Дата документу 05.02.2019 Справа № 310/2371/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/103/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/2371/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001073, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2016 року за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Керуючись ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2016 року та остаточним покаранням визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком чинності.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 ухвалено залишити у виді особистого зобов`язання.

Згідно вироку суду першої інстанції, 16 лютого 2017 року приблизно о 10 годині, знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з приміщення кухні викрав електричну пічку «elbee» вартістю 400 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_9 , розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 400 гривень.

25 лютого 2017 року приблизно об 11 годині, знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з кімнати, яку обладнав для себе ОСОБА_9 , викрав телевізор «TOSHIBA 32S255» вартістю 6000 грн., який належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому майнову шкоду на суму 6000 гривень.

03 березня 2017 року приблизно о 10 годині, знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає з-під дивану, який знаходиться в кімнаті, які обладнав для себе ОСОБА_9 , викрав електроконвектор «Елна» вартістю 500 грн., який належить потерпілому ОСОБА_9 , після цього розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 500 грн.

Крім того, 13 березня 2017 року приблизно об 11 годині, знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 маючи в своєму користуванні сім-карту мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_1 за допомогою інтегрованої інформаційної мережі «Приват 24» зареєстрував у якості користувача свого батька ОСОБА_9 , отримавши таким чином доступ до його особового рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», з метою викрадення коштів. Після чого, 21 березня 2017 року приблизно о 15 годині, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів за допомогою «Приват 24» здійснив перерахування коштів в сумі 4242 гривень з банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка відкрита на ОСОБА_9 на банківську картку «УкрСибБанк» № НОМЕР_3 , яка відкрита на ОСОБА_10 та у подальшому заволодів вказаними коштами, отримавши їх від ОСОБА_10 .

Крім того, в той же час ОСОБА_8 з банківської карти «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка відкрита на ОСОБА_9 на власний номер № НОМЕР_4 мобільного оператора «МТС» перевів грошові кошти в сумі 245 гривень. Таким чином, ОСОБА_8 заволодів грошовими кошами на загальну суму 4487 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4487 гривень.

В апеляційній скарзі захисник частково не погоджується з вироком суду. Вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції помилково не врахував вчинення ОСОБА_8 злочину внаслідок збігу важких життєвих обставин, як обставину, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання. Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 поясняв, що не міг влаштуватися на постійне місце роботи, через що не мав грошей на придбання продуктів харчування. На виручені внаслідок скоєння злочинів гроші він придбав продукти харчування для себе та батька, який є потерпілим у даній справі. Вважає, що неврахування судом першої інстанції усіх обставин, які пом`якшують покарання, призвело до призначення неспіврозмірно суворого покарання.
На підставі викладеного, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині врахування обставин, які пом`якшують покарання, а також призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Згідно із ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого призначити покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Керуючись ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.01.2016 року та призначити остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить залишити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.09.2017 року без змін. Апеляційний розгляд просить проводити без участі потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив задовольнити його апеляційну скаргу; прокурора, яка вважала вирок законним та обґрунтованим та просила апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочини, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості.

При вивченні особи обвинуваченого судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 раніше судимий, дані кримінальні правопорушення вчинив у період іспитового строку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно. Також районним судом була врахована досудова доповідь, надана органом пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, судом визначено рецидив злочину.

Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, шляхом повного їх складання, з частковим приєднанням невідбутого покарання за попереднім вироком на підставі ст. 71 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не врахував вчинення ОСОБА_8 злочину внаслідок збігу важких життєвих обставин через те, що він не міг влаштуватися на постійне місце роботи, а тому не мав грошей на придбання продуктів харчування, не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, по доводах, зазначених в апеляційній скарзі його захисника, не вбачається.

Застосовані судом принципи призначення покарання за сукупністю злочинів (шляхом повного складання покарань) і вироків (шляхом часткового складання) є найбільш м`якими. Розмір остаточного покарання за сукупністю вироків призначено правильно, і колегія суддів не вважає його надмірно суворим, тому підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4