Справа №463/804/19
Провадження №1-кс/463/420/19
У Х В А Л А

13 лютого 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Скаргу мотивує тим, що 15.01.2019р. надіслала на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про вчинення суддею Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 397 ч.2 КК України втручання в діяльність захисника чи представника особи, вчинені службовою особою з використанням свого службового становища. Всупереч вимогам закону відомості в ЄРДР не внесені. Натомість ТУ ДБР листом від 22.01.2019 року відмовило у внесенні відомостей до ЄРДР.
В судове засідання скаржник ОСОБА_3 подала заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Керівник та представник ТУ ДБР в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. В силу ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Разом з тим, ТУ ДБР подано заперечення на скаргу, згідно яких наведені у заяві факти досліджувалися іншим слідчим суддею, про що постановлено ухвалу про відмову в задоволенні аналогічної скарги. Крім цього, вважає, що сама по собі незгода з судовим рішенням не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до поданої скаржником копії заяви, долучених документів, остання 15.01.2019р. надіслала на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про вчинення суддею Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 397 ч.2 КК України втручання в діяльність захисника чи представника особи, вчинені службовою особою з використанням свого службового становища. В заяві вказала, що суддя безпідставно, незаконно не допустила її представника за довіреністю ОСОБА_6 до участі у розгляді справи, чим вчинила вказане кримінальне правопорушення.

Згідно з листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 22.01.2019 року скаржнику відмовлено у внесенні відомостей викладених у скарзі до ЄРДР.
Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано «Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення», затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 р. № 1377, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.
Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пункт 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.
Положення ст. 214 КПК України, перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Про правильність таких висновків свідчить той факт, що Інструкцією № 1377 (п. 5 Розділ ІІІ), також передбачено порядок розгляду ОВС заяв і повідомлень, в яких відсутні відомості, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Такі заяви після реєстрації в журналі ЄО доповідаються оперативним черговим начальникові органу внутрішніх справ або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Крім того, згідно п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016р. № 139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви, після їх надходження до ОВС, підлягають розгляду останнім згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.
При цьому, при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину слід брати до уваги роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ від 13.06.2007р. «Про незалежність судової влади». Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Як вбачається з заяви скаржника від 15.01.2019 року, ОСОБА_3 надає оцінку процесуальному рішенні судді Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 , яким не допущено ОСОБА_6 як її представника за довіреністю до участі у розгляді справи, тобто вона по суті не погоджується з мотивами такої ухвали. Однак право перевірки законності та обґрунтованості даного судового рішення має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Тому наведені скаржником обставини не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 397 КК України.

З врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що дії посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, з приводу невнесення заяви стосовно вчинення зазначеним вище суддею кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 397 КК України до Єдиного державного реєстру є правомірними. Відтак, скаргу слід визнати необґрунтованою і в її задоволенні відмовити.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 15.01.2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1