Справа № 283/1944/18
провадження № 1-кп/279/628/18
УХВАЛА
іменем України

20 грудня 2018 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 3 у м. Коростені Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000439 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ст.121 ч.1 Кримінального кодексу України, -

встановив:

В Коростенському міськрайонному суді перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ст.121 ч.1 Кримінального кодексу України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, мотивуючи тим, що обвинувачений перебуваючи на свободі, може впливати на потерпілого, свідків, переховуватись від суду, що свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Сторона захисту захисник ОСОБА_4 вважає, що існують підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених за ст.177 ч.1 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання прокурора та підтримав думку захисника.

Представник потерпілого клопотання та думку прокурора підтримав, яке просив задовольнити.

Суд, заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, прийшов до наступного висновку.
За нормами ч.3 ст.315 Кримінального процесуального кодексу України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Практика застосування рішень Європейського суду з прав людини вказує, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що обвинувачений хоча раніше й притягувався до кримінальної відповідальності, але його судимості погашено у відповідності до ст.89 Кримінального кодексу України, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, свою винуватість у вчиненні злочину визнає, щиро розкаюється та бажає потерпілому відшкодувати спричинені збитки.

При вирішенні даного клопотання суд враховує також, що п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

У відповідності до п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4 від 4 квітня 2013 року "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених Кримінально процесуальним кодексом, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування цілодобового домашнього арешту, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст.177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року, не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.

Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , будь-яких доказів з приводу незаконного впливу на свідків зі сторони обвинуваченого, а також можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, не надано.

Про цьому суд також зазначає, що аргументи за чи проти обмеження свободи як продовження запобіжного заходу, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, а повинні бути підкріплені фактичними доказами.

Тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 слід відмовити, зважаючи на недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ст.181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.176 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

А тому, враховуючи викладене вище, суд вважає, що до ОСОБА_6 можна застосувати біль м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, тоді як клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

По даному провадженню проведено підготовче судове засідання, підстав для прийняття рішень, передбачених ст.314 ч.3 п.1-4 Кримінального процесуального кодексу України - не встановлено, підготовка до судового розгляду проведена, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

На підставі викладеного вище та керуючись вимогами ст.ст.177, 178, 181, 183, 193 - 194, 196, 197, 201, 202, 316 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Судовий розгляд по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ст.121 ч.1 Кримінального кодексу України - призначити на 13:30 год. 29 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за участю учасників судового провадження.
Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання по АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: заборонити залишати цілодобово житло (за місцем проживання по АДРЕСА_1 ); прибувати по першому виклику до слідчого, суду у провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження на визначений ними час; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням цілодобового домашнього арешту покласти на Малинське ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Визначити, що датою закінчення дії даної ухвали є - 17 лютого 2019 року включно.

Викликати учасників судового провадження у судове засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_1