Номер провадження: 11-кп/813/330/19
Номер справи місцевого суду: 521/6986/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року у кримінальному провадженні №0000296 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, із вищою освітою, удови, маючої малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово не працюючої проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст.320 ч. 1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень з позбавленням права обіймати посади фармацевта, провізора та завідуючого аптеки строком на 1 рік.
Запобіжний захід не застосований.
Вирішено долю речових доказів а також стягнуті судові витрати.
Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що 31.07.2012 року наказом директора ТОВ «Гіпократ» №44, вона була призначена на посаду фармацевта Аптеки №2, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул. Скісна, 55. 06.12.2017 року, близько 18 год., ОСОБА_7 , займаючи вказану посаду та виконуючи діяльність, пов`язану з відпуском лікарських засобів, будучи обізнаною про встановлені правила обігу та відпуску рецептурних лікарських препаратів, які містять у своєму складі наркотичні засоби, знаходячись на своєму робочому місці у приміщені вищезазначеної аптеки, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, порушила встановлені правила відпуску наркотичних засобів, а саме - реалізувала ОСОБА_9 , без відповідно оформленого лікарем рецепту препарат «Кодтерпін ІС», в кількості 4 конвалют (по 10 таблеток у кожній) в кількості 40 штук, які згідно висновку експерта №49-Х від 11.01.2018 містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - кодеїн; загальна маса кодеїну у вилучених таблетках становить - 0,320 грами.
Вказаними діями ОСОБА_7 порушила вимоги п.9 Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек і їх структурних підрозділів, згідно якого відпуск лікарських засобів здійснюється з урахуванням норм відпуску, визначених у п. 1.22.2 Правил виписування призначення, затверджених Наказом МОЗ України №360 від 19 липня 2005 року (гранично допустима для відпуску кількість кодеїну на 1 рецепт 0,2г., що складає 25 таблеток). Згідно Списку №1 Таблиці III Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою КМУ №770 від 06 травня 2000 року - кодеїн є наркотичним засобом, обіг якого обмежено і стосовно якого допускаються виключення деяких заходів контролю. Також, ОСОБА_7 порушила вимоги Наказу Міністерства охорони здоров`я України №41 від 19 січня 2017 року «Про затвердження Переліку лікарських засобів, дозволених до застосування в Україні, які відпускаються без рецептів з аптек та їх структурних підрозділів», відповідно до якого продаж лікарських препаратів, що містять кодеїн, здійснюється за рецептами медичних працівників.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі, прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченої зазначив, що суд 1-ої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 320 КК України м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, мотивуючи свої вимоги наступним:

- суд призначив покарання ОСОБА_7 , яке є найнижчою межею найм`якішого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, проте, в суді було встановлено, що ОСОБА_7 під час вчинення злочину, маючи спеціальні знання фармацевта, усвідомлювала суспільно небезпечність свого діяння, однак реалізовувала в порушенні встановлених правил наркотичні засоби особі, розуміючи, що для цього необхідний рецепт лікаря;

- суд не прийняв до уваги твердження прокурора про високу суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину, оскільки розповсюдження наркотиків руйнує економіку, соціальну сферу, підвищує рівень злочинності, руйнує моральні підвалини суспільства, вражає своїм негативним впливом молодь, провокує конфлікти.

Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати вирок суду 1-ої інстанції та ухвалити новий, призначивши ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 320 КК України у вигляді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., з позбавленням права займати посади фармацевта, провізора та завідуючого аптеки строком на 3 роки.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, натомість, обвинувачена заперечувала проти її задоволення та просила залишити вирок суду 1-ої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частини 1 та 2 ст. 404 КПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в цілому відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Як вбачається зі змісту мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала свою вину, внаслідок чого, суд, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.
Окрім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, сторонами провадження не оскаржується.
Дії обвинуваченої правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 1 ст. 320 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення встановлених правил торгівлі наркотичними засобами.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, з числа передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Окрім того, при призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував, соціальне положення ОСОБА_7 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, повне визнання вини у вчиненому злочині, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність на утриманні малолітньої дитини, являється удовою, відсутність тяжких наслідків, позитивну характеристику за місцем мешкання та роботи.
Більш того, на момент апеляційного розгляду провадження, призначений штраф та витрати на залучення експерта були сплачені ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними квитанціями ( а.п.78).
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченої будуть досягнуті призначенням їй основного та додаткового покарання в межах санкції ст. 320 ч.1 КК України.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги високу суспільну небезпеку вчиненого злочину, оскільки розповсюдження наркотиків руйнує економіку, соціальну сферу, підвищує рівень злочинності, руйнує моральні підвалини суспільства, вражає своїм негативним впливом молодь, провокує конфлікти та призначив обвинуваченій ОСОБА_7 занадто м`яке покарання.
Позиція апеляційного суду обґрунтовується тим, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 кваліфікується як порушення встановлених правил торгівлі наркотичними засобами, а не як збут наркотичних речовин, який утворює склад злочину, передбаченого ст. 307 КК України та не інкримінований обвинуваченій.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного основного та додаткового покарання ОСОБА_7 такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки покарання призначене із урахуванням особи обвинуваченої, тяжкості вчиненого, а також наслідків злочину та суд першої інстанції належним чином мотивував у вироку призначення покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч.1 ст.320 КК України.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченій покарання, відповідно до правил, визначених положеннями ст. 65 КК України, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку - немає.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення немає, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 320 ч. 1 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4