Справа № 734/3561/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/126/18
Категорія - ст. 115 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000395 від 22.05.2017 за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Побузьке, Голованівського району, Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_12

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_9

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з часу затримання, а саме з 27.05.2017.

Відповідно до ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, з 27.05.2017 по 20.06.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_10 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь держави 37281 грн. 85 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 130000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3200 в рахунок відшкодування витрат на поховання, 42000 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та на користь ОСОБА_8 130000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Накладено арешт на ? частину автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , належного обвинуваченому на праві спільної сумісної власності подружжя.

Скасований арешт накладений згідно ухвал суду на речові докази в рамках даного кримінального провадження, окрім - автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 , та мобільного телефону марки «Нокіа-х3» належного обвинуваченому, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілим, та залишено на зберіганні в Козелецькому ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області та свідоцтва в матеріалах провадження.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.05.2017, близько 17 години обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи біля свого дачного господарства розташованого за адресою АДРЕСА_2 , в ході виниклої сварки з потерпілим ОСОБА_13 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс не менше п`яти - шести ударів руками, ногами, дерев`яною палицею в область голови та шиї, після втрати свідомості ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_10 продовжуючи свої дії направлені на позбавлення життя ОСОБА_13 , затягнув останнього у двір свого дачного господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де з метою вбивства наніс удар цеглиною в область голови потерпілого ОСОБА_13 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 63 від 22.05.2017 у вигляді: відкритої внутрішньо черепної травми: 4 крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої сторони, крововиливи під м`яку мозкову оболонку правої скроневої та тім`яної долях, лівої тім`яної, лівої скроневої, потиличної долі зліва, забій головного мозку, крововилив в шлуночки мозку, багато уламкові переломи кісток склепіння основи черепу, переломи кісток основи черепу; 3-и забійні рани, 6-ть синців та 3 садна на голові, 1-н синець на шиї, 2- а садна та 1-н синець на лівій верхній кінцівки, 1-н синець та 5-ть садин на правій верхній кінцівки, 3-ри садна в ділянці хребта. Тілесні ушкодження у вигляді синців та садин мають ознаки легких тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я. Комплекс тілесних ушкоджень у вигляді відкритої внутрішньочерепної травми має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та як таке, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 і знаходиться в прямому причинному зв`язку з причиною настання смерті потерпілого ОСОБА_13 .

Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок відкритої внутрішньочерепної травми - крововиливів в м`які тканини голови з внутрішньої сторони, крововиливів під м`яку мозкову оболонку правої скроневої та тім`яної долях, лівої тім`яної, лівої скроневої, лівої потиличної долях, забою головного мозку, крововиливів в шлуночки мозку. З метою приховання злочину, ОСОБА_10 перевіз тіло ОСОБА_13 власним автомобілем «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , з двору свого дачного домоволодіння до комплексу ПП «Промінь Озерне», розташованого за адресою: с. Озерне, вул. Перемоги, 46 Козелецького району, Чернігівської області де залишив його біля сміттєвої купи за 85 м. від зазначеного комплексу ПП «Промінь Озерне».

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що суд в основу вироку поклав докази, які сторона захисту вважає недопустимими та з приводу яких останніми подавались клопотання про їх виключення з числа доказів і які судом були відхилені без належного і достатнього обґрунтування та розгляду по суті. Зокрема таких доказів, як висновок експерта №63 від 28.07.2017, показання свідка ОСОБА_14 , протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 28.05.2017, явки з повинною, носія інформації MSD №122T записаного в результаті НРД. Вважає, що не надання оцінки належності та допустимості цих доказів, суд порушив право обвинуваченого на справедливий суд та фактично ухилившись від належного розгляду цих клопотань, суд продемонстрував обвинувальний ухил та ухвалив при цьому незаконний вирок.

Крім того, із копії технічного запису судових засідань від 08.12.2017 вбачається, що він здійснений не в повному обсязі, що позбавляє учасників судового розгляду та суд апеляційної інстанції перевірити фактичні обставини справи.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просила вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що вирок суду постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема статті 344 КПК України щодо роз`яснення права відводу. Вважає, що у судовому кримінального провадження приймав участь прокурор ОСОБА_12 , яка не мала відповідних повноважень. Вказує, що вирок суду не відповідає вимогам щодо його вмотивованості, зокрема судом у вироку не наведено підстави прийняття одних доказів і відхилення інших. Так, пославшись на показання потерплих, свідків та експертів, суд навів лише їх зміст, не вказавши в чому саме ті чи інші показання доводять вину обвинуваченого у скоєнні вбивства. Письмові докази, на які послався суд, ні кожен окремо, ні своєму взаємозв`язку не доводять причетності обвинуваченого до заподіяння смерті потерпілому поза розумним сумнівом. Будь-які речові докази, досліджені в суді, якими б підтверджувалась вина обвинуваченого, суд у вироку не послався, що свідчить про їх відсутність. Крім того, суд залишив поза увагою клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, чим порушив право обвинуваченого на захист. Вказує, що вирок суду не містить обґрунтувань щодо доказів, на які посилалась сторона захисту.

Крім того, вважає, що під час ухвалення вироку судом було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки інформація про результат розгляду даного кримінального провадження була розміщена працівником суду на офіційній сторінці Прилуцького міськрайонного суду інформаційного порталу «Судова влада» під час перебування колегії судді в нарадчій кімнаті, що свідчить про розголошення судом ходу обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті іншим особам або допуск сторонніх осіб, що не входили у склад суду до нарадчої кімнати, що є порушенням частин 1,3 статті 367 КПК України та є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Цивільний позов потерпілих просив задовольнити в повному обсязі, саме стягнути на користь обох потерпілих по 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_7 11 524,17 витрат на поховання та 42 000 грн. витрат на правову допомогу.

Вказує, що призначення не максимального покарання обвинуваченому за вчинення умисного особливо тяжкого злочину при встановлених судом обставинах, з урахуванням позиції обвинуваченого, не відповідає тяжкості цього злочину та особі обвинуваченого і є занадто м`яким. Вважає, що винуватість ОСОБА_10 у вбивстві ОСОБА_16 беззаперечно доведена у ході судового розгляду, однак потерпілі переконані, що до вчинення злочину причетні і інші особи, які мають відповідати разом з обвинуваченим, що підтверджується даними що містяться в протоколу НСРД та висновках ґрунтознавчої експертизи, Разом з тим оскільки прокурор не змінював обвинувачення, суд мав всі достатні підстави призначити обвинуваченому покарання у виді 15 років позбавлення волі. Вважає, що задоволення судом позову частково є необґрунтованим, без врахування душевних страждань батьків та у зв`язку з чим погіршення їх здоров`я та без врахування традицій поховання. Крім того, вказує, що безпідставною була відмова суду про накладення арешту на земельну ділянку та будинок з метою забезпечення цивільного позову.

У запереченнях на апеляційні скарги, прокурор вказував на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити з викладених підстав, представника потерпілих ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_18 визнав свою вину лише у тому, що вивіз труп потерпілого зі свого господарства. Він його не вбивав.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Так, аналізуючи показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , попри те, що вони безпосередніми очевидцями вбивства ОСОБА_13 не були, судово-медичних експертів ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши та проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до правильного висновку, що вони повністю узгоджуються між собою та викривають обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Під час проведеного 28.05.2017 за участю ОСОБА_10 із застосуванням технічних засобів фіксації (відеокамери) слідчого експерименту, останній в присутності понятих, захисника без примусу за вчасною згодою розповів та показав про обставини вбивства ОСОБА_13 . Перед початком слідчого експерименту слідчим було роз`яснено ОСОБА_10 права та обов`язки, в тому числі і відмовитися від будь-яких показів відносно себе та своїх родичів.

Також ОСОБА_10 підтверджено, що до нього не застосовували ні психічного ні фізичного насильства, розповідав все добровільно в присутності захисника, понятих за власною ініціативою та наполягав на відтворених діях, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, адже саме під час проведеного слідчого експерименту ОСОБА_10 точно вказав в чому був одягнений ОСОБА_13 . На місці біля сараю на яке вказав ОСОБА_10 куди він переніс тіло ОСОБА_13 було виявлено фрагменти рослин, та грунт з кров`ю належною ОСОБА_13 . Вказав інформацію, яка могла бути відома лише йому, зокрема шиномонтаж в м. Києві де робив заміну коліс. Також ОСОБА_28 наголосив, що перебуваючи в господарстві наніс удар саме цеглою, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, згідно якої тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої скроневої та тім`яної кісток могли бути заподіяні внаслідок одноразової дії тупого предмету з гранню.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо невідповідності між висновком судово-медичної експертизи в частині ступеню алкогольного сп`яніння ОСОБА_13 , показам потерпілих та свідків, оскільки останні не є спеціалістами, не мають спеціальних знань та не можуть достеменно встановити ступінь алкогольного сп`яніння людини.

Водночас, під час слідчого експерименту сам ОСОБА_10 вказував, що 21.05.2017 під час заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, останній перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 , підтверджується також сукупністю інших досліджених та проаналізованих в судовому засіданні доказів, в тому числі і результатами негласних слідчих (розшукових) дій: аудіо-,відео контроль особи обвинуваченого ОСОБА_10 в приміщенні ізолятора тимчасового тримання, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області № 1845, в ході яких ОСОБА_10 вказував, що сусід кинувся на жінку і він його палкою дослівно «грохнул» (протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 07.07.2017 № 757), зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж - мобільного терміналу ПрАТ МТС-Україна № НОМЕР_3 , що належить дружині обвинуваченого ОСОБА_15 , що проводився у період з 26 травня 2017 р. по 24 липня 2017 р. на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області № 1841 т., в ході проведення яких ОСОБА_15 розповідала по телефону, що її чоловік ОСОБА_10 вбив сусіда. Спочатку вдарив його палицею, потім цеглиною. Вивіз тіло та викинув в полі (протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 30.08.2017 № 875.

Досліджені у кримінальному проваджені вказані докази отримані у відповідності до кримінального процесуального законодавства, повністю між собою згоджуються.

Таким чином по справі встановлено, що ОСОБА_10 в ході виниклої сварки з потерпілим ОСОБА_13 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, оскільки потерпілий чіплявся до його дружини, наніс багато численні удари руками, ногами та дерев`яною палицею в область голови та шиї. Після втрати свідомості ОСОБА_13 ОСОБА_10 затягнув останнього у двір свого дачного господарства, де наніс удар цеглиною по голові. Всі ці дії свідчать про явний умисел ОСОБА_10 на позбавлення життя потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку всім доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Твердження сторони захисту щодо визнання висновку судово-медичної експертизи від 28.07.2017 № 63 вказаного недопустимим доказом є безпідставним, оскільки допитаний в судовому засідання судово-медичний експерт ОСОБА_26 показав, що про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважний причин від виконання покладених на нього обов`язків при проведенні судово-медичної експертизи попереджався. Підтвердженням вказаного є також і його підпис на самому висновку експертизи.

Висновки додаткових досліджень, зокрема токсилогічні та імунологічні дослідження проводилися в рамках судово-медичної експертизи, що підтвердив під час допиту в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_26 ,

Під час судового розгляду були перевірені доводи захисту щодо порушення вимог ст.290 КПК України, та згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 27.10.2017, який був досліджений в суді першої станції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники належним чином ознайомлені із матеріалами досудового розслідування.

З огляду на те, що показання свідка ОСОБА_14 повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, в тому числі з показами потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_21 . ОСОБА_20 , суд відповідно до вимог ст.97 КПК України обґрунтовано визнав їх допустимим.

Доводи про виключення інших доказів з підстав їх недопустимості, зокрема протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 від 28.05.2017 та явки з повинною ОСОБА_10 є також необґрунтованими, оскільки останні не були зазначені у вироку як докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Порушень вимог КПК України при здійснення судового розгляду даного кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Так, доводи захисту про те, що судовий розгляд 08.12.2017 фіксувався технічними засобами не в повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема журналом судового засідання від 16.01.2018, згідно якого, за ініціативою суду було здійснено повторний допит осіб, які допитувались в судовому засіданні 08.12.2017 у зв`язку з технічними недоліками звукозапису.

Отже вимоги п.7 ч.2 ст.412 КПК України судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

В матеріалах кримінального провадження міститься постанова про призначення групи прокурорів від 22.05.2017 у складі: заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_29 - старший групи прокурорів, начальника Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_30 , прокурорів ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , яка змінила прізвище після укладення шлюбу на ОСОБА_35 . Крім того, прізвище ОСОБА_12 вказане і у обвинувальному акті, який відповідно до вимог КПК України вручався обвинуваченому.

Отже, твердження сторони захисту щодо порушення судом вимог ст.ст. 36, 37 КПК України є необґрунтованими.

Колегія суддів також визнає необґрунтованими доводи захисту про порушення судом таємниці нарадчої кімнати, оскільки згідно повідомлення ДП «Інформаційні судові системи» на запит Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.09.2018 № 3361/0/2-18 вих, вбачається, що підприємство підтверджує, що новину «Внесено вирок у кримінальній справі про вбивство» в розділі «Новини» було створено 29.05.2018 о 15:47:28.

Твердження захисників про порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з не розглядом негайно, заявлених під час судового розгляду клопотань про недопустимість ряду доказів, не ґрунтуються на вимогах КПК України, оскільки останній не містить вимоги про негайний розгляд таких клопотань, а мотиви врахування чи не врахування тих чи інших доказів, суд першої інстанції висловив при ухваленні вироку.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного, його позицію до вчиненого, позитивну характеристику, те, що він раніше не судимий, згідно висновків судово-психіатричних експертиз та довідок лікарів на обліках не значиться, психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи наркотиків не виявлено, позицію потерпілих, які наполягали на суворості покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про те, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості злочину, його суспільну небезпеку, позицію обвинуваченого до скоєного, не зайшли свого підтвердження.

Так, на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилається представник потерпілих в своїй апеляційній скарзі, про що вказано у вироку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з апеляційними вимогами представника потерпілих щодо безпідставного зменшення судом першої інстанції суми стягнутої з обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди, спричиненої потерпілим.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

При визначенні розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди, колегія суддів враховує характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, довічний характер наслідків спричиненої потерпілим душевної травми, яка полягає в непоправній втраті близької особи.

Відповідно до вимог ст.408 КПК України апеляційний суд має право зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги представника потерпілого щодо стягнення з обвинуваченого відшкодування витрат на поховання та на правову допомогу є не обґрунтованими, оскільки дані вимоги судом першої інстанції вирішені, про що зазначено у вироку, а витрати на поминальний обід, не є витратами на поховання, у зв`язку з чим, останні не підлягають стягненню, в розумінні ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.1201 ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід задовольнити частково та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди кожному з потерпілих.

Відповідно до вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Так, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, діючої в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якої якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.

Враховуючи час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 21.06.2017 по 30.11.2018 включно, підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року, щодо ОСОБА_10 , в частині відшкодування моральної шкоди змінити.

Збільшити суму морального відшкодування. Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 300 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_8 300 000 грн.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 21.06.2017 по 30.11.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині зазначений вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою на протязі такого ж строку з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4