Провадження № 11-кп/4820/70/18
Справа № 686/89/17-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007716 від 2 грудня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року та на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року про виправлення описки у вказаному вироку,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, не працює, неодружений, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 4 жовтня 2016 року вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.;

- 22 листопада 2016 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року, остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання постановлено рахувати з моменту вступу вироку в законну силу, зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 3 грудня 2016 року до вступу вироку в законну силу із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 24760 грн. 58 коп. заподіяної матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, а всього 34760 грн. 59 коп.

Постановлено стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 615 грн. 72 коп. процесуальних витрат.

На підставі ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

Вилучені у обвинуваченого ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 6148 грн. звільнено з-під арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 грудня 2016 року та повернуто власнику ОСОБА_10 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року виправлено допущену у резолютивній частині вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року описку та зазначено ім`я обвинуваченого ОСОБА_11 », замість неправильного « ОСОБА_12 ».

За вироком суду, діючи з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , 2 грудня 2016 року біля 13 год. 55 хв. через віконний отвір проник в будинок АДРЕСА_3 , звідки відкрито викрав належні ОСОБА_10 грошові кошти (в гривнях, доларах США, євро) та золоті вироби, а всього майна загальною вартістю 23888 грн. 62 коп. за наступних обставин.

Так, діючи із зазначеним мотивом та метою, ОСОБА_8 у вказаний час розбив віконне скло спальної кімнати будинку АДРЕСА_3 , через утворений отвір проник всередину будинку, де на полиці шафи у спальній кімнаті виявив грошові кошти в сумі 1400 грн., 131 долар США, що згідно довідки НБУ станом на 2 грудня 2016 року становило 3351 грн. 61 коп., 130 євро, що згідно довідки НБУ станом на 2 грудня 2016 року становило 3541 грн. 94 коп., золотий ланцюжок 583 проби вагою 10,5 г, вартістю 5745 грн. 92 коп., золотий кулон із зображенням «Божої матері» 583 проби вагою 3,5 г, вартістю 1915 грн. 31 коп., золоте кільце жіноче з листком 583 проби вагою 3 г, вартістю 1641 грн. 69 коп., золоте обручальне кільце 583 проби вагою 4 г, вартістю 2188 грн. 92 коп., золоте обручальне кільце 583 проби вагою 6 г, вартістю 3282 грн. 38 коп., 1 золоту сережку 583 проби вагою 1,5 г, вартістю 820 грн. 85 коп., а всього належного ОСОБА_10 майна та грошових коштів загальною вартістю 23888 грн. 62 коп., які помістив в кишені куртки.

Покидаючи цей будинок через вікно кімнати залу, ОСОБА_8 був помічений потерпілим ОСОБА_10 , який почав переслідувати обвинуваченого, який, утримуючи викрадене майно, з місця події втікав. При цьому потерпілий викрикував до обвинуваченого вимогу про зупинку та повернення викраденого майна. Однак ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його помітили, з метою збереження викраденого майна, від потерпілого втік.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України через невстановлення достатніх доказів для доведення його винуватості. Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо належності потерпілому кількості, ваги, проби, вартості викраденого майна не ґрунтуються на безпосередньо досліджених судом доказах. Потерпілий ОСОБА_10 під час допиту в суді першої інстанції зазначав, що будь-які докази належності йому саме цих золотих виробів, в тому числі щодо їх проби, ваги та вартості ним на досудовому слідстві взагалі не надавались через відсутність таких доказів, показів щодо конкретної ваги кожного з викраденого виробу не давав. Золоті вироби у ОСОБА_8 не вилучались та, відповідно, не досліджувались. Таким чином, стороною обвинувачення, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, не доведений розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Крім того, особистий обшук ОСОБА_8 проводився працівниками поліції за відсутності понятих. Що стосується цивільного позову, то він не може бути задоволений, на думку захисника, оскільки заявлений позов не відповідав вимогам ст. 119 ЦПК України, до позову не додані докази належності потерпілому ОСОБА_10 золотих виробів, докази щодо їх ваги, складу та проби, вартості, а вимоги потерпілого щодо відшкодування пошкодженого склопакету та підвіконня не випливають з пред`явленого обвинувачення, тому позов має бути залишений без розгляду.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 вказує, що особистий обшук ОСОБА_8 під час затримання був проведений з порушеннями, а саме: обшук проведений неуповноваженою особою, за відсутності доручення слідчого на обшук, протокол обшуку не підписаний особою, що проводила такий обшук; протокол затримання не містить всіх анкетних даних понятих; затримання ОСОБА_8 проведено з порушеннями, оскільки згідно з протоколом він фактично був затриманий о 08 год. 00 хв. 3 грудня 2016 року, а орган з надання безоплатної вторинної правової допомоги не був про це повідомлений негайно, доручення адвокату видано пізніше, ніж через дві години після затримання о 10 год. 05 хв.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 з аналогічних підстав просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України через невстановлення достатніх доказів для доведення його винуватості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на аналогічні доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року про виправлення описки у вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати. Ухвалу вважає незаконною, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права. На думку апелянта, при розгляді вказаного питання судом порушено його право на захист, оскільки розглянуто у відсутності його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги; потерпілого ОСОБА_10 , прокурора, які заперечували проти поданих апеляційних скарг, провівши часткове повторне дослідження доказів в частині допиту свідка ОСОБА_13 в зв`язку з неповним дослідженням доказу судом першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням в житло, вчиненому повторно, за викладених в вироку обставинах, грунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений.

В суді першої інстанції обвинувачений заперечував свою причетність до вчинення кримінального правопорушення, вказував, що до будинку потерпілого не проникав, грошових коштів та майна не викрадав. У вказаний день був на роботі, зокрема, автомобілем «ЗАЗ ДЕУ» надавав послуги таксі в м. Хмельницькому і знаходився біля залізничного вокзалу та торгівельного центру «Оазис».
Дослідивши зібрані в провадженні докази, суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, за який його засуджено, навів в вироку належне мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів.

Винуватість обвинуваченого в скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які є належними та допустимими.
Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав що, повернувшись додому, помітив на снігу сліди, які вели з вулиці до будинку. Пройшовши по слідах за будинок, виявив розбите скло вікна спальної кімнати. Повернувшись на подвір`я, через вікно зали побачив всередині будинку раніше незнайомого обвинуваченого, який відкрив штори цього вікна. Вважаючи, що ОСОБА_8 буде втікати через розбите вікно спальні, він побіг до того вікна. Однак обвинувачений відкрив вікно зали, вискочив на подвір`я і почав втікати. Він наздоганяв його, викрикуючи вимогу про зупинку та повернення майна, спочатку пішки, а потім на автомобілі. Коли він вже майже наздогнав ОСОБА_8 і вийшов з автомобіля, то останній взяв у руки бруківку і почав у нього кидати, висловлюючи погрози. При цьому потерпілий помітив татуювання у виді корони на зап`ясті руки обвинуваченого. Злякавшись, він перестав переслідувати ОСОБА_8 і той втік. Потерпілий зателефонував до поліції, цього ж дня у відділі поліції за фотокартками впізнав обвинуваченого і наступного ранку був присутній, коли працівники поліції його затримували. Обвинувачений поводився спокійно, визнавав, що саме він скоїв цей злочин, підтверджував перелік майна, яке викрав (гроші в сумі 1400 грн., 131 долар США, 130 Євро, та зазначені золоті вироби), показав на овочевому ринку особу, якій намагався збути золоті вироби. Пізніше працівники поліції повернули йому 1 долар США, вилучений у обвинуваченого при затриманні, на якому міститься його, потерпілого, підпис. У своїй першочерговій заяві, потерпілий вказував про викрадення в нього грошей в сумі 2000 грн., 130 доларів США, 140 Євро, золотого ланцюжка та 4 каблучок. Однак, потім перевіривши усе детально встановив, що викрадено було гроші в сумі 1400 грн., 131 долар США, 130 Євро та вказані в обвинувальному акті золоті вироби. Такі ж обставини підтверджував потерпілий і під час апеляційного розгляду.
Показання потерпілого з приводу кількості, вартості викраденого, ваги ювелірних виробів, належності викраденого потерпілому,є послідовними, підстав сумніватись в таких показаннях, в яких той, зокрема, вказував індивідуальні ознаки викрадених ювелірних виробів, колегія суддів не вбачає. Той факт, що викрадені ювелірні вироби не були відшукані, не було проведено судово-товарознавчі експертизи з метою визначення вартості цих виробів, не спростовує висновків суду з приводу кількості та вартості викраденого у потерпілого ОСОБА_10 майна. Підстав не довіряти показанням потерпілого, зокрема, з приводу кількості, ваги, вартості золотих виробів, загальної кількості викрадених грошових коштів, в суду першої інстанції не було. Разом з тим, відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України колегія суддів не приймає до уваги як докази наданий під час апеляційного розгляду потерпілим товарний чек на два ювелірні вироби, зважаючи, що відповідно до п. 11 ст. 290 КПК України такі докази не відкривались сторонам кримінального провадження.
Підстав сумніватись в показаннях потерпілого, про що вказував обвинувачений, в апеляційного суду немає, позаяк його показання є послідовними впродовж всього досудового розслідування, в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, узгоджуються з іншими об`єктивними доказами в справі, в деталях співпадають між собою.
Під час огляду місця події, що зафіксовано у протоколі цієї слідчої дії від 2 грудня 2016 року, видно, що скло одного вікна будинку АДРЕСА_3 розбито, пошкоджено підвіконник, біля будинку виявлено сліди взуття. Згідно з даними акту застосування службової собаки від 2 грудня 2016 року, від відбитку нечіткого сліду взуття собака почала роботу і припинила роботу, коли вийшла на дорогу, що узгоджується з показаннями потерпілого щодо маршруту, за яким він наздоганяв обвинуваченого.
Саме за детальним описом обвинуваченого (з яким потерпілий до моменту пограбування навіть не бачився) потерпілим працівниками поліції було встановлено особу обвинуваченого. Колегія суддів зауважує, що потерпілим при цьому були повідомлені такі зовнішні ознаки обвинуваченого, про які не було відомо навіть правоохоронцям (татуювання на зап`ясті), яке, як встановлено судом, обвинувачений зробив під час перебування під вартою за вчинений ним попередній злочин, хоча цією інформацією правоохоронці не володіли, що спростовує доводи обвинуваченого в апеляційному суді, що потерпілий його оговорив.
В суді першої інстанції обвинувачений добровільно демонстрував свої зап`ястя і на правому у нього містилось татуювання, яке нагадує корону, не оспорював такого факту і під час апеляційного розгляду, що підтверджує показання потерпілого про індивідуальні ознаки, які дали можливість ідентифікувати особу обвинуваченого.
Під час затримання (протокол затримання від 3 грудня 2016 року) ОСОБА_8 видав грошові кошти в сумі 6148 грн. та 1 долар США, з підписом потерпілого, який визнано речовим доказом в провадженні.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника про визнання недопустимим протоколу особистого обшуку ОСОБА_8 , позаяк обшук був проведений неуповноваженою особою, без відповідного доручення слідчого, про неможливість покладення в основу доведеності його вини речового доказу 1 долару США, під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.
Свідок ОСОБА_13 в апеляційному суді показав, що він перебував 3 грудня 2016 року в відділку поліції. Свідок підтвердив, що в кабінеті слідчого разом з ним був присутній ще один понятий, обвинувачений, його захисник ОСОБА_7 , при цьому на столі лежали грошові кошти в сумі 6148 грн. та 1 долар США. Свідок вказував, що обвинувачений не виказував будь-яких заперечень з приводу неналежності йому цих речей.
Послідовними показаннями свідка ОСОБА_13 спростовуються твердження обвинуваченого, що серед грошей, які лежали на столі, не було 1 долара США (який потерпілий ідентифікував за своїм підписом). Свідок послідовно та категорично стверджував, що іноземна купюра, яку було видно всім присутнім, лежала зверху гривень. Визнаючи такі показання свідка достовірними, колегія суддів враховує, що з боку обвинуваченого та захисника не було жодних зауважень з приводу відсутності на столі 1 долара США, який потерпілий згодом впізнав за своїм підписом.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтверджував, що на пропозицію працівників поліції він власноруч дістав всі речі з своїх кишень. Колегія суддів приходить до висновку, що фактично ні оперуповноваженим, ні слідчим особистий обшук затриманого не проводився, грошові кошти в сумі 6148 грн. та 1 долар США були добровільно видані обвинуваченим слідчому в присутності двох понятих. Заперечень щодо видачі ним 1 долару США та 6148 грн., в присутності на той час захисника, обвинувачений не виказував. Тому доводи захисника і обвинуваченого, що обшук був проведений неуповноваженою особою, оперативним працівником без доручення слідчого, та неможливості врахування вилученого речовим доказом, позаяк доказ отриманий з порушенням вимог ст. 86 КПК України, не можуть бути враховані.
За таких обставин твердження обвинуваченого про те, що у нього було вилучено тільки 6148 грн., а 1 долару США на столі він взагалі не бачив, спростовуються послідовними показаннями свідка ОСОБА_13 , який вказував, що столі були гроші в гривнях та 1 долар США; при цьому був присутній ще один понятий, обвинувачений не заперечував цих обставин, що поняті і обвинувачений засвідчили своїми підписами.
Вказані грошові кошти 1 долар США обґрунтовано визнано речовим доказом. Речовий доказ: 1 долар США був оглянутий в суді першої інстанції та в апеляційному суді, на купюрі міститься підпис потерпілого, виконаний барвником синього кольору. Потерпілий в апеляційному суді також підтверджував, що підозрюваний, коли він з поліцейськими приїхали до місця проживання обвинуваченого, визнаючи факт пограбування будинку потерпілого, впізнав потерпілого, вказував, що 1 долар США в нього залишився, позаяк особи, які обмінювали валюту на ринку, відмовились від його обміну, так як на купюрі стояв підпис.
Довідками Національного банку України підтверджено, що станом на 2 грудня 2016 року офіційний курс становив: - 2558, 4772 грн. за 100 доларів США; - 2724,5725 грн. за 100 Євро, закупівельна вартість 1 г брухту золота, 583 проби, становила 547 грн. 23 коп.
Доводи апеляційної скарги, що довідка Національного банку України щодо вартості 1 г золота не могла бути покладена в основу доведеності вини обвинуваченого, позаяк вартість 1 г золотого виробу та брухту не може бути однаковою, не враховується колегією суддів. При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до цієї довідки вартість викраденого майна розрахована в мінімальних розмірах, оскільки вартість ювелірних виробів перевищує вартість брухту золота, та з таким розміром шкоди погодився потерпілий. За таких обставин доводи апеляційних скарг, що в ході досудового розслідування не було доведено розміру шкоди відповідно до ст. 91 КПК України, суперечать вищезазначеним доказам, а доводи апеляційних скарг, що потерпілий не надавав показань під час досудового слідства з приводу належності викраденого майна,кількості, ваги, проби золота, вартості викраденого, не можуть бути враховані колегією суддів, зважаючи, що як під час досудового розслідування, так і під час судових розглядів в судах першої та апеляційної інстанцій потерпілий давав послідовні та детальні показання з приводу викраденого майна, підстав сумніватись у яких у колегії суддів немає.
Показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення цього злочину суд першої інстанції розцінив як надані з наміром уникнути кримінальної відповідальності, адже вони суперечать послідовним показанням потерпілого, є неконкретними (обвинувачений в суді першої інстанції не зміг назвати жодної особи, яка б могла підтвердити його алібі, а також не зміг пояснити, яким чином до нього потрапила грошова купюра номіналом один долар США, на якій міститься підпис потерпілого, виконаний синім барвником).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його показанням в суді першої інстанції про вчинення ним інкримінованого злочину, не приймаються до уваги, позаяк суперечать фактичним обставинам провадження, підстав вважати, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу вироку наявні докази, колегія суддів не знаходить.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 характеризується позитивно, однак він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів і знову скоїв тяжкий корисливий злочин, до того ж в період іспитового строку; заподіяних збитків потерпілому не відшкодував взагалі; судом не встановлено наявності пом`якшуючих чи обтяжуючих його покарання обставин.
Вказані обставини свідчать небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та вказують про підвищену суспільну небезпечність його особи, зважаючи, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий корисливий злочин через одинадцять днів з моменту звільнення з-під варти за попереднім вироком.
Призначене судом першої інстанції обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків в виді 9 років позбавлення волі, з застосуванням принципу часткового складання покарань, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Факт несвоєчасного повідомлення органу з безоплатної вторинної правової допомоги про фактичне затримання ОСОБА_8 не впливає на висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації дій останнього.

Згідно приписів ст. 52 КПК України, участь захисника в даному провадженні не є обов`язковою. З врахуванням викладеного та тих обставин, що захисник, будучи повідомленою про місце, день та час вирішення судом питання про виправлення описки в імені обвинуваченого, до суду не з`явилась, заяв про відкладення судового розгляду не подавала, зважаючи, що цим не було збільшено обсягу обвинувачення чи погіршене його становище, розгляд цього питання у відсутність захисника, на переконання апеляційного суду, не був істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, це не вказує про порушення права на захист, що могло б слугувати підставою для скасування ухвали суду від 10 травня 2017 року про виправлення описки в вироку.

Обгрунтованих підстав для скасування судового рішення в частині цивільного позову та ухвалення рішення про залишення позову потерпілого без розгляду, апеляційні скарги не містять. Суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , навів належне обґрунтування своїх висновків, з якими погоджується апеляційний суд. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що потерпілим в суді доведено розмір збитків, що кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_10 спричинена матеріальна шкода в розмірі 24760 грн. (23888,62 грн. вартість викраденого майна та грошових коштів) 25 грн. 58 коп. (вартість поверненого потерпілому 1 долара США) 272 грн. 46 коп. (вартість знайдених та повернутих потерпілому 10 Євро) + 1170 грн. (вартість пошкодженого під час скоєння злочину заміненого склопакету та підвіконника). Доводи апеляційних скарг, що судом безпідставно стягнуто, зокрема, вартість заміненого потерпілим склопакету та підвіконника, що не випливає з пред`явленого обвинувачення, не можуть бути враховані, позаяк такі витрати потерпілим були понесені в зв`язку з вчиненням злочину обвинуваченим та є реальними збитками, що підлягають відшкодуванню в даному провадженні.

Визначаючи розмір морального відшкодування в 10000 грн., суд в повній мірі врахував характер діянь особи, що заподіяла шкоду, моральні страждання потерпілого, перенесені в зв`язку з вчиненням щодо нього злочину. Погоджуючись з таким розміром морального відшкодування, колегія суддів враховує, що злочином потерпілому спричинені моральні страждання та переживання, внаслідок чого змінився його спосіб життя, потерпілий змушений був прикладати значні зусилля для відновлення своїх прав, був позбавлений можливості користуватися своїм майном, частина якого йому не повернута. Зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір морального відшкодування в 10000 грн., підстав для зміни чи скасування судового рішення в цій частині колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали суду підстави для безумовного скасування вироку суду першої інстанції, в провадженні не встановлено, а доводи апеляційних скарг про наявність в провадженні підстав для закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечать фактичним обставинам справи, позаяк такі підстави в даному провадженні відсутні.

Судом першої інстанції відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону, що діяв на час ухвалення вироку) зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 3 грудня 2016 року до вступу вироку в законну силу (тобто до постановлення апеляційним судом ухвали 15 червня 2017 року) з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

З моменту скасування 7 червня 2018 року Верховним Судом ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого. Відтак, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) в строк відбування обвинуваченим покарання з розрахунку: одному дню перебування під вартою відповідає два дні позбавлення волі підлягає зарахуванню період часу перебування ОСОБА_8 під вартою з 7 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно.

Керуючись ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2017 року про виправлення описки у вказаному вироку без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) зарахувати в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_8 від вартою з 7 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, з розрахунку: одному дню тримання під вартою відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення.

Ухвала може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді