У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження. Свої вимоги мотивує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме порушенням його права на захист через неналежне виконання захисником ОСОБА_5 своїх обов`язків під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій; звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 Кримінального кодексу України (далі КК України) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України; порушенням строку направлення обвинувального акту до суду та, у зв`язку з цим, безпідставним незакриттям провадження у інкримінованих злочинах на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Також засуджений ОСОБА_4 вказує на недоведеність винуватості у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, так як відносини з потерпілим були виключно цивільно-правовими. Крім того, вказав і на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки при залишенні без задоволення його апеляційної скарги, своє рішення належним чином не мотивував.

Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.
Стягнуто з ОСОБА_4 матеріальну шкоду на користь потерпілих ОСОБА_6 3 500 грн, ОСОБА_7 8 600 грн, ОСОБА_8 11 000 грн, ОСОБА_9 2 000 грн, ОСОБА_10 6 000 грн, ОСОБА_11 5 000 грн, ОСОБА_12 6 000 грн, ОСОБА_13 5 000 грн, ОСОБА_14 12 000 грн, ОСОБА_15 5 600 грн, ОСОБА_16 5 000 грн, ОСОБА_17 900 грн, ОСОБА_18 7 500 грн, а також ОСОБА_19 6 400 грн та 1 000 грн моральної шкоди. Вироком суду також вирішено процесуальні витрати та долю речових доказів.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він наприкінці грудня 2012 року близько 11.00 год. на АДРЕСА_1 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману повідомив завідомо неправдиву інформацію ОСОБА_6 , що виготовить та встановить пам`ятник на могилі її покійного чоловіка ОСОБА_20 , однак отримавши від потерпілої 4 500 грн обіцяного не виконав, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_4 в період з листопада 2014 року до червня 2016 року у м. Берислав та с. Червоний Маяк Бериславського району Херсонської області діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, шляхом обману повідомив завідомо неправдиву інформацію потерпілим, що виготовить та встановить пам`ятники на могилах їх покійних родичів, однак отримавши від цих осіб грошові кошти обіцяне не виконав, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_19 на загальну суму 6 400 грн, ОСОБА_21 2 500 грн, ОСОБА_7 8 600 грн, ОСОБА_8 11 000 грн, ОСОБА_22 6 000 грн., ОСОБА_9 3 000 грн, ОСОБА_10 6 000 грн, ОСОБА_11 6 000 грн, ОСОБА_23 6 000 грн, ОСОБА_24 3 000 грн, ОСОБА_12 6 000 грн, ОСОБА_13 5 000 грн, ОСОБА_14 13 000 грн, ОСОБА_25 7 500 грн, ОСОБА_15 7 600 грн, ОСОБА_26 5 000 грн, ОСОБА_17 1 900 грн, ОСОБА_27 4 000 грн, ОСОБА_18 7 500 грн.
Крім того, ОСОБА_4 , 07 квітня 2015 року в денний час доби у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, повідомив ОСОБА_28 завідомо неправдиву інформацію, що він виготовить та встановить пам`ятник на могилі його покійної матері ОСОБА_29 , створивши у нього хибну уяву в доцільності та вигідності передачі йому автомобіля ВАЗ-21011 у якості оплати робіт з виготовлення та встановлення пам`ятника. Ввівши ОСОБА_28 в оману, ОСОБА_4 обернув вказаний автомобіль на свою користь та розпорядився ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 12 464, 07 грн.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як свідчить зміст вироку, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_4 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у ньому, повно і всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 та, зокрема, за ч. 2 ст. 289 КК України.
Крім того, як убачається з долученої копії ухвали Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року доводи касаційної скарги щодо недоведеності винуватості ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним засобом та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, про те, що мали місце цивільні правовідносини, є аналогічними вимогам апеляційної скарги засудженого та були предметом перевірки апеляційного суду, який даних, які б свідчили про невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи не встановив.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Згідно з встановленими фактичними обставинами судами першої та апеляційної інстанцій, інкримінований злочин за ч. 1 ст. 190 КК України засуджений ОСОБА_4 вчинив наприкінці грудня 2012 року, при цьому перебіг давності за ним переривався, оскільки до закінчення трьохрічного строку засуджений вчинив нові середньої тяжкості та тяжкі злочини, останній з яких за ч. 2 ст. 190 КК України у червні 2016 року. Таким чином, з урахуванням положення ч. 3 ст. 49 КК України, обрахунок трьохрічного строку за ч. 1 ст. 190 КК України здійснюється з червня 2016 року, а його закінчення припадає на червень 2019 року.
Вирок Бериславським районним судом Херсонської області ухвалено 19 жовтня 2018 року, тому доводи щодо безпідставного незастосування судом положення ст. 49 КК України та незвільнення засудженого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності є необґрунтованими.
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо істотного порушення права на захист щодо неналежного надання правової допомоги захисником ОСОБА_5 , зокрема не роз`яснення засудженому ОСОБА_4 права на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України не є слушними.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі п. 10 ч. 2 ст. 284 КПК України, Суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року (далі - Закон № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), частину 1 статті 284 КПК України доповнено пунктом 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Разом з тим, згідно з пунктом 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017, зміни до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після введення в дію цих змін.
Таким чином, з урахуванням встановлених судами фактичних обставин кримінального провадження та внесення у ЄРДР відомостей щодо інкримінованих засудженому ОСОБА_4 кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України в період до введення в дію п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, застосування вказаного положення із закриттям кримінального провадження є неможливим.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеності винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України є аналогічні тим, що наведені в його касаційній скарзі, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо інших порушень вимог кримінального процесуального закону, посилання на які містяться в касаційній скарзі, Суд вважає такими, що не вплинули на законність та обґрунтованість ухвалених судових рішень.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3