Справа № 299/4018/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
26.03.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
Цією ухвалою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець с. Вонігово Тячівського району, зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , розлучений, на утриманні має 2 неповнолітніх дітей, не працює, з середньою освітою, раніше не судимий
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 442 грн. 20 коп. на користь НДКЦ при УМВС України в Закарпатській області.
Вирішено питання щодо речових доказів, які ухвалено знищити.
Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_6 у невстановлений слідством час та місці придбав у невстановленої слідством особи психотропну речовину метамфетамін, вагою 0,2616 г. та незаконно зберігав її і перевозив в салоні свого автомобіля "Мерседес- Бенц", номерний знак НОМЕР_1 , без мети збуту до моменту її виявлення працівниками поліції, які 08.01.2013 о 16 год. на майданчику посту ДАІ №3 у с. Велика Копаня Виноградівського району, в салоні автомобіля виявили два згортки фольги, у яких містилася порошкоподібна речовина та яка згідно висновку експерта № 18/5 від 11.01.2013 містить психотропну речовину "метамфетамін", вагою 0, 2616 г., обіг якої обмежено згідно "Списку № 2 таблиці №2 переліку наркотичних, психотропних рчовин і прекурсорів", затверджених ПКМУ.
Суд, у підготовчому судовому засіданні розглянувши клопотання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, просив кримінальне провадження закрити з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, перевіривши наявність для цього підстав чи наявність заборон щодо цього, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, прийняв рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Судом встановлено, що з дати вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який відноситься до злочину середньої тяжкості, а саме з 03.01.2013 року та на час винесення судового рішення - 26.03.2018, минуло більше п`яти років, а тому, застосовано загальний термін звільнення від кримінальної відповідальності, який відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.49 КК України становить п`ять років.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд невірно прийняв рішення про закриття кримінального провадження з підстав спливу строків давності, оскільки ним не було враховано, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в ЄРДР 04.01.2013, двічі зупинялось: 16.03.2015 та 06.04.2016, на підставі п.2 ч.1 ст. 280 КПК України, у зв`язку з переховуванням підозрюваного від слідства, та відповідно 30.05.2015 та 06.04.2016 досудове розслідування відновлювалось. За наведених обставин прокурор вважає неправильним звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст. 49 КК України, а тому просить ухвалу суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 із запереченнями щодо доводів апеляційної скарги, доводи прокурора про підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені у ч.1 цієї статті.
Суд першої інстанції у відповідності до ч.4 ст. 286 КПК України, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України вирішив клопотання ОСОБА_6 , перевірив про наявність чи відсутність підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 та дійшов правильного висновку про необхідність звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження. Таке рішення суду грунтується на перевірених матеріалах кримінального провадження.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального атку, убачається, у розділі І, що ОСОБА_6 вручена підозра 23.01.2013, в наступному- вручена підозра 28.02.2013 та 30.05.2013 - вручена змінена підозра. Також убачається з розділу ІІ, що в частині висунутої підозри кримінальне провадження 01.03.2013 закрито згідно постанови старшого слідчого ОСОБА_8 , 02.03.2013 складений обвинувальний акт, після чого міститься "постанова про уточнення" від 23.07.2013, далі 30.05.2015 прокурором ОСОБА_9 винесена постанова про закриття провадження в частині, ним же складено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності 30.05.2015, в наступному таке ж від 06.04.2016, далі складений обвинувальний акт 18.12.2017. Згідно роздіду ІІІ - запобіжний захід ОСОБА_10 був застосований у виді особистого зобов`язання строком з 07.11.2014 на 60 днів.
Разом з тим, у цьому реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься інформації про те, що ОСОБА_11 був оголошений в розшук, що досудове розслідування зупинялось, що до ОСОБА_12 застосовувались заходи процесуального характеру. Також таких відомостей немає і у самих матеріалах кримінального провадження, наданого суду до обвинувального акту у 2-х томах ( т.1 на 161 арк. та т.2 на 151 арк.).
Між тим, з судового провадження видно, що ухвалою Виноградівського районного суду від 11.09.2015 було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора від 30.05.2015 про звільнення підозрюваного ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України ( т. 3 а.с. 20-21). Таким чином, слід дійти висновку, що досудове розслідування було завершене ще до 30.05.2015 та відомостей про те, що ОСОБА_11 ухилявся від слідства з моменту висунення йому підозри до зазначеної дати, немає.
Отже, доводи прокурора про те, що обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування не підтверджуються доказами.
Навіть за наявності постанови про оголошення ОСОБА_6 в розшук, така не може бути сама по собі доказом його переховування, що могло б розцінюватись ухиленням від слідства, оскільки у матеріалах кримінального провадження немає даних про те, що ОСОБА_6 ухилявся від органу досудового розслідування чи суду і до нього застосовувались заходи впливу. Ті процесуальні рішення органу досудового розслідування, що зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акту, приводять до переконання, що досудове розслідування було завершено ще 02.03.2013 ( а.с. 8 т.3 складення обвинувального акту ) та всі наступні дії органу досудового розслідування були пов`язані з усуненням недоліків обвинувального акту та клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного.
Апеляційний суд в повній мірі вважає ухвалу суду обгрунтованою, законною, підстав для її скасування з наведених в апеляційній скарзі не знаходить, як і не вбачає інших.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд , -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито - залишити без зміни.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: