У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2019 Справа №607/23376/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення засудженого від відбування основного та додаткового видів покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2018 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про звільнення його від відбування основного та додаткового видів покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ст. 80 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримали та просять суд його задовольнити виходячи із мотивів наведених у ньому.

У судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення заявленого клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування основного та додаткового видів покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ч.4 ст. 80 КК України, так як засуджений з`явився до органів поліції та його затримано 12 листопада 2018 року і з цього моменту рахується строк відбуття його покарання, окрім цього вказав що відносно ОСОБА_4 була заведена розшукова справа, у зв`язку із тим, що останній ухилявся від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 вказав, що він проживає у АДРЕСА_1 . Засуджений ОСОБА_4 є його сусідом, проживають на одній сходовій клітці. Також поруч один біля одного знаходяться їхні гаражні приміщення. З 2003 року ОСОБА_4 постійно проживав за вказаною адресою та вів звичний спосіб життя, не переховувався, його не розшукували працівники поліції та йому не відомо, що останній перебував в розшуку. Він має дружину на ім`я ОСОБА_7 та двоє дітей.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_4 є його давнім знайомим, однокурсником, перебувають у приязних відносинах. Вони часто зустрічалися (протягом тижня 2 3 рази). ОСОБА_4 не переховувався від правоохоронних органів, користувався громадським транспортом. З 2006 року по даний час вони зустрічалися, підтримували дружні відносини. Свідку відомо, що стосовно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу та її в подальшому було направлено для проведення додаткового розслідування.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 вказав, що з ОСОБА_4 знайомий з 1990 року, так як працювали із ним разом в правоохоронних органах ( відділ карного розшуку Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області) по 2005 рік. Крім цього, з 2006 року два три рази на рік випадково зустрічав його в громадських місцях, в центрі міста Тернопіль, на залізничному вокзалі ст. Тернопіль, на центральному ринку, він вільно пересувався по місту. Йому було відомо про те, що стосовно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу, однак він не знав про результати її розгляду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 вказав, що він проживає у АДРЕСА_2 з 2003 року. ОСОБА_4 є його сусідом та він з ним знайомий з 2005 року. Останній проживає на другому поверсі будинку з дружиною на ім`я ОСОБА_7 та двома дітьми. Вони перебувають у приязних відносинах, зустрічалися майже кожного дня у під`їзді, в магазині, у дворі. ОСОБА_4 поводив себе вільно, вигулював собаку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 вказала, що вона є дружиною засудженого ОСОБА_4 , проживають разом з 2003 року у АДРЕСА_3 . Раніше вони до 2003 року разом із чоловіком проживали по АДРЕСА_4 , де він і зареєстрований. Може пояснити, що працює лікарем екстреної швидкої допомоги та на роботі до неї ніхто не приходив, ніхто не приходив і додому та не розшукували чоловіка. Про те, що чоловік перебуває у розшуку вона дізналась після його затримання. Окрім цього зазначила, що у 2008 році разом із чоловіком брали кредит на автомобіль, де він виступив поручителем за зобов`язанням. Також ОСОБА_4 проходив медичний огляд та отримував медичну довідку про можливість керування транспортними засобами і у 2008 року він самостійно отримував картку платника податків у ДПІ та працював з іншими людьми, зокрема на будові храму по АДРЕСА_5 . Також 28 жовтня 2018 року на ОСОБА_4 було накладено адміністративне стягнення за порушення правил дорожнього руху. Він вів звичний спосіб життя, вигулював собаку, спілкувався з сусідами, вільно пересувався містом, його часто бачили знайомі та він не переховувався від правоохоронних органів. Їй було відомо про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_4 , однак вона була впевнена, що усе вирішено та справу закрито. Чоловік з 2004 року вийшов на пенсію, після чого працював неофіційно.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2006 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 365 КК України до покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки,

Згідно вказаного вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 залишено попередню підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу, а саме за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

За ст. 4 КВК України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.
Стаття 5 цього Кодексу визначає принципи кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань. Зокрема кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.
На вирок суду від 16 березня 2006 року відносно ОСОБА_4 захисником засудженого подано апеляційну скаргу. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 14 червня 2006 року вирішено вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2006 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без змін.

22.06.2006 року кримінальну справу щодо засудженого ОСОБА_4 повернуто Тернопільському міськрайонному суду для виконання, згідно супровідного листа № 11-92 від 16.06.2006 року.

Відповідно до вимог ст. 87 КВК України, особи засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили.

На виконання вказаних вимог, судом 26.06.2006 року направлено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я начальника ТМВ УМВС України в Тернопільській області.

Проте вирок суду виконано не було та згідно листа № 11806 від 25.07.2006 року, що міститься в матеріалах кримінальної справи, Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області повідомлено про те, що заведена оперативно - розшукова справа категорії «Розшук» № 88 від 18 липня 2006 року, стосовно розшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити місця знаходження розшукуваного не представилось можливим. Аналогічно зазначено у листі № 11945 отриманому судом 10.08.2006 року.

Крім цього судом неодноразово направлялися нагадування начальнику ТМВ УМВС України в Тернопільській області (Тернопільському ВП ГУНП в Тернопільські області) щодо зазначення заходів, які проводяться з метою виконання вироку та встановлення місця перебування засудженого ОСОБА_4 .

Також, листом № 14872 від 21.09.2006 року, що міститься в матеріалах кримінальної справи, Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області аналогічно повідомлено про те, що заведена розшукова справа № 88 від 18 липня 2016 року, стосовно розшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити місця знаходження розшукуваного не представилось можливим.

На ухвалу колегії судді апеляційного суду Тернопільської області суду від 14 червня 2006 року та вирок суду від 16 березня 2006 року відносно ОСОБА_4 засудженим 30 червня 2006 року подано касаційну скаргу та прокурором внесено касаційне подання 21.07.2006 року. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 14 червня 2007 року вирішено ухвалу апеляційної інстанції та вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2006 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без змін.

Згідно листа від 18 жовтня 2007 року № 17023 ТМВ УМВС України в Тернопільській області повідомлено, що проводяться оперативно розшукові заходи щодо встановлення місця знаходження засудженого. Аналогічні листи направлено на адресу суду начальником ТМВ УМВС України в Тернопільській області № 328 від 10.01.2008 року, та № 6549 від 06.05.2008 року, 30.07.2008 року № 11213, 28.01.2009 року № 1162.

Крім цього судом неодноразово направлялися нагадування начальнику ТМВ УМВС України в Тернопільській області (Тернопільському ВП ГУНП в Тернопільські області) щодо зазначення заходів, які проводяться з метою виконання вироку та встановлення місця перебування засудженого ОСОБА_4 протягом 2009 - 2014 років, 2016 -2018 років та отримано аналогічні відповіді № 6995 від 05.05.2009 року, № 12431 від 10 серпня 2009 року, № 16440 від 03 листопада 2009 року, № 197 від 06 січня 2010 року, № 5482 від 31 березня 2010 року, № 8638 від 07 червня 2010 року, № 10708 від 23 липня 2010 року, № 16879 від 15 листопада 2010 року, № 6502 від 18 квітня 2011 року, № 14585 від 29 вересня 2011 року, №17399 від 22 листопада 2011 року, № 385 від 12 січня 2012 року № 6130 від 08 травня 2012 року, № 15544 від 01 листопада 2012 року, № 16798 від 19 вересня 2013 року, № 16309 від 19 серпня 2014 року, № 21603 від 03 листопада 2014 року, № 12374 від 01 липня 2016 року, № 1596 від 01 лютого 2017 року.

12 листопада 2018 року було затримано ОСОБА_4 та поміщено в ІТТ Теребовлянського РВП ГУНП в Тернопільській області, згідно повідомлення № 21740 від 15 листопада 2018 року Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області.

ОСОБА_4 засуджений до основного покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.

Згідно п.3 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ять років. Ч. 2 вказаної статті передбачає, що строки давності щодо додаткових видів покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Згідно ст. 80 КК України перебіг строків давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбуття покарання або з дня його затримання.

Відповідно до ст. 152 КВК України однією із підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Також, підставами для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України є: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) неухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) невчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.
Так, судом 26.06.2006 року направлено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили 14.06.2006 року, відносно засудженого ОСОБА_4 , на ім`я начальника Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області. Проте, обвинувальний вирок щодо засудженого ОСОБА_4 виконано не було в строк до 12 листопада 2018 року. У даному випадку з дня вступу вироку в законну силу до дня розгляду даного клопотання судом минуло більше дванадцяти років, що означає сплив строку давності виконання обвинувального вироку. Строк давності виконання вироку суду щодо ОСОБА_4 формально минув, що відповідає положенням п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України.

Суд звертає увагу, що засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 24.12.2015 року по справі №5-324кс15 правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати сама до себе правообмеження, які виходять з його змісту - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Оглядом матеріалів кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_4 при оголошенні вироку суду першої інстанції був відсутній, як і відсутні належні дані, щодо вручення йому копії такого вироку. Окрім цього в ході судового розгляду клопотання прокурором не надано жодних належних даних які б свідчили про умисне ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі та вжиття належних заходів зі сторони держави щодо виконання вироку в цій частині в строки визначені ст. 80 КК України. Представлені суду матеріали прокурором щодо розшуку засудженого з 2006 року по 2018 року свідчать про безрезультатність проведених розшукових дій та в подальшому невиконання вироку суду. При цьому з незрозумілих суду причин розшук засудженого ОСОБА_4 здійснювався працівниками правоохоронного органу не за фактичним місцем проживання останнього, а саме за адресою АДРЕСА_3 , яку вказав засуджений в підписці про невиїзд, а за місцем його реєстрації по АДРЕСА_6 (а.с.443 Т.2, а.с.30 Т.3). Також, як ствердили в судовому засіданні свідки, ОСОБА_4 весь час проживав за встановленою адресою, спілкувався з сусідами, працював, звертався до державних установ про отримання офіційних документів та не переховується від правоохоронних органів, що також свідчить про бездіяльність з боку органів які уповноважені державою на виконання вироку.

Факт неухилення засудженого від відбування покарання призначеного судом також доводиться отриманням ОСОБА_4 наступних документів: медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом серії ЯЯЧ № 150212 виданої 09 листопада 2016 року ТОККПНЛ, картки платника податків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої йому 16 жовтня 2015 року Тернопільською ОДПІ, повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4300 від 14 листопада 2018 року - відповіддю на адвокатський запит адвоката ОСОБА_5 , згідно якого по облікових даних ОСОБА_4 проходив військово лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 25 червня 2014 року. Також, захисником представлено копію перепустки № 664 виданої 25 квітня 2018 року ОСОБА_4 начальником Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області» із зазначенням членів сім`ї ОСОБА_11 дружини та дочки ОСОБА_12 . До суду також звернулася адміністрація церкви в м. Тернопіль вул. Микулинецька бічна 14, яка повідомляє, що ОСОБА_4 приймав участь у розбудові храму, а також відкрито та регулярно відвідував храм, не переховувався та про перебування його в розшуку органами поліції їм нічого не було відомо. Окрім цього, згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 16 листопада 2018 року, ОСОБА_4 виступав поручителем по кредиту за договором № 770/39-277-08 від 18 липня 2008 року укладеного із ОСОБА_11 . Також, стосовно ОСОБА_4 інспектором патрульної поліції 27 жовтня 2018 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 167959 з накладенням адміністративного стягнення, яке ОСОБА_4 сплатив 01.11.2018 року згідно квитанції № 0.0..1 у центральному відділенні Тернопільської філії АТ «ПриватБанк».

Крім цього, за більш ніж дванадцять років з дня винесення судом вироку ОСОБА_4 не вчинив нового злочину, що свідчить за загальним правилом про «правове» виправлення засудженого, втрату ним суспільної небезпечності, а отже і застосування покарання є зайвим, воно не матиме належного карального і попереджувально-виховного впливу.

З огляду на наведене, зважаючи, що обвинувальний вирок не було виконано у виз назначені ст. 80 КК України строки, встановлено факт неухилення засудженого від відбування покарання призначеного судом, чого не спростовано прокурором в судовому засіданні, після постановлення вироку ОСОБА_4 не вчинив нового злочину, став на шлях виправлення та, на даний час, є недоцільним виконання обвинувального вироку після спливу строків його виконання через втрату належного карального і превентивного впливу, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування основного та додаткового видів покарання, призначених вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2006 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 80 КК Країни, ст.ст. 4, 5, 87, 90 КВК України, ст. ст. 8, 9, 369 - 372, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування основного та додаткового видів покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2006 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, із позбавленням права обіймати посади пов`язані з роботою у правоохоронних органах строком на три роки, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.
Ухвала суду може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1