Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9847/18
Провадження № 1-кс/711/3964/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 , внесене у кримінальному провадженні № 0000271 від 13.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_5 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 , внесеним у кримінальному провадженні № 0000271 від 13.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання вказує, що досудовим розслідуванням установлено, що 12.01.2018 року до Чергової частини Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшов рапорт ОСОБА_6 щодо шахрайських дій відносно гр. ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 успадковує частку спадкового майна, а саме будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також у вказаному свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на частку вищевказаної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд видано гр. ОСОБА_8 .

В ході допиту потерпілої ОСОБА_7 з`ясовано, що ОСОБА_8 не проживає у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку проживають донька потерпілої ОСОБА_9 , її неповнолітній син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син потерпілої - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були зареєстровані у будинку.

В кінці листопада до потерпілої звернувся племінник - ОСОБА_12 , з проханням надати йому будинкову книгу з метою виписатися із вказаного будинку, яку він по даний час не повернув, та на телефонні дзвінки не відповідає. Внаслідок заволодіння ОСОБА_8 будинковою книгою відбулося відчуження його частки майна, а саме частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, на даний час, на підставі договору дарування від 02.12.2017 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_13 , власником частини вказаного будинку є ОСОБА_14 . В результаті здійснення вказаних дій, в кінці листопада 2017 року до потерпілої прийшов ОСОБА_15 , який погрожував висилити останню з родиною із будинку та проти її волі підселити до будинку невідомих осіб, які будуть робити спільне проживання неможливим.

Також ОСОБА_15 висловив вимогу передати частину будинку, що належить потерпілій йому шляхом укладення договору дарування. Також, як стало відомо потерпілій, її донька та малолітній онук були зняті з реєстраційного обліку без їх відома 05.09.2015 року, хоча згідно з довідкою, які подавала остання для отримана субсидії до органів соціального захисту населення від 30.03.2016 року та 28.12.2016 року встановлюється факт прописки у житловому будинку вказаних осіб.

Будучи допитаною в якості свідка - ОСОБА_9 , яка являється донькою потерпілої, підтвердила показання потерпілої та додала, що в кінці 2017 року вона зверталася до відділу реєстрації населення (ЦНАП) щодо визнання втраченої домової книги не дійсною та заявою не проводити жодні реєстраційні дії без особистої згоди матері, також остання особисто зверталася до керівника - ОСОБА_16 , однак остання письмову заяву приймати відмовилася та повідомила, що якщо домова книга у неї на руках з`явиться, то її буде передано до архіву і доступу до неї ніхто не матиме.

На початку лютого 2018 року ОСОБА_9 повторно звернулася до ОСОБА_16 , щодо визнання домової книги недійсною, та дізналася, що вона та її малолітній син без її згоди, та без повідомлення матері були зняті з реєстрації 16.09.2015 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_14 перебуває частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на підставі договору дарування №12011 від 02.12.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Оскільки частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , котра на даний час перебуває у власності ОСОБА_14 на підставі договору дарування №12011 від 02.12.2017 року, являється об`єктом кримінальних протиправних дій, а тому відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України, виникла необхідність в накладенні арешту на вказане нерухоме майно з метою унеможливлення в подальшому її перереєстрації та відчуження.

А тому, просить накласти арешт на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_14 на підставі договору дарування № 12011 від 02.12.2017 року, заборонивши будь-які дії по реєстрації, перереєстрації та відчуженню в інший спосіб.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали внесеного клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення : збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, значеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, арешт на майно ОСОБА_14 , а саме на частину житлового будинку, що розташований за по АДРЕСА_1 , слідчий просить накласти з метою збереження його, як речового доказу, про що він підтвердив і в судовому засіданні. Однак вказане майно, згідно пояснень слідчого, речовим доказом у кримінальному провадженні на момент розгляду даного клопотання не визнавалося. Відповідна постанова до матеріалів клопотання не додавалася.

А тому, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 3, 107, 113, 131, 132, 167, 170-172, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області на протязі п`яти днів з дня її розголошення.

Повний текст проголошений 23.11.2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1