Справа № 308/3841/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000004 від 23.01.2018 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна ,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області старший радник юстиції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000004 від 23.01.2018 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання мотивовано тим, що прокуратурою Закарпатської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000004 від 23.01.2018 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України.
В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що на території Закарпатської області діє група осіб, що займається збутом особливо небезпечних наркотичних засобів, які вони придбають в країнах Європи і надалі контрабандно переміщують через митний кордон України в зоні діяльності Закарпатської митниці ДФС.

Зокрема, мешканець Закарпатської області ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , організовують та здійснюють збут на території Закарпатської області, а саме у м. Ужгороді, особливо небезпечний наркотичний засіб «кокаїн».

Вказані дії громадянина ОСОБА_4 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджено матеріалами досудового розслідування.

Крім цього, у ході здійснення оперативного супроводу по вказаному провадженні на виконання доручення прокурора № 15-1631-19 від 27.03.2019 встановлено, встановлено, що ОСОБА_4 , який причетний до організації та здійснення контрабанди, зберігання, збуту та виготовлення в лабораторних умовах наркотичних засобів залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Так ОСОБА_7 відповідає за незаконне переміщення наркотичних засобів через державний кордон України використовуючи транспортні засоби з підробленими технічними документами, які йому виготовляє ОСОБА_9 і сприяє ОСОБА_7 у переміщенні наркотичних засобів різними способами. Щодо функцій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , то дані особи займаються організацією місць для виготовлення наркотичних засобів, а саме так званих лабораторій, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яку вони орендують в ОСОБА_11 та АДРЕСА_2 , що знаходиться у підвальному приміщенні перукарні. Додатково відомо, що вищезгадані особи для складування наркотичних засобів використовують приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
Допитаний у вказаному кримінальному провадженні співробітник УСБУ в Закарпатській області ОСОБА_12 показав, що ним на виконання доручення прокуратури Закарпатської області у кримінальному провадженні № 0000004 проведено слідчі (розшукові) дії, у ході яких встановлено, що ОСОБА_7 відповідає за незаконне переміщення наркотичних засобів через державний кордон України використовуючи транспортні засоби з підробленими технічними документами, які йому виготовляє ОСОБА_9 і сприяє ОСОБА_7 у переміщенні наркотичних засобів різними способами.
Прокурор вказує, що в 04.04.2019 в ході обшуку проведеного на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 02.04.2019 по місцю проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 , крім речей, грошових коштів та документів, дозвіл на відшукання та вилучення яких зазначено в ухвалі суду, також вилучено: автомобільні дозволи на міжнародні автомобільні перевезення від імені уповноважених установ України, Узбекистану, Угорщини, Польці та Словаччини в кількості 75 шт.; гумові відбитки печаток (кліше) в кількості 801 шт.; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_13 ( НОМЕР_1 ); картка водія на ім`я ОСОБА_14 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_15 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_16 .

Як вказано в клопотанні, зазначене майно тимчасово вилучене, оскільки є речовими доказами у кримінальному провадженні та зберегло на собі його сліди.

Так, гумові відбитки печаток (кліше) в кількості 801 шт. використовувались для вчинення протиправних дій пов`язаних із підробкою офіційних документів. Автомобільні дозволи на міжнародні автомобільні перевезення від імені уповноважених установ України, Узбекистану, Угорщини, Польці та Словаччини, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_13 ( НОМЕР_1 ), картка водія на ім`я ОСОБА_14 , свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_15 , свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_16 , містять ознаки підробки та використання підроблених офіційних документів.

Окрім того прокурор в клопотанні вказує, що вищевказані вилучені речі підлягають експертному дослідженню.

Прокурор вказує, що зазначене тимчасово вилучене майно, саме по собі та в сукупності з іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а саме для з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як тимчасово вилучення майна та його арешт.

Абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України встановлено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення , збереження речових доказів.

Відповідно до ч 3. ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Прокурором вказано, що на даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети та документи є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

В клопотанні зазначено, що накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у тому числі як речових доказів.

Разом із тим в клопотанні прокурор вказує, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме та уникнення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, прокурор зазначає, що виникла необхідність у зверненні до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

А тому з огляду на викладене та керуючись ст.ст. 36, 131-132, 167-168, 170-173 КПК України, слідчий просить: накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 04.04.2019 по місцю фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: автомобільні дозволи на міжнародні автомобільні перевезення від імені уповноважених установ України, Узбекистану, Угорщини, Польці та Словаччини в кількості 75 шт.; гумові відбитки печаток (кліше) в кількості 801 шт.; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_13 ( НОМЕР_1 ); картка водія на ім`я ОСОБА_14 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_15 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_16 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, разом із тим до суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, та повідомив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, згідно протоколу обшуку, від 04.04.2019 року, під час проведення санкціонованого обшуку по місцю проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 , крім речей, грошових коштів та документів, дозвіл на відшукання та вилучення яких зазначено в ухвалі суду, також вилучено: автомобільні дозволи на міжнародні автомобільні перевезення від імені уповноважених установ України, Узбекистану, Угорщини, Польці та Словаччини в кількості 75 шт.; гумові відбитки печаток (кліше) в кількості 801 шт.; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_13 ( НОМЕР_1 ); картка водія на ім`я ОСОБА_14 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_15 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_16 .

Слідчий суддя вважає, доведеним, що виявлені та вилучені речі могли зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Прокурором в клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000004 від 23.01.2018 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 04.04.2019 по місцю фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: автомобільні дозволи на міжнародні автомобільні перевезення від імені уповноважених установ України, Узбекистану, Угорщини, Польці та Словаччини в кількості 75 шт.; гумові відбитки печаток (кліше) в кількості 801 шт.; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_13 ( НОМЕР_1 ); картка водія на ім`я ОСОБА_14 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_15 ; свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_16 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1