Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Рівне матеріали за апеляційною скаргою прокурора Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року,

встановила:

Цією ухвалою процесуальному прокурору ОСОБА_8 повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000454 від 31 липня 2018 року щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам КПК України. Зокрема, обвинувачений та потерпілий не погоджуються із встановленими фактичними обставинами, які відображені в обвинувальному акті, та вважають, що слідством не встановлено всіх обставин, що призвело до невірної кваліфікації дій обвинуваченого.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_8 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду, вважаючи судове рішення незаконним та необґрунтованим, просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, а висновки викладені в ухвалі суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що посилання суду на порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України є необгрунтованими, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті від 21.11.2018 року щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Переконує, що жодних конкретних порушень вимог ст.291 КПК України судом не наведено.
В суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 не з`явиляся, не повідомили суд про причини неявки, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.
Суд, в порядку ч.4 ст.405 КПК України, здійснив апеляційний розгляд без участі потерпілого.
Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо відмови у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору місцевий суд послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження до розгляду.

Водночас, колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК.
Зокрема, із системного аналізу вказаної норми закону випливає, що обвинувальний акт повертається прокурору у випадку, коли він не підписаний слідчим, або не затверджений прокурором, в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному, обвинувачення викладене в обвинувальному акті є неконкретним, коли обвинувальний акт містить недопустиму натуралізацію опису злочину, коли в обвинувальному акті відсутні дані про місце перебування обвинувачених, дані про потерпілого, коли в обвинувальному акті немає посилань на аркуші справи, коли до обвинувального акта не долучені додатки, передбачені ч.4 ст.291 КПК, не вручені копії обвинувального акта підозрюваному та його захиснику.
Конкретні вимоги до обвинувального акта містяться у ст.291 КПК України, згідно якої обвинувальний акт має містити відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Перелік вимог до обвинувального акту та додатків, що до нього додаються, встановлений ст.291 КПК України, є вичерпним.
В контексті зазначених норм закону суд, приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання має виходити і з положень ст.22, ст.26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та ст.337 КПК України, яка в подальшому визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Як вбачається з матеріалів даного провадження в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 зазначено дані передбачені ч.2 ст.291 КПК України, що встановлені досудовим розслідуванням, а обвинувачення сформульоване в необхідному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_6 , під час розгляду апеляційної скарги показав, що обвинувачення йому зрозуміле.
Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.314-316 КПК України, дослідив витяг з ЄРДР №0000706, проте, згідно ч.4 ст.291 КПК України, вказаний витяг не входить до виключного переліку документів, які додаються до обвинувального акту, а надання інших документів, що не передбачені зазначеним переліком, до початку судового розгляду забороняється.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору підлягає скасуванню з направленням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000454 від 31 липня 2018 року щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3