пр. № 1-кс/759/910/19
ун. № 759/2537/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ Святошинскього управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 23.11.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 190 КК України, про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий в обгрунтування свого клопотання вказав, що досудовим розслідуванням установлено, що протягом березня-листопада 2018 року, невстановлені особи шахрайським шляхом намагаються заволоділи спадковим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_4 за заповітом.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 , як вказує слідчий, повідомила, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті ОСОБА_5 була власником !Л частини житлового будинку та 1А частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . Її право на спадкування підтверджується копією заповіту від 13.06.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. З метою оформлення права на спадщину вона звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім заяви про прийняття спадщини нею було подано до нотаріальної контори Свідоцтво про право на спадщину за законом на % частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , видане Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 06.06.1996 року за реєстровим 2у-1472 та Державний акт ЯЖ №040986, виданий Головним управлінням земельних ресурсів 15.02.2008 року на Ул частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . Однак, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2018 року №9731/0231 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 їй відмовлено у зв`язку з відсутністю складу спадкового майна. Як їй стало відомо належна тітці частина житлового будинку та земельної ділянки 29.08.2018 року були двічі переоформлені протягом 29-31 серпня 2018 року на інших осіб. 29.08.2018 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 було здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу №3181 від 16.07.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 . Згідно цього договору новим власником Ул частини житлового будинку та 1/4 частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 став ОСОБА_9 . 31.08.2018 року 1/4 частина житлового будинку та 1/4 частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 була передана за актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2018 року від ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТКОНСАЛТИНГ».

Слідчий вказав, що в ході досудового слідства достеменно встановлено, що 31.08.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , яка здійснює приватну нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , було здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу №3181 від 16.07.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , що підтверджується копіями документів.Згідно із заповітом від 13.06.2014 встановлено, що ОСОБА_5 , заповіла своє майно, а саме: 1/4 частини житлового будинку та 1/4 частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 03.12.2018 винесено постанву про визнання речового доказу, а саме 1/4 частини житлового будинку та 1/4 частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Враховуючи вище викладене, слідчий просить приймаючи до уваги те що вище перелічене майно було незаконно відчужене та з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, накласти арешт на 1/4 частини житлового будинку та 1/4 частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , на строк проведення досудового розслідування та судового розгляду.

Сторони кримінального провадження до суду не з"явились.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, оскільки документи додані до клопотання належним чином не завірені та деякі із них дослідити не можиливо, оскільки проситати їх не можливо.

В зв`язку із викладеним, керуючись ст. ст. 36, 131, 132, 170, 171, 173 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинскього управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 23.11.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 190 КК України, про накладення арешту - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1