ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2263/16-к Номер провадження 11-кп/814/33/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського року народження апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000507 від 10.06.2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апатити Мурманської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року

з участю
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
потерпілої ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.121 КК на дев`ять років позбавлення волі

Стягнуто ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в розмірі 351 грн. 84 коп.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 10.04.2016 року, близько 10 год. 00 хв., знаходячись у будинку, в якому він проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс гр. ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше десяти ударів дерев`яною битою в область голови, тулубу та кінцівок, а також п`ять ударів клинком ножа в область сідниць, чим заподіяв множинні колото-різані рани сідниць, крововиливи в м`які тканини по периферії колото-різаних ран та по ходу ранових каналів, множинні рани голови, м`які покрови голови зі сторони внутрішньої поверхні з наявністю крововиливів на межі лобної та тім`яної ділянок: в центрі тім`яної ділянки; в потиличній ділянці, масивні крововиливи кінцівок, тулубу, перелом 9-го ребра з права по середньо-пахвинній лінії, перелом тіла правої лопатки з крововиливом в м`які тканини, масивні крововиливи в глибокі м`язи тулубу, кінцівок, садно правої нижньої кінцівки, які за своїм характером являються прижиттєвими, утворилися в короткий проміжок часу з достатньою силою прикладення для їх утворення, стосовно живої особи у своїй сукупності, несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 , о 17 год. 20 год., 10.04.2016 року у реанімаційному відділенні 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтава.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Зміну кваліфікації своїх дій та пом`якшення призначеного судом покарання обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що змушений був захищатися від потерпілого ОСОБА_12 , проте перевищив межі необхідної оборони та визнає, що внаслідок його дій померла людина.

Під час апеляційного перегляду підтримав свої апеляційні вимоги

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 22.12.2016 року змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На підтвердження своїх вимог захисник зазначає, що потерпілий ОСОБА_12 розпочав конфлікт та напав на обвинуваченого, внаслідок чого той змушений був захищатися. Після вчиненого ОСОБА_7 був ініціатором виклику швидкої допомоги та особисто надавав допомогу потерпілому.

Прохання про пом`якшення покарання захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 визнав вину у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину, батьків-пенсіонерів, злочин вчинив під впливом погрози та протиправної поведінки потерпілого.

Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_10 підтримала апеляційні вимоги обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_11 та прокурор ОСОБА_13 заперечували проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтуються на належним чином досліджених і перевірених доказах, а доводи апелянтів щодо спричинення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень потерпілому під час перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони та, в зв`язку з цим, неправильної кваліфікації дій обвинуваченого є аналогічними тим, що вже перевірялись і не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження судом.

Такі доводи апелянтів спростовуються показаннями обвинуваченого, який хоча й не визнає своєї вини в інкримінованому злочині, але не заперечує, що саме він неодноразово наносив потерпілому удари дерев`яною битою та ножем від яких потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Такі показання обвинуваченого об`єктивно узгоджуються з наведеними у вироку письмовими доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 10.04.2016 року в ході яких вилучені одяг та взуття обвинуваченого та загиблого, а також дерев`яна бита, клинок ножа, вирізи з килиму та рушник зі слідами речовини бурого кольору; протоколом впізнання трупа ОСОБА_12 від 11.04.2016 року; протоколом слідчого експерименту від 27.04.2016 року в ході якого на місці перевірялись показання ОСОБА_7 щодо нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ; висновками судово-медичних, судово-медико-криміналістичних, судово-дактилоскопічних, судово-імунологічних, судово-цитологічних експертиз.

Крім того, як події, що передували вчиненню злочину(конфлікт з приводу того, що потерпілий нібито вказував на обвинуваченого, як на особу що вчинила крадіжку ), так і пост кримінальна поведінка обвинуваченого, який біля свого подвір`я намагався надати допомогу потерпілому підтверджуються показаннями допитаних судом свідків та у взаємозв`язку з іншими покладеними в основу вироку доказами, доводять причетність ОСОБА_7 до умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

Так, сам апелянт фактично не заперечує, що саме він наніс потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження як дерев`яною битою, так і ножем. При цьому стверджує, що перебував у стані необхідної оборони, захищаючись від агресивної поведінки потерпілого.

Згідно ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно сталої судової практики та роз`яснень, які містяться в Постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002, суди при з`ясуванні наявності створення реальної загрози заподіяння шкоди особі, мають враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Така підстава характеризується двома елементами: 1) вчинення особою суспільно небезпечного посягання; 2) необхідністю його негайного відвернення або припинення.

Стан необхідної оборони утворює лише таке посягання, яке заподіює (здатне заподіювати) істотну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Достатньо, щоб подібні посягання за об`єктивними своїми ознаками відповідали суспільній небезпечності відповідного злочину. Суспільно небезпечне посягання може виражатися лише в активній поведінці людини, тобто в діях особи, яка посягає.

Під час апеляційного розгляду не встановлено жодних об`єктивних доказів, що потерпілий намагався заподіяти будь-яку шкоду обвинуваченому.

Зокрема, нічим не підтверджуються доводи обвинуваченого про те, що потерпілий у нього вдома розпочав бійку в ході якої розбив йому губу. Допитаний судом свідок ОСОБА_14 стверджував, що саме він ударив ОСОБА_7 в обличчя коли той, перебуваючи в магазині, просив у нього гроші на спиртне. Такі показання повністю узгоджуються з показаннями допитаної судом свідка ОСОБА_15 , яка працює в магазині та особисто бачила, як ОСОБА_14 розбив губу ОСОБА_7 ..

Доводи апелянта про те, що потерпілий під час бійки намагався застосовувати ніж, який у нього, нібито, відібрав обвинувачений також об`єктивно не підтверджуються.

Натомість, у потерпілого ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, які утворилися від не менше десяти ударів дерев`яною битою в область голови, тулубу та кінцівок, а також п`яти ударів клинком ножа в область сідниць. При цьому, сам обвинувачений стверджував, що потерпілий мав міцну статуру та був значно сильніший від нього.

Піддаючи ретельному аналізу безпосередньо досліджені докази суд, зокрема, акцентував увагу на тому, що виявлена в тім`яній частині голови ОСОБА_12 забита рана утворилась від дії тупого, твердого обмеженого предмету, який діяв під кутом. Виявлена забита рана в тім`яній частині голови могла утворитися від дії дерев`яної бити наданої на експертизу. Колото-різані ушкодження в верхньому зовнішньому квадраті правої та лівої сідниці утворилися від дії колюче-ріжучого предмету (судова медико-криміналістична експертиза № 109-МК від 14.04.2016 р.).

Водночас, згідно висновку судово-медичної експертизи № 66 від 04.05.2016 року у ОСОБА_7 не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень, які б відповідали даті та обставинам інкримінованого ОСОБА_7 злочину та були б характерними для самозахисту.

З урахуванням вище наведеного, доводи апелянтів про те, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони є неспроможними.

Оскільки зі сторони ОСОБА_12 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не було суспільно небезпечного посягання, яке заподіювало або було здатне заподіяти істотну шкоду обвинуваченому, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що умисно заподіюючи потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, обвинувачений ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони.

Доводи апелянтів про те, що суд дав неправильну оцінку показанням свідків, а частину з заявлених свідків взагалі не допитав колегія суддів сприймає критично, оскільки ніхто з вище зазначених осіб не був безпосереднім свідком подій які відбувалися 10.04.2016 року в будинку ОСОБА_7 під час інкримінованих йому дій. До того ж, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом були вжиті процесуальні заходи для виклику заявлених сторонами кримінального провадження свідків, шляхом застосування приводів, частина з яких невиконана з різних об`єктивних причин (стан здоров`я свідка ОСОБА_16 , перебування за межами України свідка ОСОБА_17 , тощо).

Піддавши системному аналізу безпосередньо досліджені докази, переконавшись в їх належності, допустимості, взаємо узгодженості та достатності суд, поклав їх в основу вироку та дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого в заподіянні ним умисного, тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов правильних висновків, що сукупність зібраних стороною обвинувачення та перевірених в суді доказів, яким суд дав належну оцінку, поза межами розумного сумніву викривають ОСОБА_7 як особу, що умисно заподіяла ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого. Такі дії правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.121 КК України.

З урахуванням вище наведеного, доводи апелянтів щодо недоведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині та їх вимоги щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України колегія суддів вважає безпідставними.

Покарання обвинуваченому належним чином обґрунтоване у вироку суду, його вид та розмір відповідають загальним засадам призначення покарання.

Доводи апелянтів, щодо пом`якшення призначеного судом покарання, колегія суддів вважає непереконливими.

Так, згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції, при постановлені вироку та призначенні покарання ОСОБА_7 .

Зокрема, при обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані, що характеризують його особу, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує.

Зокрема, суд врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння та потребує лікування від алкоголізму. Також суд врахував позицію потерпілої, яка прохала призначити обвинуваченому суворе покарання.

З урахуванням з того, що ОСОБА_7 не працює та не проживає з своєю дитиною 2007 року народження, а також з урахуванням кримінальної біографії ОСОБА_7 , доводи апелянтів про те, що ОСОБА_7 утримує малолітню дитину та батьків-пенсіонерів колегія суддів вважає непереконливими.

Натомість, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а призначене йому в межах санкції ч.2 ст.121 КК Українип покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на вище наведене підстав для пом`якшення призначеного судом покарання не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.

Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4