УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року

м. Київ
справа № 457/1322/17

провадження № 51-990ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 03 травня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року,
встановив:
За вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 03 травня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, встановлені ст. 76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 :
на користь потерпілої ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн; витрат на правову допомогу 9 148, 02 грн;
на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн;
на користь держави вартість проведених судових експертиз 2 474 грн.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 21 грудня 2018 року вирок місцевого суду залишив без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного засудженій покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості, неправомірне, на його думку, вирішення судом цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, а також розмір стягнутих витрат на правову допомогу, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 , призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами, зменшити розмір витрат на правову допомогу до 4 933, 6 грн та скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди та залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак захисник, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, якою вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін, обмежився формальними вказівками про порушення, допущені, на його думку, апеляційним судом. Зокрема, захисник не обґрунтував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Також, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у рішенні цього суду на спростування доводів апеляційної скарги засудженої.
Разом з тим, ст. 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Однак захисник не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного засудженій покарання, з огляду на тяжкість вчиненого нею злочину, обставини його скоєння та дані про її особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65, 69 КК у їх взаємозв`язку, а також беручи до уваги те, що призначення додаткового покарання є правом суду.
Разом з тим, захисник не обґрунтував, як доводи його касаційної скарги щодо призначення його підзахисній покарання у виді штрафу узгоджуються з положеннями кримінального процесуального законодавства, зокрема ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 421, 437 КПК, враховуючи, що покарання у виді штрафу необхідно виконувати реально, тоді як його підзахисну звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3