Справа № 461/6942/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/172/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 461/6942/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначенойому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_5 у даній справі не обирався. Вирішено питання щодо речових доказів.
ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 07 вересня 2017 року, близько 21 години 50 хвилин, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, застосовуючи до ОСОБА_11 фізичне насильство, розпиливши йому в обличчя невідому речовину подразнюючої дії, відкрито заволодів його золотим ланцюжком, вагою 33 грами, вартістю 35000 грн із золотим медальйоном, вагою 10 грам, вартістю 15000 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 50 000 гривень.
На вирок суду захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що фактичні дані, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 19.09.2017 є недопустимими доказами, адже отримані з порушенням порядку, встановленого ст. 228 КПК України, а саме, в протоколі не зазначено пояснень потерпілого щодо характерних ознак чи сукупності ознак, за якими останній зможе впізнати особу, яка вчинила відносно нього певні діяння. Фактично, ОСОБА_5 було показано потерпілому до того, як ОСОБА_11 вказав на характерні прикмети чи сукупність прикмет за якими він готовий був впізнавати особу, яка вчинила відносно нього певні діяння. Крім того, як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.09.2017, ОСОБА_5 є 1991 року народження, а інші особи, які пред`являлись для впізнання одночасно з ОСОБА_5 1998 року народження. Таким чином, дані особи були на 7 років молодшими за ОСОБА_5 , а тому було порушено порядок пред`явлення для впізнання. Тому, ні показання потерпілого у суді ні протокол пред`явлення особи до впізнання від 19.09.2017 не можуть слугувати доказами винуватості ОСОБА_5 .

Захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заперечення сторони захисту щодо недоведеності розміру заподіяної шкоди. В обвинувальному акті зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що потерпілому заподіяно майнову шкоду на суму 50 000 гривень, проте жодних доказів, які б підтверджували даний розмір майнової шкоди надано не було ні стороною обвинувачення ні самим потерпілим. При цьому, 12 березня 2018 року потерпілий подав до суду заяву про залишення його цивільного позову без розгляду, яка була задоволена судом. З огляду на залишення цивільного позову без розгляду, захисник вважає, що суд першої інстанції не вправі був посилатись на докази, які надавались потерпілим до цього цивільного позову, а саме фотознімки із зображеннями ланцюжка з кулоном, відомості про доходи потерпілого тощо.

Також, на думку захисника, суд першої інстанції безпідставно не скасував арешт, накладений на частку у майні ОСОБА_5 .

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_10 апеляційну скаргу захисника підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Потерпілий ОСОБА_11 у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу заперечив, просив вирок суду щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення. Додатково повідомив суду, що упевнено впізнав ОСОБА_5 як особу, яка на нього напала, оскільки під час святкування дня працівників нафти і газу, 07 вересня 2018 року, він познайомився з ОСОБА_5 , пригощав останнього вином, а тому добре запам`ятав його обличчя.
Прокурор апеляційну скаргу заперечив і просить судове рішення залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи сторін та пояснення потерпілого, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 404 КПК України.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , наданими ним у суді першої та апеляційної інстанції про те, що 07 вересня 2017 року під час святкування дня працівника нафти і газу він познайомився з ОСОБА_5 і його знайомим, пригощав їх вином. Після цього пішов до себе до додому до будинку АДРЕСА_2 . Зайшовши у під`їзд будинку, слідом за ним зайшла інша особа та бризнула йому в обличчя невідомою речовиною і шляхом ривка зірвала з його шиї золотий ланцюжок із золотим кулоном. Цією особою був ОСОБА_5 . Під`їзд будинку освітлювався. Крім ОСОБА_5 там більше нікого не було. Він чітко впізнає обвинуваченого і впевнено стверджує, що саме він є тією особою, яка 07 вересня 2017 року бризнула йому в обличчя невідомою речовиною, зірвала з його шиї золотий ланцюжок із золотим кулоном та покинула місце події. До цього дня з обвинуваченим він знайомим не був;
- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 19 вересня 2017 року, згідно з яким ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_5 як особу, яка 07 вересня 2017 року в під`їзді будинку АДРЕСА_2 пограбувала його;
- висновком експерта № 1396 від 09 вересня 2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено садна на шиї, на лівій кисті, синець на ділянці правого колінного суглоба, які утворились від дії тупих предметів та при ударі до такого під час падіння, могли виникнути 07 вересня 2017 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом протокол обшуку, під час якого було вилучено куртку чорного кольору марки «Geo Post», яка є схожою на ту, що відображена на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі, а також протокол її огляду, оскільки слідчим не було дотримано вимог норм КПК України при вилученні згаданої куртки, а саме ч.5 ст. 171 КПК України.
Також, на думку колегії суддів, вірним є рішення суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом відеозаписів, наданих закладом «Аптека кондитерська» та стоматологічною клінікою, як доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, оскільки вказані відеозаписи не дають можливості чітко ідентифікувати обвинуваченого, хоча особа, на яку вказує обвинувачення схожа за статурою на ОСОБА_5 . Так, відповідно до ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази у справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним у справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України
При цьому, судовою колегією відхиляються твердження захисника щодо визнання протоколу пред`явлення особи до впізнання від 19 вересня 2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_5 як особу, яка пограбувала його, недопустимим доказом, оскільки зазначений доказ був отриманий слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 223, 228, 231 КПК України, без істотних порушень прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_5 за індивідуальними рисами обличчя, зросту, будови тіла. Крім цього, підозрюваний підписав зазначений протокол без будь-яких зауважень щодо порядку та процедури проведення впізнання. Суд належним чином перевірив порядок пред`явлення ОСОБА_5 для впізнання, дані, одержані в результаті таких процесуальних дій, визнав допустимими й достовірними доказами й послався на них у вироку на обґрунтування своїх висновків, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Щодо доводів захисника про відсутність доказів для встановлення вартості викраденого у ОСОБА_11 майна (відсутність висновку експерта), то такі судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що таке майно було викрадено у ОСОБА_11 і місцезнаходження його не встановлено, тому суд виходив з показань потерпілого ОСОБА_11 щодо його наявності та вартості.

Що стосується скасування арешту майна, накладеного на частку ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , про який зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу, що зазначене питання може бути вирішене в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України судом, який ухвалив вирок. Так, відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й вмотивованим, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисника не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3