УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003372 від 05.09.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із указаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 23 червня 2018 року близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебувала неподалік маркету «Люцина» що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 94 разом із ОСОБА_8 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел направлений на викрадення офіційного документу, а саме банківської карти «Ощадбанк» належної ОСОБА_8 із розрахунковим рахунком № НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення офіційного документу, а саме вищевказаної банківської картки, ОСОБА_5 усвідомлюючи що ця картка є офіційним документом та належить ОСОБА_8 , дістала з передньої правої кишені штанів ОСОБА_8 описану банківську карту, та таким чином незаконно заволоділа останньою.

В подальшому, ОСОБА_5 , місце вчинення кримінального правопорушення залишила та викраденим офіційним документом розпорядилася на власний розсуд.

Крім цього, 23 червня 2018 року, близько 02 години 00 хвилин перебувала неподалік маркету «Люцина» що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 94 разом із ОСОБА_8 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону марки «Нокіа 1280» належного ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону, ОСОБА_5 скориставшись відсутністю сторонніх осіб та тим, що власник перебував в стані алкогольного сп`яніння і не приділяв належної уваги її діям, пересвідчившись у тому, що її дії залишаються таємними, усвідомлюючи що описаний телефон являється чужим майном та належить ОСОБА_8 , дістала з передньої правої кишені штанів останнього вищевказаний мобільний телефон та таким чином таємно, повторно викрала останній.

В подальшому, ОСОБА_5 , місце вчинення кримінального правопорушення залишила та викраденим майном розпорядилася на власний розсуд чим спричинила ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 332 грн. 50 коп.

Крім цього, 23 червня 2018 року близько 02 години 23 хвилини, ОСОБА_5 , перебувала біля банкомату «ПриватБанк», що за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 96.

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківської карти «Ощадбанк» належної ОСОБА_8 із розрахунковим рахунком № НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб які б усвідомлювали протиправність її дій, ОСОБА_5 підійшла до вищевказаного банкомату, що за вищевказаною адресою та за допомогою вищевказаної банківської картки, заздалегідь знаючи пін-код до неї зняла з рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти на суму 1000 гривень та таким чином таємно, повторно викрала останні.

Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , в цей же день та місці, близько 02 години 26 хвилин, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб які б усвідомлювали протиправність її дій, за допомогою вищевказаної банківської картки, заздалегідь знаючи пін-код до неї зняла з рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти на суму 500 гривень та таким чином таємно,повторно викрала останні.

В подальшому, ОСОБА_5 , місце вчинення кримінального правопорушення залишила та викраденими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд чим спричинила ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1500 гривень 00 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Повідомлено ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України 21.11.2018 о 16 год 15 хв.

21.11.2018 досудове слідство у кримінальному провадженні № 0002944 зупинено та оголошено підозрювану ОСОБА_5 в розшук, оскільки остання переховується.

Про те, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

рапортом слідчого СВ Житомирського ВП ОСОБА_4 від 10.11.2018 про відсутність ОСОБА_5 за місцем проживання;

рапортом слідчого СВ Житомирського ВП ОСОБА_4 від 20.11.2018 про відсутність ОСОБА_5 за місцем проживання;

протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_9 від 20.11.2018.

копією ухвали слідчого судді Богунського РС м. Житомира ОСОБА_10 від 28.09.2018.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та серед яких одна із санкції, а саме ч. 2 ст. 185 КК України згідно ст. 12 КК України відноситься до правопорушення середнього ступеню тяжкості та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, на даний час в ході досудового розслідування встановлено, що за віком ОСОБА_5 не є особою похилого віку, за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, не працює, що свідчить про скрутне матеріальне становище останнього, не навчається.

На даний час з матеріалів доданих до клопотання видно що відповідно до ухвали слідчого судді Богунського РС м. Житомира ОСОБА_10 від 28.09.2018, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває в розшуку як боржник.

Крім цього, при неодноразовому відвідування місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено що остання відсутня за місцем проживання. Описане підтверджується рапортами слідчого СВ Житомирського ВП ОСОБА_4 від 10.11.2018 та 20.11.2018.

Крім цього, допитана у якості свідка мати підозрюваної ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , 1967 р.н. пояснює що з кінця вересня місяця 2018 року ОСОБА_5 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де вона може знаходитись невідомо.

Крім цього, 26.07.2017 направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0003372 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, що вказує на те, що підозрювана ОСОБА_5 продовжує вчиняти нові корисливі, умисні злочини.

Незважаючи на те, що згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана ОСОБА_5 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинить інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання, обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків та обґрунтованої підозри вчиненого кримінального правопорушення підозрюваною та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який підозрювана зобов`язалася виконувати, підозрювана не заперечувала щодо вчиненого кримінального правопорушення, однак мобільний телефон вона вже повернула потерпілому та має намір повернути грошові кошти, захисник в судовому вважає клопотання не обґрунтованим, оскільки органами досудового розслідування 21.11.2018 року лише вручено підозрюваній повідомлення про підозру, а 26.11.2018 року вручено її пам`ятку про права та обов`язки як підозрюваної, а тому вона не знала про необхідність з`являтися до слідчого, оскільки була в статусі свідка, що вона переховувалося від органів досудового розслідування не надано. Також вказала, що заявлені ризики не існують, підозрювана має місце проживання, разом з тим сторона обвинувачення не надала суду докази з приводу наведених в клопотанні ризиків визначених ст. 177 КПК України, також в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, визначеними ст. 177 КПК України.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та копії долучених до нього матеріалів, якими слідчий і прокурор обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, у тому числі запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зі змісту ст. 178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у разі не доведення стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, що підтверджується зібраними доказами та поясненнями підозрюваної.

Поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, орган досудового розслідування довів, що у кримінальному провадження існують ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

В частині 1 ст. 88 КПК України вказано, що докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя зважає на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, враховує тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у його вчиненні, її вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Зважаючи на викладене, та оскільки прокурором не було доведено, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем, як встановлено судом, постійного проживання, що є достатнім для запобігання зазначеного ризику.

За положеннями частин 1 та 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця реєстрації та проживання, а саме: АДРЕСА_1 , строком на два місяці.
Заборонити підозрюваній ОСОБА_5 залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протягом строку тримання під домашнім арештом без застосування електронних засобів контролю.
Покласти на підозрювану ОСОБА_5 такі обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до суду, органу досудового розслідування та прокуратури;

прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, а саме за викликом;

не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду,

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя