Дата документу Справа № 331/2772/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2772/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/240/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12 березня 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання із іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту постановлено скасувати.

Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом постановлено необґрунтований вирок, оскільки висновки суду, на підставі яких було виправдано ОСОБА_6 , суперечать доказам, дослідженими під час судового розгляду. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Вирок суду ґрунтується лише на однобічно та необ`єктивно досліджених судом доказах, які на перший погляд ставлять під сумнів винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, в той час як належна оцінка доказам причетності останнього до вчинення злочину судом не надана.

Так, судом в основу вироку покладено показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину не визнав, однак показання ОСОБА_6 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Окрім того, на підтвердження вини ОСОБА_6 , стороною обвинувачення було заявлено клопотання про обов`язковий допит свідка ОСОБА_14 (останній допитувався органом досудового розслідування). Проте, суд, незважаючи на те, що прокурор наполягав на допиті вказаного вище свідка, порушив принцип змагальності сторін, оскільки останній у ході судового слідства не допитувався, підстави недоцільності дослідження цих доказів у вироку суд не зазначив.

Крім того, в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання за 15 квітня 2016 року, а також відсутній, відповідно і запис судового засідання на технічному носії інформації. Вказані порушення є істотними порушеннями вимог Кримінального процесуального законодавства та тягнуть за собою беззаперечне скасування вироку.

За вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та в період іспитового строку знову вчинив корисливий злочин на території Жовтневого району м.Запоріжжя за наступних обставин. 12 січня 2016 року приблизно о 02 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення проник до огородженої території складу за адресою: АДРЕСА_3 , звідки, діючи повторно, відкрито викрав майно ОСОБА_10 , а саме: ленту ДПРНМ 0,6*600 м2 вагою 674 кг вартістю 96382 грн; ленту ДПРНМ 0,6*600 м2 вагою 702 кг вартістю 100386 грн; ленту ДПРНМ 0,6*600 м2 вагою 722 кг вартістю 103246 грн; ленту ДПРНМ 0,6*600 м2 вагою 736 кг вартістю 105248 грн; ваги автомобільні вартістю 20000 грн; переносну автомийку «Ріобі» вартістю 9000 грн, а всього майна на загальну суму 434262 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.5 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у сховище, в особливо великих розмірах.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і наполягала на скасуванні вироку суду та призначенні нового розгляду в суді першої інстанції; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з положеннями ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Статтею 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
На думку колегії суддів, вказаним вимогам закону оскаржуваний вирок суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.
За наслідками судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення чи іншого менш тяжкого кримінального правопорушення, проте, у вироку суд зробив вибіркову оцінку дослідженим доказам та не навів переконливих мотивів, чому прийняв одні докази та відкинув інші, що не відповідає вимогам ст.374 КПК України, та на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Так, в судовому засіданні під час допиту свідок сторони обвинувачення - ОСОБА_12 прямо вказував на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу яка була учасником кримінального правопорушення 12 січня 2016 року.
Однак, судом першої інстанції показання даного свідка без наведення переконливого обґрунтування визнані сумнівними та недостовірними, зокрема не вказано, які є об`єктивні підстави недовіряти цим показанням.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд не проаналізував досліджені докази у їх сукупності. Фактично суд оцінив кожний доказ з огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , даних ним в ході судового розгляду, що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК України, згідно з якими, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, у вироку суд допустив суперечливі формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 .

Так, за змістом вироку, суд фактично вказав на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого і на те, що прокурор не скористався своїм правом на зміну обвинувачення.

Також судом не допитано свідка сторони обвинувачення ОСОБА_14 , на допиті якого наполягала сторона обвинувачення, що свідчить про неповноту судового розгляду та на що правильно звернув увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок, на підставі ст.ст.409, 412 КПК України, підлягає скасуванню.

Оскільки, діючи у межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості виправити вказані недоліки, скасовуючи вирок суду, враховуючи загальні засади кримінального провадження, закріплені в ст.ст.7-9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи викладене, інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, підлягають перевірці при новому розгляді.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про відсутність журналу судового засідання від 15 квітня 2016 року, колегія суддів важчає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судове засідання не проводилось, про що в матеріалах провадження наявна довідка секретаря судового засідання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4