Справа № 140/607/19
Провадження №1-кс/140/280/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року м. Немирів
Слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3
сторони кримінального провадження: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові клопотання ОСОБА_5 , представника обвинуваченого ОСОБА_6 про скасування заходу у вигляді підписки про невиїзд, -

В С Т А Н О В И В:

До Немирівського районного суду звернувся з клопотанням ОСОБА_5 в особі представника обвинуваченого ОСОБА_6 про скасування заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Свої вимоги мотивує тим, що у квітні 1995 року Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області відносно нього було порушено кримінальну справу за ст.ст.86-1 і 172 КК України (у редакції 1960 року) на сфальсифікованих доказах та свідченнях.

В результаті чого, 04.04.1995 заявника було заарештовано Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області за скоєння злочину, передбаченого ст.ст.86-1 і 172 КК України (у редакції 1960 року).

23.05.1996 постановою Немирівського РВ УМВС України у Вінницькій області на підставі ст. 165 КПК України заявнику було змінено запобіжний захід із взяття під варту на підписку про невиїзд.

Як зазначає заявник порушена кримінальна справа з 1995 року розглядалася Немирівським, а пізніше Томашпільським районним судом Вінницької області та обома судами направлялася на додаткове розслідування. В останнє кримінальна справа у 1997 році була направлена Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області на розгляд до Тульчинського міжрайонного суду Вінницької області.

Протягом 1997-1998 років заявника ОСОБА_5 лише три рази кликали до Тульчинського міжрайонного суду Вінницької області стосовно розгляду вищезгаданої кримінальної справи. Усі три рази заявник приходив до суду. Із усіх трьох його викликів відбулося лише одне судове засідання, яке мало ознайомчий характер.

В 1999 році Тульчинським районним судом Вінницької області зазначена кримінальна справа була повернута на додаткове розслідування органу досудового розслідування.

З тих пір та по сьогоднішній день за вказаною кримінальною справою ніхто ОСОБА_5 (суди, прокуратура, міліція, поліція, тощо) нікуди не викликали і його не повідомляли про прийняте по цій справі процесуальне рішення.

Протягом 1996-2017 років ОСОБА_5 працював на різних посадах.

Однак, в червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Департаменту інформаційних технологій МВС України з проханням надати довідку про притягнення його до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України (надалі Довідка).

26 червня 2017 року ОСОБА_5 була видана Довідка серія якої ААА №0116584.

В даній Довідці було зазначено, що станом на 26.06.2017 у ОСОБА_5 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, в Довідці також відображено, що заявник ОСОБА_5 є особою, яку 04.04.1995 було заарештовано Немирівським РВ УМВС України у Вінницької області за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 86 КК України (у редакції 1960 року). Звільнено на підписку про невиїзд 23.05.1996 за постановою Немирівського РВ УМВС України у Вінницькій області, на підставі ст.165 КПК України та вказано, що інших відомостей до МВС не надходило.
Заявник зазначає, що з даної Довідки він зробив висновок про те, що починаючи з травня 1996 року та по теперішній час він є особою, яка знаходиться на підписці про невиїзд, тобто є особою, яка обмежена в праві вільного пересування та є не виїзним громадянином за межі населеного пункту та межі України уже майже 23 роки.

В обгрунтуваня своїх вимог зазначає, що з 1996 року працював на різних посадах, в тому числі був державним службовцем, і до нього з боку органів державної влади при прийомі на роботу жодних питань стосовно вказаної кримінальної справи не виникало;

Окрім того в червні 2011 року Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві йому було надано дозвіл на вогнепальну зброю № НОМЕР_1 і також жодних питань у дозвільного тхарактеру з боку системи МВС України до нього не виникало;

Також у серпні 2015 року Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в м. Києві заявнику була надана Довідка серія ИІК № 881119 в якій було зазначено, що станом на 14.08.2015 ОСОБА_5 , до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно довідки від 26 червня 2017 року серія якої ААА № 0116584 зазначено, що ОСОБА_5 було заарештовано Немирівським РВ УМВС України у Вінницької області за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 86 КК України (у редакції 1960 року), а саме, за напад з метою заволодіння державним або колективним майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), при цьому ОСОБА_5 органом досудового розслідування було інкриміновано скоєння іншого злочину, передбаченого ст. 86-1 КК України, а саме - розкрадання державного або колективного майна в особливо великих розмірах.

Враховуючи наведені факти заявник вважає, що це прикра помилка або опечатка і вдруге вимушений був звертатися до Департаменту інформаційних технологій МВС України з проханням надати повторно Довідку. 14 липня 2017 року де було надано Довідку, аналогічну попередній, серія якої ААА №0072393.

В зв`язку з вищевикладеним, заявник вимушений був 20.07.2017 рокузвернутися із заявою до Тульчинського районного суду Вінницької області з прохання надати йому копію Вироку суду або повідомити про інші відомості та дані про результати розгляду кримінальної справи за висунутим обвинуваченням відносно нього за ст.ст.86-1 і 172 КК України.

На вказану заяву Тульчинський районний суд Вінницької області своїм листом від 20.07.2017 №01-08/56/2017 повідомив, що кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ст.ст.86-1 і 172 КК України надходила від органу досудового розслідування до Тульчинського районного суду 31.03.1997 та відповідно до журналу реєстрації кримінальних справ за 1999 рік дана справа була повернута на додаткове розслідування.

Після чого, 20.07.2017 року заявник звернувся із заявою до Немирівського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області з проханням надати йому письмову відповідь, щодо прийнятого процесуального рішення по кримінальній справі, яка була порушена Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області у 1995 році відносно ОСОБА_5 за ст.ст.86-1 та 172 КК України.

Немирівський ВП ГУНП у Вінницькій області своїм листом від 21.07.2017 року №7228/228/01-2017 повідомив заявника ОСОБА_5 про те, що у провадженні слідчого відділу Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області таке кримінальне провадження не перебуває.

Встановити чи надходило таке кримінальне провадження до Немирівського ВП ГУНП у 1999 році було не можливо у зв`язку із знищенням відповідної документації, відповідно, встановити яке прийнято остаточне процесуальне рішення - для заявника не представляється можливим.

Разом з тим, вказаним листом працівниками поліції рекомендовано ОСОБА_5 звернутися із аналогічною заявою до Немирівської місцевої прокуратури, так як у відповідності із КПК України (у редакції 1960 року) кримінальні справи які повертались із судового розгляду на досудове розслідування скеровувалися до прокуратури.

Скориставшись рекомендацією Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 21.07.2017 звернувся із заявою до Немирівської місцевої прокуратури у Вінницькій області з проханням надати йому письмову відповідь про те, чи є та чи була у Немирівської місцевої прокуратури у Вінницькій області кримінальна справа з обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ст.ст.86-1 і 172 КК України на розгляді прокуратури, та яке по ній було прийняте процесуальне рішення.

Немирівська місцева прокуратура у Вінницькій області своїм листом від 11.08.2017 № 66-182-17 повідомила ОСОБА_5 про те, що за результатами розгляду звернення останнього було встановлено, що у Немирівській місцевій прокуратурі у Вінницькій області відсутня вказана кримінальна справа.
Одночасно, Немирівська місцева прокуратура повідомила завника про те, що облік кримінальних справ минулих років у колишній прокуратурі Немирівського району у Вінницькій області вівся за номерами кримінальних справ у відповідних книгах обліку.

За таких обставин та з метою здійснення пошуку інформації про рух зазначеної кримінальної справи по архівних книгах обліку, заявнику було запропоновано надати до Немирівської місцевої прокуратури рішення (Ухвалу) Тульчинського районного суду про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, де був би зазначений номер кримінальної справи.

Згідно листів суду, поліції та прокуратури заявник вважає, що жодних підтверджень, що кримінальна справа була порушена та існує в провадженні на даний час не має.

Згідно листів відповіді на запит представника заявника від Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.07.2017 №01-08/56/2017, від 06.10.2017 №01-08/73/2017 кримінальна справа неодноразово поверталася на додаткове розслідування та враховуючи вимоги Інструкції з діловодства, затвердженої наказом Мінюсту України від 13.03.1997 №22/5 наряд №1.13 де містились копії судових Рішень зберігаються 3 роки і станом на 2017 рік дані документи знищені, а тому повідомити про анкетні дані особи, яка отримала кримінальну справу у суду не має можливості, так як книга розносної кореспонденції була знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання, який становив 1 рік.

Жодні запити на рахунок існування кримінальної справи не дали належних наслідків, а тому на думку заявника та його представника будь яких правових підстав що кримінальної справи та кримінального провадження не існує, окрім того Немирівський ВП ГУ НП у Вінницькій області підтверджує, що інформація в період з серпня 2015 року до вересня 2017 року про те, що ОСОБА_5 є особою, яку 04.04.1995 було заарештовано Немирівським РВ УМВС у Вінницькій області за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 86 КК України, звільнено на підписку про невиїзд 23.05.1996 за постановою Немирівського РВ УМВС у Вінницькій області на підставі ст. 165 КПК України до МВС України не передавалась.

Тому не отримавши чіткої відповіді на адвокатський запит від 04.11.2017, представником заявника адвокатом ОСОБА_7 було подано повторно адвокатський запит від 25.01.2018 до Департаменту інформаційних технологій МВС України, про те з наданої відповіді Департаментом від 31.01.2018 № 16/4-22аз жодним чином не прослідковуються правові підстави внесення відповідних коригувань до бази обліку фахівцями даного відомства.

В результаті отримання офіційних тверджень силового блоку про відсутність будь яких наявних документальних підтверджень своєї провини, заявник подав до Департаменту інформаційних технологій МВС України Вимогу від 27.03.2018 про те, що заявник не притягувався до кримінальної відповідальності на протязі усього свого життя, однак, з незрозумілих обставин та правових підстав в інформаційних базах МВС України відносно нього наявний запис про запобіжний захід підписка про невиїзд.

Враховуючи те, що кримінальна справа відносно заявника у провадженні або розпорядженні місцевої прокуратури чи поліції відсутня, обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні відносно заявника - не складався, інформація про надходження даної кримінальної справи з суду до прокуратури або міліції (поліції) відсутня, інформація про те, яке було прийнято Рішення судом відсутнє, а тому, можна зробити висновок про те, що заявник судом за скоєння злочинів не засуджувався, кримінальної справи/кримінального провадження в розпорядженні сторони обвинувачення та відділі поліції не має, але з незрозумілих причин та без наявності юридичного підґрунтя існує в облікових базах даних МВС України застереження про запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно ОСОБА_5 , яке обмежує останнього майже 23 роки його життя, що є незаконно та протиправно.

Як вважає заявник, що даний вид запобіжного заходу суперечить вимогам законодавства, нормам КПК України, Конституції України щодо вільного вибору місця та його проживання, вільного пересування та можливості виїзду за кордон у своїх особистих справах, зокрема, на лікування. Крім того існування згаданих записів в інформаційних базах МВС України, не дає змоги заявнку вільно працевлаштуватися.

Таким чином, до цього часу, а це вже майже 23 років поспіль, триває обмеження свободи пересування ОСОБА_5 в результаті застосування міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд за умови того, що у органу досудового розслідування матеріалів кримінальної справи не цснує що свідчить про надмірну тривалість розгляду кримінального провадження і призводить до порушення прав заявника.

Враховуючи вищезазначене, оскільки на даний час ОСОБА_5 не має статусу підозрюваної або обвинуваченої особи, а матеріали кримінальної справи взагалі відсутні у органу досудового розслідування, сторони обвинувачення та суду, вони втрачені, отже подальше застосування до нього запобіжного заходу є незаконним та протиправним, щ й стало підставою звенутися до суду з даним клопотанням.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 клопотання підтримав повністю, просив його задовольнити на підставах викладених у клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні вислухавши доводи заявника не заперечував у задоволенні клопотання, вважає, що у матеріалах клопотання наявні усі підстави для скасування даного запобіжного заходу.

Представник СВ Немирівського ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 не заперечувала у задоволенні клопотання.

Заслухавши учасників судового розгляду, беручи до уваги вищевикладене суд дійшов до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, ОСОБА_9 де Сальвиа цитує на особисту недоторканність як мету Конвенції: у рішенні «Tyrer v. The United Kingdom» від 25 квітня 1978 року Суд зазначив, що покарання заявника, у процесі якого з ним поводилися за правилами, визначення яких віднесено до відання державних органів, було зазіханням саме на те, що є однією з головних цілей ст. 3, а саме: на гідність та особисту недоторканність людини».Новий кримінальний процесуальний кодекс, дотримуючись вимог Конституції України, Конвенції та практики Європейського суду з прав людини встановив у кримінальному провадженні такі обмеження права на свободу та особисту недоторканість: затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення як тимчасовий запобіжний

Право на свободу пересування, а також право на свободу вибору місця проживання та право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, визначається Протоколом № 4 до Конвенції (повна назва цього документа Протокол № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї (відкритий для підписання 16 вересня 1963 р.)).

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що свобода пересування це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Обмеження у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб може відбуватися під час проведення слідчих (розшукових) дій (наприклад, за ч. 2 ст. 236 та ч. 6 ст. 237 КПК слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місця обшуку або огляду до їх закінчення); при застосуванні окремих заходів

забезпечення кримінального провадження (наприклад, домашній арешт (ст. 181 КПК)) або якщо слідчим суддею, судом на підозрюваного або обвинуваченого покладено виконувати такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом (пп.2,5 ст. 194 КПК)) та у ході міжнародного співробітництва під час кримінального провадження (тимчасовий арешт (ст. 583 КПК)).

Обмеження права на свободу та особисту недоторканність у кримінальному провадженні інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, забороняється. В рішенні Європейського суду з прав людини «Нечипорук та Йонкало проти України» вказується на те, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом» у п. 1 ст. 5 Конвенції за своєю суттю відсилають до національного законодавства та встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства.

Законним обрання запобіжного заходу є тільки в тих випадках, якщо вони здійснені відповідно до статей 177,178 КПК України. Недотримання вказаних вимог закону, затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого цим Кодексом, тягне за собою встановлену законом відповідальність

Враховуючи, що майже 23 роки поспіль, триває обмеження свободи вільного пересування ОСОБА_5 в результаті застосування міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд за умови того, що у органу досудового розслідування відсутні матеріали кримінальної справи, ОСОБА_5 не має статусу підозрюваної або обвинуваченої особи, отже подальше застосування до нього запобіжного заходу є незаконним та протиправним.

Керуючись ст. ст.ст. 131,132,332 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_5 , представника обвинуваченого ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, задовольнити.

Скасувати запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 у вигляді підписки про невиїзд згідно постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 23.05.1996 року.
Ухвала може бути оскаржена до Вівнницького апеляційного суду через Немирівський районний суд Вівнницької області протягом семи діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1