Провадження № 11-кп/824/188/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Прип`ять, Київської області, українку, громадянку України, із вищою освітою, працюючу експертом Центрального казенного підприємства пробірного контролю, не одружену, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування втраченого заробітку та витрат на правову допомогу задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 16 240,47 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп., а всього 46 240 грн. 47 коп. У решті заявлених вимог відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_10 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

22 червня 2016 року, приблизно о 17 год. 10 хв., водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася по проїзній частині вул. Овруцької зі сторони вул. Нагірної, в напрямку вул. Кирилівської та наближалася до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вул. Подільський узвіз - вул. Овруцька у м. Києві.

Порушуючи вимоги п.п.2.3«б», 10.1, 16.2 ПДР України, ОСОБА_10 проявила неуважність до дорожньої обстановки, не переконалася в безпечності зміни напрямку руху, на перехресті, повертаючи праворуч на вул. Подільський узвіз, не надала дорогу пішоходам та, продовжуючи рух, допустила наїзд лівою передньою частиною керованого нею автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила вул. Подільський узвіз по пішохідному переходу на дозволений зелений сигнал світлофору, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1815/Е, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта №825ат «...В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , повинна була керуватися вимогами п.п.10.1; 16.2 ПДР України. У даній дорожній ситуації, водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання п.п.10.1; 16.2 ПДР України. У даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1; 16.2 ПДР України.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 порушила п.п.2.3«б», 10.1, 16.2 ПДР України: п. 2.3 «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.2 на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Порушення ОСОБА_10 вимог п.п.2.3«б», 10.1, 16.2 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченої ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить с вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року касувати у частині часткового задоволення цивільного позову, ухвалити новий вирок, яким частково задовольнити цивільний позов, стягнути з ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_11 та відмовити у задоволенні матеріальної шкоди в розмірі 16 240 грн. 47 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не оцінив належним чином чи є фіскальні чеки на придбання лікарських засобів та інших товарів доказами понесених потерпілою витрат на лікування. У тексті оскаржуваного рішення взагалі не наведено розрахунків матеріальної шкоди. До цивільного позову були надані чеки, в яких зазначено товари, що не відносяться до лікувальних засобів, медичні препарати, які стосуються хронічної хвороби потерпілої ОСОБА_11 . Також, місцевий суд врахував до суми матеріальної шкоди калькуляцію на надання медичних послуг від 11.01.2017 року, яка не містить підпису ОСОБА_11 , та не є документом, підтверджуючим оплату витрат на лікування.

Окрім цього, судом першої інстанції не враховано положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже цивільно-правова відповідальність цивільного відповідача - власника транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 була застрахована (поліс № АЕ/9447451 ПрАТ «СК «Страховий капітал»). Таким чином, шкода заподіяна внаслідок ДТП повинна бути відшкодована страховою компанією.

На думку апелянта, потерпілою не було надано жодних доказів на підтвердження її моральних страждань. ОСОБА_10 була згодна із встановленням суми моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., який є достатнім та обґрунтованим. Крім цього, остання намагалась відшкодувати завдану шкоду та направляла на адресу ОСОБА_11 грошові перекази.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали вирок районного суду правильним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.370 КПК України, будь-яке судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однак, зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було, адже при вирішенні цивільного позову неправильно застосовано норми права, які регулюють порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Разом із цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР).

Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом, викладеним у п.5 ч.1 ст.991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

У відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 була застрахована полісом цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс №АЕ/9447451 ПрАТ «СК «Страховий капітал»).

Потерпілою ОСОБА_7 до ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування втраченого заробітку та витрат на правову допомогу, який місцевим судом задоволено частково.

У апеляційному суді стороною захисту було надано копію повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від винуватця ДТП, із якої вбачається, що обвинувачена ОСОБА_10 23.06.2016 року повідомила ПрАТ «СК «Страховий капітал» про страховий випадок.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Частиною 5 ст.128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, указаним Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Проте, суд першої інстанції не вірно встановив, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу потерпілої є ОСОБА_10 , не залучив до участі у кримінальному провадженні страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність останньої, та дійшов до необґрунтованого висновку про необхідність стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 16 240,47 грн. 00 коп., моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. 00 коп., а всього 46 240 грн. 47 коп.

Із огляду на те, що ОСОБА_10 виконала обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка третій особі, шкода у межах встановленого розміру має бути відшкодована не заподіювачем, а його страховою компанією.

Колегія суддів вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.5 ст.12 ЦПК України суд керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Проте, всупереч вказаній правовій нормі районний суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню фактичних обставин справи, не роз`яснив позивачу/потерпілому порядку розгляду його цивільного позову та можливості залучення до участі у кримінальному провадженні в якості цивільного відповідача страхової компанії.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 21.03.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника щодо неналежного встановлення місцевим судом суб`єкта, який має задовольнити позовні вимоги потерпілого.

Згідно ст.26 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Окрім того, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди пов`язаний з виплатами за шкоду, заподіяну здоров`ю, то рішення суду про стягнення із ОСОБА_10 на користь потерпілої 30 000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди є передчасним та неузгодженим з вимогами закону.

Допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, є істотними в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 .

Із метою забезпечення реалізації абсолютного права потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, за результатами якого суду слід прийняти законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року відносно ОСОБА_10 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Головуючий:
Судді: