Ухвала
Іменем України
06 травня2019 року
м. Київ
справа № 589/4285/17
провадження № 51-2152ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 березня 2019 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги засудженої убачається, що вона не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджена у касаційній скарзі, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підставу для визнання оскаржуваних судових рішень незаконними, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Крім того, засуджена, оскаржуючи, у тому числі, ухвалу апеляційного суду, не наводить конкретних порушень закону, допущених судом апеляційної інстанції при постановленні зазначеного судового рішення, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для його скасування.
Крім цього, як убачається з касаційної скарги, засуджена у вступній її частині вказує на оскарження нею вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, однак у прохальній частині скарги формулює свої вимоги до касаційного суду про скасування лише рішення суду апеляційної інстанції, чим допустила суперечності.
При цьому засуджена, вказуючи на незаконність вироку міськрайонного суду щодо неї, не зазначає, що суд касаційної інстанції має зробити з вказаним судовим рішенням за наслідками розгляду її скарги.
Також в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги взагалі не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 березня 2019 року щодо неї залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3