Справа № 159/5709/18 Провадження №11-кп/802/217/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козлиничі, Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, неодруженого, тимчасово безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий
26 листопада 2015 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, звільнений від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,
засуджений за:
ч.1 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді 2 місяців арешту.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2015 року - остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він, з метою заволодіння чужим майном:

06 вересня 2018 року, близько 16 години 00 хвилин, поблизу кафе «Галілей», яке розташоване на території Привокзального ринку, за адресою: м. Ковель, бульвар Лесі Українки, 43, знайшов іменну банківську карту «Ощадбанк», належну потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та умисно, з корисливих мотивів, цього ж дня, в період часу з 18 годин 02 хвилини по 18 годину 18 хвилин, в приміщенні магазину «Козацькі забави» за адресою: Волинська область м. Ковель вул. Незалежності, буд. 55, п`ятьма транзакціями розрахувався вказаною карткою за товар, тим самим таємно викрав кошти на суму 275 грн., 311, 65 грн., 98, 50 грн., 171, 64 грн., 30, 99 грн., відповідно.
Після цього, того ж дня о 19 годині 12 хвилин, в приміщенні магазину «Козацькі забави» за адресою: Волинська область м. Ковель вул. Міцкевича, буд. 1, однією транзакцією розрахувався вказаною карткою за товар, тим самим таємно викрав кошти на суму 182, 25 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1070, 03 грн.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій, в той же час вважає призначене йому покарання надто суворим. В обґрунтування апелянт зазначає, що суд, при призначенні покарання, не врахував всіх обставин, які його пом`якшують, зокрема повного визнання вини у скоєному злочині, активного сприяння розкриттю злочину, щирого розкаяння, а також його особи, який має незадовільний стан здоров`я, постійне місце проживання, постійно працював на ремонтних і будівельних роботах. Просить вирок суду змінити, пом`якшивши йому покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який її заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали даного кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину та кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням характеру вчиненого злочину, особи винного, обтяжуючих і пом`якшуючих обставин.
Судом першої інстанції з дотриманням вищевказаних вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 враховано тяжкість і характер злочину, що є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який є інвалідом III групи.
Взято до уваги і обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які посилається апелянт: визнання вини, розкаяння у вчиненому, добровільне відшкодування завданих збитків, а також незначну суму викраденого та позицію потерпілої, яка будь-яких претензій до обвинуваченого не мала.
Так як ОСОБА_6 із з`явленням зі зізнанням про вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення до правоохоронних органів з власної ініціативи не звертався, а був викритий у його вчиненні в результаті проведених слідчих та процесуальних дій, тому обставина активне сприяння розкриттю злочину, не може бути включена до числа таких, які пом`якшують покарання, як про це просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного судом за ч. 1 ст. 185 КК України покарання, яке призначене в мінімальних межах зазначеної статті, і не може вважатись надто суворим.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України, розяснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання`від 24.10.2003 року №7, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Оскільки за попереднім вироком ОСОБА_6 було засуджено з застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки, останній злочин він вчинив під час випробування, суд з врахуванням вищевказаних вимог закону призначив йому покарання за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання за новим вироком частково невідбутого покарання за попереднім, визначивши остаточне покарання в більшому розмірі, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком та призначене покарання за новий злочин.
Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Тому доводи обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.
З урахуванням вищенаведених обставин, підстав для зміни вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді