АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/678/18 Справа № 707/2598/17 Категорія: ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виграїв Корсунь-Шевченівського району Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, одружений, працює, раніше судимий 01.09.2016 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України; цивільний позов залишено без розгляду,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 22.06.2017 року близько 06 год. 30 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер власних дій, тримаючи в руці металеве відро, завдав останнім два удари ОСОБА_9 в ділянку голови, яку потерпіла прикривала руками. Від отриманих ударів ОСОБА_9 , втрачаючи свідомість, стала падати на землю, а обвинувачений продовжував наносити удари останній ногами в ділянку спини, внаслідок чого потерпіла повністю втратила свідомість, а, коли опритомніла і перебувала в положенні сидячи, ОСОБА_7 знову завдав їй два удари кулаком правової руки в ділянку спини й три удари правою ногою в ділянку спини, внаслідок чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно з висновком експерта № 02-01/1757 від 13.01.2017 року.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 було виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі та доповненнях потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.06.2018 р. й ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання в межах санкції цієї статті, а також дослідити аудіо записи судових засідань. Указує, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та не врахував, що в матеріалах кримінального провадження достатньо доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зазначає, що після оголошення вироку суду їй стало відомо, що мешканці села бачили обвинуваченого в с. Вергуни близько 9 год. ранку 22.06.2017 року, і вони можуть це посвідчити в суді. Вказує, що суд не звернув увагу на те, що в ході досудового розслідування ОСОБА_7 не заявляв слідчому про наявність у нього свідка ОСОБА_12 та автобусного квитка. Крім того в ході розгляду справи судом ОСОБА_7 заявляв клопотання, що необхідний час, щоб знайти свідка, який його бачив на автовокзалі, бо він цю людину знає лише візуально. Проте свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що він з ОСОБА_7 давно товаришують. Ці покази свідчать про неправдиве, сфабриковане алібі обвинуваченого. Крім того, судом при розгляді справи не надано належної оцінки таким доказам, як розклад руху автобусів маршрутом № 158 АС-2 Вергуни-Черкаси та Черкаси-Тальне.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.06.2018 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі без застосування положень ст. 75 КК України.

Також просить повторно дослідити докази сторони обвинувачення: допитати потерпілу ОСОБА_9 , свідка сторони обвинувачення ОСОБА_13 , дослідити письмові матеріали кримінального провадження, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 від 22.06.2017 (а.с. 50); довідку із Черкаської ЦРЛ (а.с. 51); довідку КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги» № 598 від 11.07.2017; акт судово-медичного дослідження № 02-01/1203; протокол проведення слідчого експерименту від 13.09.2017 за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 (а.с. 58-64); висновок експерта № 02-01/1757 від 21.09.2017 р.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок суду є незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Вказує, що, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення. У порушення вимог ст. 374 КПК України, висновок про те, що вина та участь обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не знайшла свого підтвердження, побудував, ґрунтуючись на суперечливих показаннях останнього, який як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства, своєї провини не визнав, а також в основу виправдання поклав суперечливі, недостовірні та недопустимі показання свідка сторони захисту ОСОБА_14 , які, на думку суду, спростовують показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 .

Про упередженість суду та порушення вимог ст.ст. 94, 370, 374 КПК України при постановленні виправдувального вироку свідчить ставлення суду до показів потерпілої та свідка обвинувачення, які судом взагалі не взято до уваги з мотивів їх неприязних стосунків із обвинуваченим ОСОБА_7 , а також при наданні правової оцінки письмовим доказам, наданим стороною обвинувачення, а саме: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 від 22.06.2017 (а.с. 50); довідки із Черкаської ЦРЛ (а.с. 51), довідки КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги» № 598 від 11.07.2017, акту судово-медичного дослідження № 02-01/1203, протоколу проведення слідчого експерименту від 13.09.2017 за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 (а.с. 58-64); висновку експерта № 02-01/1757 від 21.09.2017.

Вказує, що, посилаючись на показання свідка ОСОБА_14 , суд першої інстанції не звернув увагу на намагання обвинуваченого приховати дані про його давнє знайомство із вказаним свідком, оскільки під час проведення підготовчого судового засідання, яке відбулося 06.02.2018, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заявила клопотання про допит свідків, однак, зазначила, що станом на 06.02.2018 обвинуваченому важко їх розшукати, оскільки останній знає їх лише наглядно, а вже у судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2018, обвинуваченим подано письмове клопотання про допит як свідка ОСОБА_14 , яке за своєю суттю не відповідає вимогам ст. 290 КПК України.

Під час надання свідчень у суді свідок ОСОБА_14 пояснив, що він знайомий із ОСОБА_7 декілька років, колись вони працювали на одному підприємстві та іноді телефонували один одному з приводу роботи, проте близько не товаришували. 22.06.2017 він зустрів ОСОБА_7 на платформі Нового автовокзалу у м. Черкаси близько 07:20 години, де у ході розмови ОСОБА_7 повідомив, що їде до м. Тальне, а наступного дня, тобто 23.06.2017, ОСОБА_7 йому зателефонував та попросив запам`ятати дату та час, коли його бачив.

Отже, фактично, від дати вчинення злочину обвинуваченому достеменно було відомо про існування такого свідка як ОСОБА_14 . Не врахувавши зазначені обставини, які безпосередньо були досліджені судом, та, не прийнявши до уваги заяву прокурора про недопустимість вказаних показань свідка як доказу, обставин справи, суд першої інстанції, всупереч вимогам законодавства поклав вказані показання в основу виправдувального вироку.

При цьому, суд не просто допустив вказані докази та поклав в основу виправдання обвинуваченого, а свідомо проігнорував вимоги ст. 290 КПК України, не застосувавши судову санкцію, регламентовану ч. 12 ст. 290 КПК України, а саме, відповідно до якої, ці показання не можуть братися до уваги як допустимі, оскільки обвинуваченому про даного свідка та можливу його появу у суді було відомо ще під час досудового розслідування.

Крім цього, вказані дії стороною захисту не були вчинені щодо таких наданих ними доказів як розклад руху автобусів маршрутом № 158 АС-2 Вергуни та часу відправки із зупинок (а.с. 101); постанова Черкаського районного суду від 17.11.2016 (а.с. 105); постанова Черкаського районного суду від 16.05.2016 (а.с. 109); постанова Черкаського районного суду від 16.05.2016, які також не відкриті стороні обвинувачення у порядку ст. 290 КПК України.

Крім цього, у матеріалах судового розгляду відсутнє клопотання сторони захисту про відкриття додаткових матеріалів, які були здобуті до або під час судового слідства, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства у ході розгляду зазначеного кримінального провадження.

Зазначає, що наданий обвинуваченим оригінал квитка від 22.06.2017, придбаного 22.06.2017 на А/С Черкаси-1 о 07:18 годині на автобус маршрутом Черкаси-Тальне, час відправлення 07:20 година, являє собою лише чек, який встановлює факт руху відповідного автобусу за певним маршрутом та жодним чином не підтверджує того, що він дійсно придбаний саме ОСОБА_7 , адже не містить даних особи, яка його придбала. Осіб, які б могли підтвердити, що він дійсно їздив до Тального, немає.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд у порушення ст. 411 КПК України допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставно не взявши до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки.

Беручи до уваги лише доводи сторони захисту та відкидаючи показання потерпілої, свідка ОСОБА_13 з мотивів давньої неприязні ОСОБА_9 і ОСОБА_13 із обвинуваченим, суд не обґрунтував з точки зору кримінального процесуального закону, чому за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків, суд взяв до уваги одні й відхилив інші. Суд не лише у порушення вимог ст.ст. 23, 94, КПК України однобічно оцінив вказані докази, а й зазначив, що потерпіла змінила показання, спочатку говорячи, що, коли вона почала кричати, вибігли сусіди, які чули і бачили конфлікт, а потім сказала, що усі події бачив тільки ОСОБА_15 . Вказане не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_9 під час дачі показань вказала лише, що сусіди чули як вона кликала на допомогу, а не бачили. Єдиним очевидцем факту її побиття був ОСОБА_13 .

Вказує, що позиція суду першої інстанції про те, що протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , висновок судово-медичного експерта № 02-01/1757 від 21.09.2017 не підтверджують причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, а лише фіксують факт наявності у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, є помилковою, оскільки суд, вирішуючи питання про доведеність висунутого особі обвинувачення, має повно, всебічно, і комплексно оцінити наявну сукупність належних і допустимих доказів, а не оцінювати окремі з них відірвано від загального контексту.

В ході апеляційного провадження колегія суддів за клопотанням сторони захисту та прокурора дослідила наступні документи, які містяться у матеріалах провадження:

- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 22.06.2017 року, згідно з яким старший лейтенант Черкаського ВП ОСОБА_16 указав, що ОСОБА_9 заявила про те, що близько 6 год. 30 хв. 22 червня 2017 року їй завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в область голови (а.с. 50);

- копію довідки з Черкаської ЦРЛ від 22.06.2017 року в якій указано, що довідка видана ОСОБА_9 про те, що вона була на прийомі у лікаря травматолога по випадку кримінальної травми від 22.06.2017 року, діагноз рвана рана тім`яної ділянки голови, забій м`яких тканин задньої стінки грудної клітки, пошкодження зв`язкового апарату V пальця правої кисті (а.с. 51);

- дані протоколу слідчого експерименту від 13.09.2017 року, згідно з яким проводився слідчий експеримент у Черкаському ВП за участю потерпілої ОСОБА_9 та двох понятих. Потерпілій ОСОБА_9 було запропоновано розповісти про події 22.06.2017 року, на що остання погодилася, та розповіла, що 22.06.2017 року близько 6 год. 30 хв. за місцем проживання вона отримала тілесні ушкодження від сусіда ОСОБА_7 . Вона показала, як саме ОСОБА_17 завдав їй два удари в область голови металевим відром, яке тримав у руках. Показувала, як вона намагалася ухилитися від ударів. Також указала, як від удару відром ОСОБА_17 вибив їй мізинець. Вона втратила свідомість, потім, отямившись, намагалася піднятися і сіла на землю, а Петренко стояв біля неї, потім ще завдав їй два удари кулаком правої руки в область спини й три рази ногою в область спини. Слідчий експеримент відтворений на фототаблицях (а.с. 58-64);

- копію довідки з КП «ОЦЕМД та МК ЧОР» від 11.07.2017 року № 598, згідно з якою ОСОБА_9 22.06.2017 року о 06 год. 43 хв. обслуговувалася бригадою ШМД, діагноз: забійна рана тім`яної ділянки голови, гостра реакція на стрес (а.с. 54);

- дані акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 02-01/1203, згідно з яким у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, забитою раною тім`яно-потиличної ділянки голови, забій з набряком м`яких тканин грудної клітки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 56-57);

- висновок експерта № 02-01/1757 від 21.09.2017 року, згідно з яким у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, забитою раною тім`яно-потиличної ділянки голови, забій з набряком м`яких тканин грудної клітки. Вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли виникнути у час та за обставин, вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту від 13.09.2017 року, за її участю (а.с 75-76);

- дані автобусного квитка Черкаси-Тальне, на якому зазначено дату 22.06.2017 рік, час відправлення автобуса о 7:20 год., сума (а.с. 100);

- копію розкладу руху автобусів за маршрутом № 158 «Черкаси АС 2 с. Вергуни», в якому зазначено час відправлення та прибуття автобусу, зокрема початок руху автобуса розпочинається о 6 год. 00 хв. з мікрорайону Харківка у с. Вергуни (а.с. 101);

- характеристики на ОСОБА_7 з місць його роботи, в яких указується що ОСОБА_7 працював у період з травня 2013 року по травень 2014 року на ДП Автоскладальний завод № 2 АТ «АК Богдан Моторс», зарекомендував себе з позитивної сторони. У характеристиці з ЧД ПАТ «Укрпошта» указано, що він з 11 грудня 2017 року працює на посаді провідного інженера, в колективі користується повагою та авторитетом, добре находить спільну мову з людьми (а.с. 103-104);

- копію постанови Черкаського районного суду від 17.11.2016 року про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з закінчення строку давності притягнення особи до відповідальності (а.с. 105);

- копію постанови Черкаського районного суду від 16.05.2016 року, в якій указано, що провадження у справі відносно ОСОБА_7 необхідно закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а.с. 107);

- копію рішення виконкому Вергунівської сільської ради № 29 від 30.05.2016 року, в якому указано, що виконавчий комітет сільської ради розглянув звернення ОСОБА_7 , й встановлений факт конфліктів між ним та ОСОБА_9 . Рекомендовано учасникам конфлікту утримуватися від суперечок й не допускати залучення до конфліктів між ними їх малолітніх дітей (а.с. 108);

- копію листа служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації від 6.07.2017 року № 493/1/11-01-12, в якому надана відповідь на звернення ОСОБА_7 з приводу конфліктів між ним та ОСОБА_9 , й направлено відповідне повідомлення до виконавчого комітету Вергунівської сільської ради (а.с. 110);

- копію рапорту інспектора чергової частини Черкаського районного відділення поліції від 22.06.2017 року, де вказано що ОСОБА_18 (батько ОСОБА_9 ) о 6 год. 42 хв. повідомив поліцію, що невідома особа побила його дочку (а.с. 127);

- заяву про відвід слідчому від ОСОБА_7 , де він заявляє відвід слідчій Черкаського ВП ОСОБА_19 , оскільки у нього виникли сумніви в об`єктивності та неупередженості щодо нього (а.с. 129-130).

У судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення були допитані потерпіла ОСОБА_9 та її співмешканець ОСОБА_13 у якості свідка.

Потерпіла ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції показала, що 22 червня 2017 року у період з 06 години до 06 год. 30 хв. в її дворі біля вбиральні її зустріли обвинувачений зі своєю дружиною ОСОБА_20 й побив її відром по голові, ногами по спині. При цьому вона кричала і кликала на допомогу. На крик прибіг її чоловіки, а ОСОБА_17 з дружиною, побачивши його, почали тікати до себе у двір. Чоловік викликав швидку допомогу і поліцію, також подзвонив її батькам. Приїзду поліції вона не бачила, бо швидка забрала її раніше.

Свідок ОСОБА_13 (співмешканець потерпілої) в суді апеляційної інстанції показав, що рано вранці 22 червня 2017 року він почув крик дружина з двору. Прибігши на крик, він побачив, що дружина сидить на землі, а сусід ОСОБА_17 її б`є. Поруч також стояла дружина ОСОБА_21 . Побачивши його, ОСОБА_20 штовхнула ОСОБА_17 , і вони удвох втекли до свого двору. Далі він викликав швидку допомогу і поліцію, також подзвонив батькам дружини.

Також за клопотанням сторони захисту колегія суддів дослідила наданий захисником лист голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області ОСОБА_22 № 3119/01-29 від 04 жовтня 2018 року, наданий у відповідь на запит адвоката, в якому зазначено, що розклад руху автобусів за маршрутом «Черкаси Вергуни» не змінювався з 16 жовтня 2013 року.

В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту колегія суддів також дослідила відео, яке було записане обвинуваченим зі свого двору, і яке він просив дослідити у якості даних, які характеризують особу потерпілої. На відео видно, що потерпіла, заглядаючи через паркан зі свого домоволодіння на територію сусіда, відкрито, непристойно, нецензурно і провокативно ображає та принижує ОСОБА_7 словами. Цей доказ колегія суддів вважає необхідним одразу ж безальтернативно визнати неналежним й не брати до уваги, оскільки він не стосується предмету обвинувачення, й взагалі відео зроблене вже після подій, які є предметом судового розгляду.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та прокурор підтримали подані апеляційні скарги з мотивів, які в них наведені, та просили їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили відхилити апеляційні скарги прокурора та потерпілої, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції указаних вище вимог закону дотримався у повному обсязі, належно встановивши обставини, які мають значення для провадження, та прийшовши до обґрунтованого переконання про недоведеність вчинення ним інкримінованого йому злочину. Повторний аналіз доказів, які просили дослідити сторони апеляційного провадження, колегією суддів апеляційного суду підтверджує це.

Зокрема, колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду про недостатність для підтвердження факту завдання тілесних ушкоджень потерпілій саме обвинуваченим її показів та показів її співмешканця як свідка, адже, як цілком вірно встановив місцевий суд, між цими особами тривалий час існують неприязні відносини, які в минулому були предметом розгляду компетентних органів. Існування таких тривалих неприязних стосунків, власне, не заперечують і самі сторони. Таким чином, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, цілком обґрунтовано поставився критично до цих показів, зосередившись на аналізі інших доказів, які б могли бути оцінені у сукупності з цими показами, для доведення винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, що відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема, про це йдеться у рішенні «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року.

Аналізуючи інші докази, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, дослідивши указані вище докази безпосередньо у судовому засіданні, погоджується з тим, що більшість інших доказів стосуються характеру отриманих потерпілою травм, їх наслідків, однак не вказують на те, хто їх завдав потерпілій. В цьому контексті не можуть мати вирішального значення і покази потерпілої, надані під час досудового розслідування під час слідчого експерименту, адже вони також є по суті показами особи, яка має з обвинуваченим тривалі неприязні відносини, і, як наслідок, дані експертизи, проведеної на підставі результатів слідчого експерименту.

При цьому колегія суддів також погоджується з позицією місцевого суду про те, що надані у місцевому суді свідком ОСОБА_14 покази, про те, що він у день, коли трапилися інкриміновані обвинуваченому події, бачив його вранці на вокзалі у м. Черкаси, що було оцінено місцевим судом у сукупності з даними оригіналу квитка від 22 червня 2017 року, придбаного у м. Черкаси о 07 годині 18 хвилин, який надав обвинувачений, а також у сукупності із графіком руху автобусів з с. Вергуни до м. Черкаси, дають обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений не міг перебувати у місці вчинення поставленого йому у вину злочину у вказаний в обвинуваченні час, що виключає можливість вважати його винуватість доведеною поза розумним сумнівом.

Доводи прокурора про недопустимість показів свідка ОСОБА_14 , а також даних указаного вище квитка, оскільки ці докази не були відкриті стороні обвинувачення у прядку ст. 290 КПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки ці докази були надані стороною захисту вже в ході судового провадження й були відкриті стороні обвинувачення власне в ході їх надання суду і безпосереднього дослідження місцевим судом. В цьому контексті колегія суддів вбачає пріоритетним право обвинуваченого на надання доказів, яким підтверджується його невинуватість, після їх отримання на будь-якій стадії кримінального провадження, оскільки одним із фундаментальних завдань кримінального судочинства згідно з ст. 2 КПК України є те, що жодна невинувата особа не повинна бути обвинувачена або засуджена.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги до вказаного суду.

Головуючий :

Судді :