Провадження № 11-сс/4808/58/18
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2018 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що ухвала слідчого судді прийнята з недотриманням норм кримінально-процесуального законодавства. Вважає, що з огляду на зібрані докази на даній стадії досудового розслідування підозра не обґрунтована, а наявність ризиків згідно з ст. 177 КПК України не доведено. Зазначає, що тяжкість покарання у майбутньому не може бути підставою для тримання під вартою, а згідно з санкцією статті, за якою ОСОБА_8 повідомлено про підозру, до нього може бути застосоване покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вказує, що відсутні докази того, що підозрюваний може або буде незаконно впливати на потерпілого та свідків. Вважає, що відповідні ризики можливо існують, але мають незначний ступінь. Звертає увагу на те, що: стан здоров`я підозрюваного не стабільний, в нього психічне захворювання, яке потребує лікування; міцність соціальних зв`язків, перебування в цивільному шлюбі та наявність на утриманні малолітньої дитини, наявність постійного місця проживання; те, що підозрюваний має вищу освіту, відсутність відомостей, які б його дискредитували; те, що останній до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався; відсутність майнової шкоди. Посилається на те, що жодним чином є необґрунтованим та недоведеним той факт, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не зможуть запобігти тим ризикам, на які посилається сторона досудового розслідування. Вважає наявними всі підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Також вказує, що слідчий суддя всупереч вимогам закону не визначив розмір застави, оскільки факт вчинення насильства чи заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому не доведено.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2018 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 30 днів до 02 грудня 2018 року включно без визначення розміру застави.

Слідчий суддя виходив з того, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, доведеності того, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 зазначених вище злочинів, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я (інвалід 3 групи, перебуває на обліку в ОПНЛ № 3) та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, те, що він не працює, неодружений та раніше не судимий. Виходячи з всіх встановлених обставин зробив висновок, що виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити уникнення відповідних ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного. Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, а також керувався ч. 4 ст.183 КПК України, у відповідності до якої при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, і дійшов висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому клопотання необхідно задовольнити частково та, враховуючи, що підозрюваний являється інвалідом 3 групи та потребує щомісячного лікування, застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів без визначення розміру застави.

Під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_8 повідомив, що пам`ятку про процесуальні права отримав, вони зрозумілі, жодних заяв та клопотань не заявляв.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній, вказують на можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

- прокурор залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

На думку суду апеляційної інстанції, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчим суддею в повній мірі дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, 04 листопада 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України (а.п. 10-11, 14-15), а саме у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, копії яких додано до клопотання, а саме: протоколами допиту підозрюваного від 04 листопада 2018 року (а.п. 12-13, 16-17); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 03 листопада 2018 року (а.п. 18-19); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 03 листопада 2018 року (а.п. 24-25); протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 листопада 2018 року (а.п. 20, 21, 26); протоколами огляду місця події від 03 листопада 2018 року (а.п. 22-23, 28, 30-35); повідомленням центральної міської клінічної лікарні (а.п. 27); іншими доказами.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг їх вчинити.

В той час, сторона захисту, заперечуючи обґрунтованість підозри, не наводить переконливих тверджень, як і не надає жодних доказів, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Також, як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиція захисника про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовується сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків.

При цьому, слідчий суддя переконливо посилається на те, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, яка по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Те, що підозрюваний не впливав на потерпілу та свідків не свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на них, а за наявності інших фактичних даних, на які вказує сторона обвинувачення, та які вбачаються з долучених до клопотання доказів, не виключено можливості такої поведінки підозрюваного, яка полягає в переховуванні від органів досудового розслідування та суду.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 4 ст. 296 КК України, за вчинення якого передбачено покарання на строк від трьох до семи років позбавлення волі.

Те, що санкцією ч. 1 ст. 296 КК України не передбачено покарання у виді позбавлення волі, за наявності обґрунтованої підозри за ч. 4 ст. 296 КК України, не впливає неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України

Також, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного, та на які посилається сторона захисту, в тому числі і про стан здоров`я, і соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, те, що він раніше не судимий, має вищу освіту.

При цьому, суд апеляційної інстанції не вважає ті обставини, на які вказує сторона захисту, про відсутність відомостей, які б дискредитували підозрюваного, та відсутність майнової шкоди, такими, що необхідно враховувати, оскільки по суті не є такими, що характеризують його особу, як позитивно, так і негативно.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, у якому підозрюється ОСОБА_8 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Стороною захисту, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, або ж належного обґрунтування про можливість запобігання останнім, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначивши його застосування строком на тридцять днів.

Також дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, з огляду на підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, що мають місце у даному випадку, слідчий суддя дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для визначення застави у відповідному розмірі при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, та не визначив розмір застави.

При цьому, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, оскільки з повідомлень про підозру, обґрунтованість якої доведено, вбачається, що він умисно наніс ОСОБА_10 один удар рукою в обстасть потиличної ділянки голови та один удар рукою в область спини, спричинивши тілесні ушкодження, а також із предмету схожого на пістолет, здійснив кілька вистрілів у тіло та один вистріл в ділянку голови ОСОБА_11 , спричинивши тілесні ушкодження.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2018 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5