Дата документу 21.02.2019 Справа № 337/239/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/290/19
Єдиний унікальний № 337/239/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.289 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003676 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
27.04.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.199, 185 ч.2, 186 ч.2, 309, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 16.01.2013 року по відбуттю строку покарання;
05.02.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,
01.09.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.15 ч.3, 185 ч.2; 185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнився 18.11.2016 року по відбуттю строку покарання;
14.11.2016 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.4 ст.296 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
14.12.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,
ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя 26.12.2017 року у відповідність до вимог КПК України приведено вироки відносно ОСОБА_7 та до відбуття призначено покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією усього майна, яке особисто належить обвинуваченому.
На підставі ст.70 ч.4 КК України, до призначено покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2016 року у виді позбавлення волі строком на 6 місяців і остаточно призначено до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією усього майна, яке особисто належить обвинуваченому.
Строк відбуття покарання обчислюється з 24.11.2016 року, з часу фактичного затримання обвинуваченого, відповідно до вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року) в строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 24.11.2016 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Залишено ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 23.11.2016 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на автомобільній стоянці магазину «Сільпо», розташованій за адресою: м. Запоріжжя, пр. Інженера Преображенського, 13, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом злому замка дверей автомобіля, проник в салон автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 35942 грн. 98 коп., який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого привів у дію двигун автомобіля та розпочав рух на ньому, тим самим незаконно заволодів вказаним автомобілем, заподівши потерпілому матеріальний збиток на вказану суму. У подальшому, 23.11.2016 року, приблизно о 21 годині 55 хвилин вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , був зупинений працівниками поліції біля будинку №107 по вул. Троїцькій у м. Запоріжжі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій, оскаржує вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Апелянт вважає, що призначаючи покарання місцевий суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, намагання обвинуваченого стати на шлях виправлення, його працевлаштування та одруження. На даний час обвинувачений визнав свою провину в скоєному, просить врахувати обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

Просить вирок місцевого суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважала вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 за інкримінованій йому статтею обвинувачення, кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують покарання та відсутність таких, які його обтяжують.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставини, яка обтяжують покарання (вчинення в стані алкогольного сп`яніння) і відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Покарання обвинуваченому призначено в межах санкції ч.2 ст.289 КК України в розмірі наближеному до мінімального.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Наведені апелянтом обставини про те, що він одружився, вживав дії щодо працевлаштування, що його батько є ветераном війни (афганцем), а також, що на теперішній момент він визнає вину і щиро кається (під час розгляду провадження в суді першої інстанції визнавав вину частково), не можуть бути підставами для зміни вироку в частині призначеного покарання, оскільки ці обставини наряду з наявністю інших обставин, що обтяжують покарання і негативно характеризують особу обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання, навіть з урахуванням наведених апелянтом обставин, не є необґрунтовано суворим, а навпаки є достатнім і справедливим та відповідає його меті.

До того ж, факт утримання батька обвинуваченим, жодним доказом не підтверджено. Згідно з матеріалами провадження, обвинувачений раніше не працював, зі змісту апеляційної скарги випливає, що саме батько обвинуваченого вживав дії (домовився) щодо працевлаштування останнього. Аналогічне можна зазначити і стосовно доводів обвинуваченого на предмет утримання ним сім`ї.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо призначеного йому покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для зміни чи скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4