Справа №504/4750/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2019 року смт.Доброслав Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000236 від 06.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, відносно якого застосований запобіжний захід тримання під вартою, строком до 26.01.2019р.,

ВСТАНОВИВ:
28.12.2018 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Ухвалою судді від 03.01.2019р. призначене підготовче судове засідання за вказаним обвинувальним актом.

В підготовчому судовому засіданні 21.01.2019р. прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В даному клопотанні прокурор ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років. Обвинувачений проживає на значній відстані від місця знаходження органу досудового розслідування, що може дати змогу йому переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування. У обвинуваченого немає постійного місця роботи, а відтак не буде грошових коштів для того, щоб з`являтись на виклики за місцем знаходження органу розслідування. Обвинувачений, знаходячись на волі буде мати можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідки у справі його колишні співслужбовці, про яких йому відомо. Обвинувачений має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, перебуваючи на волі буде мати безперешкодне право перетину державного кордону України, чим може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування та суду за межами України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 категорично заперечували щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а заявлені ризики надумані, при цьому просили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачуються.

Згідно ч.1 ст.183 КК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На підставі цього, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter против Austria/;

- ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier против France/.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. против Switzerland, судове рішення від 26.01.1993 року § 30/.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Заявляючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, однак суд категорично не погоджується з таким твердженням, оскільки згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому твердження прокурора про те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, до винесення відповідного вироку і набрання ним законної сили, суперечить принципу презумпції невинуватості особи.

Доводи прокурора ОСОБА_3 , про те, що обвинувачений ОСОБА_4 проживає на значній відстані від місця знаходження органу досудового розслідування, що може дати змогу йому переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, затягуючи хід досудового розслідування є його припущеннями, які нічим не підтверджені. Крім того, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт передано до суду, тому взагалі не зрозуміло чому прокурор усі заявлені ним ризики обґрунтовує можливістю переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування. Сам обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому засіданні пояснив, що під час досудового розслідування одразу прибув на виклик слідчого, не переховувався, проте його було затримано і в подальшому застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Наміру переховуватися від суду він немає, навпаки бажає розібратися у ситуації, що склалася, і зобов`язується прибувати до суду за першою вимогою.

Твердження прокурора ОСОБА_3 про те, що у обвинуваченого немає постійного місця роботи, а відтак не буде грошових коштів для того, щоб з`являтись на виклики за місцем знаходження органу розслідування, суд не приймає до уваги, оскільки, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 є військовослужбовцем, а одного лише факту його проживання за межами Одеської області недостатньо для обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також не є зрозумілим пояснення прокурора відносно того, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі буде мати можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Сам прокурор в судовому засіданні дану обставину ніяк не пояснив.

Суд, оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи принцип презумпції невинуватості, правила поваги до свободи особи, бере до уваги обставини інкримінованого ОСОБА_4 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, однак в той же час судом приймається до уваги і той факт, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, постійно проживає за місцем реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, а саме наявність на утриманні н/л дитини 2016р.н. та батьків-інвалідів 3 групи, перебування в цивільному шлюбі.

Крім того, прокурор, жодних документів, підтверджуючих обґрунтування заявлених ним наявних ризиків, в судовому засіданні не надав.

Враховуючи, що докази про те, що заявлені в клопотанні ризики виправдовують тримання особи під вартою, яке є винятковим запобіжним заходом, стороною обвинувачення не надані, суд вважає можливим обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді особистого зобов`язання, оскільки підстав для застосування більш суворого запобіжного заходу не вбачається.

Для дієвості кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на думку суду, буде достатнім та необхідним для ОСОБА_4 і таким, що зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язків, передбачених статтею 194 цього Кодексу.

Для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні, а саме: можливості ОСОБА_4 переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, можливості перетину державного кордону України з метою переховування від суду за межами України, відповідно до п.п.2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, суд вважає необхідним та достатнім покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчим суддею роз`яснено обвинуваченому вимоги ст.179 КПК України та наслідки невиконання обов`язків, які покладаються на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 179, 181, 183, 194, 197, 314, 315, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду ( АДРЕСА_1 );

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки, визначені ухвалою суду, покладаються на обвинуваченого згідно ч.7 ст.194 КПК України, на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч.2 ст.179 КПК України, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 .

Строк дії ухвали становить 2 (два) місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 21.01.2019 року по 22.03.2019 року.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для відома і виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1