ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/150/18 Справа № 204/6405/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,
засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким, засудженого вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обовязків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Дніпровській установі виконання покарань (№ 4). Станом на 19 вересня 2018 року засуджений відбув 1 рік 4 місяці 29 днів позбавлення волі, невідбута частина покарання становить 2 роки 7 місяців 1 день.
На вищевказану ухвалу суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання адвоката про зміну невідбутої частини покарання більш м?яким у виді обмеження волі.
Вважає, що вказана ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованою та невмотивованою.
Зазначив, що його підзахисний за час відбування покарання характеризується виключно позитивно, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці ОСОБА_7 має заохочення у вигляді подяки, дисциплінарних стягнень не має, правил внутрішнього розпорядку установи та режиму утримання не порушував.
Вказав, що ОСОБА_7 під час перебування у Дніпровській УВП № 4 працював на складі комірником, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та у суді його підзахисний визнавав вину у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завданий збиток.
Вважає, що засуджений ОСОБА_7 відбув більше 1/3 строку покарання за необережний тяжкий злочин та став на шлях виправлення, а тому є всі підстави для заміни йому невідбутої частини покарання більш мяким.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким на підставі ст. 82 КК України в ухвалі зазначив, що в ході судового засідання відомості щодо того, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення матеріалами та документами особової справи не підтверджено, що в матеріалах особової справи наявні відомості про те, що засуджений протягом строку відбування покарання був відрахований з числа господарської обслуги установи, що підтверджується витягом з наказу начальника установи від 12 липня 2018 року за № 401 /АГ-18.
Також, за порушення режиму утримання відповідно до ст. 132 КВК України ОСОБА_7 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, а саме за вилучення у нього забороненого предмету - мобільного телефону, що підтверджується висновком по факту вилучених заборонених предметів від 05 липня 2018 року.
Суд першої інстанції звернув увагу на той факт, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року був конфіскований мобільний телефон «Нокіа», який було вилучено у ОСОБА_7 , а відповідно до висновку по факту вилучення заборонених предметів ув`язненого ОСОБА_7 , останнього було притягнуто до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, із засудженим було проведено профілактичну бесіду за незаконне зберігання заборонених предметів, а саме мобільного телефону.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , який просив скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги адвоката задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м?яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
З урахуванням викладеного, у ОСОБА_7 фактично настало право на звернення про пом`якшення призначеного покарання, на що захисник звертає увагу в апеляційній скарзі.
Як слідує зі змісту роз`яснень вищевказаної постанови, положення про те, що засуджений став на путь виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 82 КК України і призначення йому більш м`якого покарання є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_7 , прибувши до Дніпровської УВП (№ 4) 21 квітня 2017 року дисциплінарних стягнень не має, має одне заохочення від адміністрації (подяка). Правил внутрішнього розпорядку установи та режиму утримання не порушує, законні вимоги адміністрації виконує, з липня 2018 року непрацевлаштований, та прийшов до висновку, що це не можу свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання з квітня 2017 року має лише одне заохочення за період з квітня 2017 року по вересень 2018 року за сумлінне ставлення до праці не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту захисник засудженого ОСОБА_7 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи адвоката засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону являються безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини справи. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким на підставі ст. 82 КК України, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4