Ухвала

іменем України
21 лютого 2019 р.

м. Київ
Справа № 344/7181/18
Провадження № 51-751 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 вересня 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 5 вересня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого 21.12.2017 року Рахівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України до трьох років двадцяти днів позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_5 в користь держави 10 582 грн за проведення судових експертиз.

Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він у період з 19 год. 29 березня 2018 року по 10 год. 30 березня 2018 року проник в офіс «Закордон» в м. Івано-Франківську, який орендує потерпілий ОСОБА_6 , звідки таємно викрав майно на 6039 грн.
Крім цього, 30 березня 2018 року близько 21 год. він та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проник всередину приміщення кіоску «Мобільні аксесуари», що в м. Івано-Франківську, повторно викрав майно, мобільні телефони та радіопередавач вартістю 976 грн, однак злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий охороною.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 убачається, що він оскаржує судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Просить змінити судове рішення щодо нього в частині призначеного покарання і призначити більш м`яке покарання у виді позбавлення волі (один рік шість місяців) із застосуванням положень ст. 69 КК України. Так, захисник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання ОСОБА_5 не було повною мірою враховано дані про обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а саме: активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину на досудовому розслідуванні, визнання вини; а також те, що він щиро розкаявся, має молодий вік та позитивну характеристику, на обліках ОНД та ОПНД № 3 не перебуває, відшкодування заподіяної шкоди потерпілим та наявність важкохворої матері обвинуваченого, інваліда ІІ групи. Також захисник зазначає, що сам обвинувачений важко хворіє, при цьому до касаційної скарги долучає довідку з медичного закладу.
Крім того, захисник вказує, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, не навів підстав, з яких зазначену скаргу визнано необґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК України разом із ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, врахував дані про особу винного, а саме: негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого; висновок Івано-Франківського МРВ з питань пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відніс повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим; до обставин, що обтяжують покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та зазначив, що вказане покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду, вказавши, що вирок суду відповідає ст. 370 КПК України, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 немає, оскільки воно відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України. Зазначив, що суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його судимості, що підтверджує його схильність до вчинення нових злочинів, та висновок Івано-Франківського МРВ з питань пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства.
Крім того, апеляційний суд наголосив на тому, що суд першої інстанції належно врахував вищевказані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, і саме тому судом було призначене майже мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. Посилання ж обвинуваченого на його сімейні обставини не може бути підставою для пом`якшення йому покарання. Також вказав на обставину, що обтяжує обвинуваченому покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_5 і пом`якшення йому покарання.
На переконання суду касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків суду апеляційної інстанції немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 вересня 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3