо не карати, оскільки остання в повному обсязі відшкодувала їй завдані матеріальні збитки та моральну шкоду. Наголошує, що ОСОБА_7 перенесла важку операцію, знаходиться під постійним наглядом лікарів та потребує кваліфікованої медичної допомоги в умовах спеціалізованого медичного закладу. Крім того, вказує, що у вироку суду не зазначено та не враховано, що 16.09.2013 року Полтавським районним судом Полтавської області в порядку ст. 82 КК України ОСОБА_7 замінено невідбуту міру покарання 2р. 3 міс. 4 дні позбавлення волі на обмеження волі, а вже потім відбуваючи міру покарання у вигляді обмеження волі, ОСОБА_7 була звільнена умовно-достроково 27.09.2014 року на невідбутий строк 1 р. 1 міс. 24 дні, тому враховуючи вищезазначені обставини, вважає що, суд мав всі підстави для застосування до обвинуваченої виду покарання саме у виді обмеження волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подані апеляційні скарги не надійшло.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 20.01.2015 року близько 14.00 години ОСОБА_7 після сумісного вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, таємно викрала майно, яке належало потерпілій ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон «Nokia Ashа 202» вартістю згідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №273 від 04.02.2015р. 417,36 грн., сім-картку мобільного оператора «МТС», на рахунку якої було 7 грн., а також грошові кошти в сумі 120 грн., а всього майна та грошей на суму 544,36 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти вимог апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , її незгода з вироком суду першої інстанції стосується призначення виду та міри покарання.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 вказує на її незгоду із правильністю кваліфікації її дій та доведення її вини, однак в послідуючому остання подала до апеляційного суду доповнення до вказаної скарги, в якому свою вину у вчиненому визнала повністю, кваліфікацію дій не оспорювала, а лише продовжувала оскаржувати міру та вид призначеного їй покарання. Крім цього, як і сама обвинувачена так і її захисник адвокат ОСОБА_8 , у своїй апеляційній скарзі доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації дій теж не оспорювала.

З огляду на викладене, колегія суддів не вдається до аналізу доведеності вини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та погоджується з правильністю кваліфікації її дій за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, кваліфікуючою ознакою якого є повторність, оскільки ці обставини і в ході апеляційного перегляду вироку учасниками кримінального провадження не оспорювались.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характеристику особи обвинуваченої, яка переховувалась від суду, має тяжке хронічне захворювання, наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до вимог ст.67 КК України визнав обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила нове кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, а тому з врахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням їй остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі, з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченої в якій йдеться про не врахування судом при винесенні щодо неї вироку пом`якшуючих обставин, а також те, що обвинувачена має тяжке хронічне захворювання, оскільки всі ці обставини, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання (а.с.201, т.2).

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_7 щодо не перебування нею в стані алкогольного сп`яніння, оскільки на підтвердження даного факту не було проведено жодних експертиз для встановлення такого стану, а також той факт, що саме вживання алкоголю протипоказано їй по стану здоров`я, то колегія судді вважає їх безпідставними, оскільки, як вбачається з прослуханого в ході підготовки до апеляційного розгляду технічного носія інформації, сама обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вживши 1 л. пива.

Також доводи обвинуваченої про те, що вона усвідомила своє бажання жити чесно та дати гарне виховання своїй дочці, наявність матері пенсійного віку, яка потребує її допомоги, колегія суддів не може прийняти до уваги як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, з врахуванням того, що вказані обставини не перешкоджають обвинуваченій, яка, крім іншого, мала не зняту і не погашену судимість, вчиняти нові злочини, що дає підстави для висновку про її вперте не бажання стати на шлях виправлення.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 тривалий час ухилялася від явки до суду першої інстанції, у зв`язку з чим була неодноразово оголошена у розшук ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2015 року (а.с. 99 т.1), 07 грудня 2016 року (а.с. 166, т.1), 30 березня 2017 року (а.с.193, т.1). Разом з тим, нею було порушено застосовані ухвалою суду 31 липня 2017 року умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, тому 27 листопада 2017року (а.с. 34, т.2) та 06 березня 2018 року (а.с.66 т.2), знову була оголошена у розшук. Все вищезазначене свідчить про ухилення обвинуваченої від правосуддя та не бажання її стати на шлях виправлення.

Що стосується вимог обвинуваченої ОСОБА_7 про застосування до неї положень Закону України «Про амністію у 2016 році», то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. «б» ст. 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VIІІ, амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачена має непогашену судимість за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2009 року за ч. 2 ст. 121 КК України, звільнена умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 24 дні, тобто ОСОБА_7 раніше засуджувалася за вчинення тяжкого кримінального правопорушення та знову вчинила злочин до повного відбуття покарання, у зв`язку з чим, амністія до неї не може бути застосована.

Що стосується вимог захисника ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі про застосування до її підзахисної виду покарання, як обмеження волі замість тримання під вартою, оскільки обвинувачена вину у скоєному злочині визнала повністю, щиро розкаялася, активно сприяла в розкритті злочину, в повному обсязі відшкодувала потерпілій завдані збитки та наявність в обвинуваченої тяжкої хвороби, то колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, всі зазначені обставини судом були досліджені, їм надана відповідна оцінка і були враховані при призначенні покарання.

Доводи захисника щодо не врахування судом у вироку, що 16.09.2013 року Полтавським районним судом Полтавської області в порядку ст. 82 КК України ОСОБА_7 замінено невідбуту міру покарання 2р. 3 міс. 4 дні позбавлення волі на обмеження волі, а вже потім відбуваючи міру покарання у вигляді обмеження волі, ОСОБА_7 була звільнена умовно-достроково 27.09.2014 року на невідбутий строк 1 р. 1 міс. 24 дні, а тому слід призначити обвинуваченій покарання саме у виді обмеження волі, є необґрунтованими, оскільки відповідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_7 попередньо була засуджена Чернігівським районним судом Чернігівської області саме до покарання у виді позбавлення волі, то судом правомірно на підставі ст. 71 КК України призначено покарання, у виді саме позбавлення волі. Крім того, слід зазначити, що захисником заявлена нею інформація жодним чином не підтверджена.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання обвинуваченої на наявність у неї тяжкого захворювання не може бути в даному випадку ( при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України) підставою для пом`якшення покарання і призначення апеляційним судом, іншого не пов`язаного з позбавленням волі. Ця обставина тяжке захворювання, може бути підставою для звільнення її від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а також є справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження також не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 20 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4