КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.06.2007 за ст.15 ч.2, ст.115 ч.2, п.8, ст.69 КК України до 06 років позбавлення волі, 27.03.2013 звільнений у зв`язку з відбуттям покарання
який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2018 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, і призначено йому покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк 02 (два) роки. Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, та роботи. До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави та покладено на нього обов`язки з`являтись за кожною вимогою до прокурора чи суду, що здійснюватимуть це провадження чи до уповноваженого органу з питань пробації, не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає (м. Івано-Франківськ) без дозволу прокурора чи суду, що здійснюватимуть це провадження чи уповноваженого органу з питань виконання покарань. Іспитовий строк ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту проголошення вироку. Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2018 в частині призеначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України покарання у виді 06 (шести) років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор апеляційну скаргу вносить з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м?якості. Зокрема прокурор вважає, що суд в достатній мірі не врахував, що ОСОБА_8 раніше судимий за ст.15 ч.2, ст.115 ч.2, п.8, ст.69 КК України до 06 років позбавлення волі, відбувши покарання належних висновків для себе не зробив, маючи незняту та непогашену судимість вчинив новий умисний тяжкий корислий злочин. Крім того, прокурор зауважує, що обвинувачений на момент вчинення злочину не працював, будь-якою суспільно-корисною працею (діяльністю) не займався, не зарекомендував себе з позитивної сторони, своєї вини у вчиненому не визнав, розкриттю злочину не сприяв.

За обставин викладених у вироку, ОСОБА_8 , 15.12.2016 близько 16 год. 00 хв., маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та повернення його на свою користь, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, таємно проник до квартири АДРЕСА_2 , що розташована на п`ятому поверсі будинку, де користуючись відсутністю сторонніх осіб та тим, що власниця квартири ОСОБА_10 відволіклася, намагався таємно викрасти речі із жіночої сумки, яка знаходилася в коридорі квартири, під час чого був викритий на місці вчиненні злочину ОСОБА_10 .
В подальшому ОСОБА_11 , тримаючи в руках жіночу сумку, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 21.01.2017 вартістю 630 гривень, яка належить ОСОБА_10 з її особистими речами, а саме: гаманець, вартістю 180 гривень, з грошовими коштами в сумі 35 грн., двома парами дитячих рукавиць в`язаних з шерсті, вартістю 54 гривні кожна пара, губною помадою «Maybelline», вартістю 100 гривень, та ліками, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, вибіг з вказаної квартири та пробігши з нею близько 15 метрів в напрямку загального балкону коридору на п`ятому поверсі будинку, розпорядився сумкою на власний розсуд, а саме: викинув останню, забравши при цьому гаманець з грошовими коштами.
Після чого ОСОБА_8 з майном з місця вчинення злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд. Чим спричинив ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1 018 гривень.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала наявну апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити,думкуобвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та вважали за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок суду першої інстанції, їх пояснення, дослідивши за клопотанням прокурора письмові матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи з наступного.

У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, оскаржуваним в частині призначення покарання вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2018 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з проникненням у житло.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів.

Натомість, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та особі обвинувачено через м?якість, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з постановою Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, зокрема за наявності рецидиву злочину.

Як слідує з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_8 судом було враховано ступінь тяжкості та обставини скоєного злочину, особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, позитивно характеризується за місцем тимчасового працевлаштування. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст.67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів. Із врахування викладеного суд дійшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки, тобто в мінімальних межах санкції інкримінованого ОСОБА_8 злочину. При цьому суд, враховуючи обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що внаслідок злочину не настало тяжких наслідків для потерпілої, наявності соціальних зв?язків, працевлаштування та стану здоров?я обвинуваченого, дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбуття покарання з випробуванням.

Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, в достатній мірі не врахував обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема зухвалий та умисний характер його дій, залишив поза увагою невизнання обвинуваченим своєї вини, а отже і відсутність критичного відношення до вчиненого, заперечення ОСОБА_8 очевидних фактів вчинення злочину, які знайшли своє доказове підтвердження в ході судового розгляду справи, відсутність пом?якшуючих покарання обставин, а також не врахував, що ОСОБА_8 вчинив даний злочин маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість (а.с. 94-95, 100 - 102), з огляду на що має місце рецидив злочину.

За даних обставин, виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст.65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд апеляційної інстанції знаходить апеляційні вимоги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням обґрунтованими.

Разом з тим, із врахуванням всіх вище перелічених обставин вчинення ОСОБА_8 злочину, ступеню його суспільної небезпечності, особи винного, який має постійне місце реєстрації та проживання (а.с. 91-93, 96, 99), на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 97-98), офіційно не працює, в той час як наявна в матеріалах провадження характеристика з місця роботи не містить підпису особи, яка її видала та не відображає відомостей, які б свідчили про те чи був ОСОБА_8 станом на 15.12.2016 і до моменту винесення судом першої інстанції вироку працевлаштований (а.с. 142), стану його здоров?я (а.с. 139-141) вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п?ять) років, тобто покарання наближене до мінімальної межі інкримінованого йому кримінального закону, яке обвинувачений повинен відбувати реально.

Відтак, оскільки вимога прокурора призначити обвинуваченому покарання у виді 06 (шести) років позбавлення волі колегія суддів вважає необґрунтованою, натомість приходить до висновку, що саме покарання у виді 05 (п?яти) років позбавлення волі буде достатнім для досягнення мети покарання та виправлення обвинуваченого, в той час як посилання сторони обвинувачення на безпідставне звільнення ОСОБА_8 судом від відбування покарання з випробуванням знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, то у відповідно до правил п.4 ч.1 ст.420 КПК України оскаржуваний вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2018 підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання з постановленням нового вироку в цій частині згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ? задовольнити частково.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2018, яким ОСОБА_8 визнано винним за ч.3 ст.186 КК Україниі призначено йому покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 02 (два) роки та покладенням обов?язків у відповідності до ст.76 КК України, ? скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.186 КК України ? 05 (п?ять) років позбавлення волі.

Строк покарання за цим вироком рахувати з часу затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в ред. від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_8 у строк його попереднього ув`язнення в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з часу його фактичного затримання 15.12.2016 по 13.02.2017 включно.
В інший частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/134/2019
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1