Провадження № 1-кс/522/9931/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2018 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0004894 від 01.07.2016 року, про скасування арешту майна,
В С Т А Н О В И В:
Представник володільця майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 11.08.2016 року на об`єкти нерухомого майна, мотивуючи наступним.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0004894 від 01.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України. 11.08.2016 року слідчим суддею Приморського райсуду м. Одеси постановлено ухвалу про накладання арешту на об`єкти нерухомого майна, які належать ОСОБА_5 . Крім того, володілець майна, вважає, що на теперішній час жодних процесуальних дій направлених на встановлення об`єктивної істини у рамках кримінального провадження, не вчинено. Підстави для подальшого існування арешту на майно на теперішній час відсутні. Створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

У судовому засіданні представник власника майна підтримав вимоги клопотання та просив задовольнити клопотання в повному обсязі.
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти скасування арешту майна, посилаючись на те, що досудове розслідування кримінального провадження досі ще триває, арешт на майно є одним з заходів забезпечення кримінального провадження, та вказав що на даний час скасування арешту буде передчасним.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно було накладено в рамках розслідування кримінального провадження №0004894 від 01.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
Як вбачається із клопотання представника володільця майна і пояснень прокурора, на даний час, жодну особу не повідомлено про підозру. Арешт накладено на права вимоги з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, збереження їх від втрати, та відшкодування завданої шкоди. Однак, як безспірно доведено під час судового розгляду ОСОБА_5 є добросовісним набувачем об`єктів нерухомого майна, таким чином, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту на даний час відпали, тому клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309,336,369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0004894 від 01.07.2016 року, про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 11.08.2016 року справа № 522/14846/16-к, 1-кс/522/14986/16, з об`єктів нерухомого майна, що належать ОСОБА_5 .
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1

07.11.2018