ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/21/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
з участю підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгород, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без постійного місця проживання, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-19.10.2004 року засуджений Воловецьким районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.263 КК України до обмеження волі строком на 2 роки на основі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
-04.04.2005 року засуджений Воловецьким районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки на основі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання по вироку від 19.10.2004 року;
-29.04.2011 року засуджений Воловецьким районним судом Закарпатської області за ч.1 ст.186, ч.3 ст.357 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 1 рік. На основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік;
-28.03.2017 року засуджений Воловецьким районним судом Закарпатської області за ст. 185 ч.3, ст.75, ст. 76 ч.1 п.1,2, КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на основі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення суми застави, терміном до 00 год. 00 хв. 11 грудня 2018 року.
У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою відмовлено.
Як слідує з оскаржуваної ухвали cтарший слідчий СВ Тернопільського ВП ГУПН в Тернопільській області області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження 0003031 від 14 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком 60 діб, без визначення застави, яке мотивуються наступним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.10.2018 року близько 21 години 00 хвилин, у ОСОБА_7 , який раніше судимий за умисний корисливий злочин та перебував на зупинці громадського транспорту по вул. Микулинецька в м.Тернополі виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 14.10.2018 року близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за умисний корисливий злочин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. Микулинецька в м.Тернополі підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_10 та попросив останнього його мобільний телефон торгової марки Samsung чорного кольору щоб зателефонувати, на що ОСОБА_10 погодився та дав свій мобільний телефон. В подальшому на прохання ОСОБА_10 повернути його мобільний телефон, ОСОБА_7 застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, умисно наніс ОСОБА_10 , близько трьох ударів кулаком правої руки в ділянку щелепи внаслідок чого завдав йому фізичного болю.
Із викраденим майном ОСОБА_7 із місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на суму 500 гривень.
Таким чином ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Задовольняючи клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, тому суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та обрати запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою. У випадку залишення ухвали слідчого судді в силі визначити мінімальний розмір застави.
Свої доводи аргументує тим, що у судовому засіданні слідчим та прокурором не було надано жодних реальних доказів, що б підтверджували наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, що всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, слідчим суддею враховано не було.
Зазначає, що підозрюваний не має наміру переховуватися від суду та слідства, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Вважає, що судом не враховано, що у підозрюваного є постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а посилання слідчого та прокурора на те, що він може вчинити інший злочин є тільки припущенням.
Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід у вигляді триманням під вартою, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.177, 178, 183 КПК України.
Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
п.5 ч.2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, що в силу вимог ст.12 КК України належить до тяжкого кримінального правопорушення.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що свідчить про існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, продовжувати злочинну діяльність або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а відтак перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.
Також, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 , ніде не працює, немає постійного місця проживання, відсутність у нього соціальних зв`язків в суспільстві, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корисливого злочину проти власності, який вчинив під час дії іспитового строку, що свідчить про підвищену його суспільну небезпеку як особи, а застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що 28.03.2017 року засуджений Воловецьким районним судом Закарпатської області за ст. 185 ч.3, ст.75, ст. 76 ч.1 п.1,2, КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на основі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки ОСОБА_7 повторно вчинив умисний корисний злочин під час дії іспитового строку.
Отже, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 на шлях виправлення та перевиховання не став та на час дії іспитового строку обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового умисного корисливого злочину проти власності, що характеризує його стійку та систематичну протиправну поведінку, яка свідчить про схильність до вчинення злочинів.
Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.
Разом з тим, твердження апелянта про те, що суд не взяв до уваги особу підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків, постійне місце проживання - не відповідає даним обставинам провадження, оскільки слідчий суддя в повній мірі та у визначеному законом порядку врахував всі обставини при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту.

Також у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього ж Кодексу, не визначав розмір застави, так як злочин вчинений підозрюваним із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що вони не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи