ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/302/18 Справа № 212/5075/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0001180 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, без визначеного місця проживання, раніше судимий, останній раз 10 червня 2014 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, 27 липня 2016 року звільнений умовно-достроково на 7 місяців 24 дня,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати як незаконний у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що саме після закінчення бійки, в той час коли потерпілий ОСОБА_9 намагався уникнути подальшого конфлікту та покинути приміщення квартири, ОСОБА_8 , наздогнав потерпілого та умисно наніс останній прицільний удар ножем в ліву частину грудної клітини по середньо-пахвовій лінії на рівні 6-го міжребір`я, тобто у місце розташування життєво-важливого органів людини - серця та лівої легені, який є небезпечним для життя, після якого ОСОБА_8 вважаючи, що вчинив всі необхідні дії для спричинення смерті потерпілому, припинив будь які дії, оскільки досягнув умислу на спричинення смерті.
Вважає, що висновки суду щодо відсутності в діях ОСОБА_8 умислу на спричинення смерті потерпілому не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в свою чергу тягне за собою беззаперечно скасування судового рішення.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України перекваліфіковано на ч. 1 ст. 121 КК України, та ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 30 червня 2017 року у денний час ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , знаходилися в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 , не маючи власного житла, тимчасово мешкав з дозволу власників квартири - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Під час спілкування приблизно о 13 годині 20 хвилин 30 червня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в приміщенні спальної кімнати квартири за вказаною адресою, на ґрунті давніх конфліктних взаємовідносин, що виникли під час їх спільного відбуття покарання в місцях позбавлення волі, відбулася сварка.
Під час сварки, ОСОБА_9 дістав з правої кишені вдягнених на ньому шортів, лезо для будівельних ножів з саморобною паперовою рукояткою, обмотаною липкою стрічкою, яке носив при собі в господарчих потребах та почав демонстративно утримувати його в правій руці.
Оцінивши зазначені дії ОСОБА_9 як прояв агресії щодо себе, ОСОБА_8 вибив у нього з руки вказане лезо, яке впало на підлогу та тут же підняв його.
При спробі ОСОБА_9 повернути собі дане лезо для будівельних ножів, між ним та ОСОБА_8 відбулася боротьба, в процесі якої зазначені особи перейшли з приміщення спальні до прихожої кімнати зазначеного помешкання.
Обурившись поведінкою ОСОБА_9 у ОСОБА_8 раптово виникла гостра неприязнь до нього, та умисел на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 знаходячись в приміщенні прихожої кімнати вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 , діючи з метою заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, приблизно о 13 годині 25 хвилин 30 червня 2017 року умисно завдав ОСОБА_9 , який стояв звернутим до нього обличчям та намагався чинити опір, лезом для будівельних ножів, яке утримував у лівій руці - три удари в ділянку нижньої правої кінцівки, один удар в ділянку вказівного пальця лівої руки, а також два удари в ділянку голови та одного удару в шию.
Під час бійки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 впали на підлогу та продовжуючи бійку перекотилися до прихожої у вказаній квартирі та в подальшому до під`їзду будинку, під час якої ОСОБА_8 завдав удари ОСОБА_12 в ділянку лівої стопи та ліву передню ділянку грудної клітини. Після цього ОСОБА_9 вийшов з під`їзду цього будинку на вулицю, та почувши погіршення здоров`я почав кликати про допомогу. Цього ж дня 30 червня 2017 року бригадою швидкої медичної допомоги, яка приїхала за викликом сторонніх громадян, ОСОБА_9 госпіталізований до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8 «ДОР», де йому було надано своєчасну медичну допомогу.
Таким чином в результаті протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також - тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження,не заслуговують на увагу.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме: показами обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також письмовими доказами, висновками експертів, що ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Так, судом першої інстанції був допитаний обвинувачений ОСОБА_8 , який показав, що під час конфлікту з ОСОБА_9 , останній дістав канцелярський ніж, почав погрожувати йому, однак він забрав ніж, наніс, не цілившись, декілька ударів ножем у різні частини тіла ОСОБА_9 , послідовність нанесення ударів він не пам`ятає та в його діях умислу на вбивство потерпілого не було.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який суду пояснив, що в червні 2017 року у нього з ОСОБА_8 виник конфлікт, де ОСОБА_8 його вдарив в обличчя, він у відповідь вдарив останнього, після чого він з сумки дістав ніж, однак ОСОБА_8 вибив з його рук ніж, і став наносити ним удари, послідовність ударів він не пам`ятав та претензій до ОСОБА_8 не мав.
Такі показання відповідають протоколу проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2017 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_9 показав та розказав на місці про обставини та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.с.237-238 том 1), які узгоджуються з наданими показами в суді першої інстанції.
Послідовність ударів підтверджуються і висновком експерта № 1392 від 17 серпня 2017 року, відповідно до якого, зазначено, що послідовність спричинення тілесних ушкоджень могла бути різноманітна, тілесні ушкодження спричинені в короткий проміжок часу, від ударної дії твердого предмета обмежено-подовгуватою контактуючою поверхнею, що мав гостро-ріжучий край, яким могло бути лезо клинка ножа.
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини та обґрунтовано визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з посиланням на те, що стороною обвинувачення не було доведено та не встановлено в ході судового розгляду умислу ОСОБА_8 , направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 та бажання і передбачення обвинуваченого наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілого.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
При вирішенні питання про спрямованість умислу винного необхідно виходити з усіх обставин справи, зокрема враховувати події, що передували злочину, дані про поведінку винного і потерпілого як до так і після вчинення злочину, причини його припинення.
Також питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство, а тому, відповідно до ст. 24 КК України, відповідальність ОСОБА_8 є залежною від фактично заподіяних наслідків.
Враховуючи, що діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 фактично спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, то дії ОСОБА_8 судом першої інстанції правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.
Так, судом встановлено, що локалізація ударів не була визначеною ОСОБА_8 раніше, удари були завдані неприцільно, спонтанно у ході сварки та штовханини із потерпілим у різні частини тіла, висловлювань від ОСОБА_8 на адресу потерпілого ОСОБА_9 про погрозу вбивства також не було, що свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого та передбачення (бажання) настання наслідків у вигляді його смерті, лише діяв з умислом, направленим саме на заподіяння тілесних ушкоджень, а не смерті потерпілого.
Крім того, відсутність у обвинуваченого наміру позбавити ОСОБА_9 життя свідчать і характер взаємовідносин між ними, також факт завдання обвинуваченим не одного удару, а 8 непроникаючих колото-різаних ран у різні частини тіла, і припинення злочинних дій за відсутності перешкод для їх продовження.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Твердження прокурора про те, що потерпілому ОСОБА_9 також було нанесено удари обвинуваченим ОСОБА_8 на сходах, схилившись над лежачим потерпілим, не підтверджується протоколами проведення слідчих експериментів як з обвинуваченим, так і з потерпілим, в яких вони не вказували про нанесення ударів в такий спосіб, не надавали таких пояснень обвинувачений і потерпілий в судовому засіданні, що також підтверджується з аудіозапису технічної фіксації судових засідань від 07 вересня 2017 року та 13 листопада 2017 року (а. к. п. 27, 38-39 т. 1).
Крім того, відповідно до судово-медичної експертизи № 1412 від 18 серпня 2017 року (а. к. п. 241-243 т. 1) вбачається, що беручи до уваги дані про травмуючий предмет, ділянки прикладення фізичної сили - можливо зробити підсумок, що механізм їх утворювання не суперечить судово-медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 .
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо нанесення обвинуваченим ударів у життєво-важливий орган потерпілого, що свідчить про вчинення ним всіх необхідних дій для спричинення смерті потерпілому, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки удари наносились в процесі боротьби, що не вказує на наявність умислу на вбивство.
Колегія суддів вважає, що суд належним чином дослідив всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази і дав їм належну оцінку, в їх сукупності, а зазначені докази у кримінальному проваджені узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував обвинувачення ОСОБА_8 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги статей 50, 65 КК України, враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину; особа винного, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не працює, а також думку потерпілого, який просив призначити покарання обвинуваченому у мінімальному розмірі санкції відповідної статті, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, яке є покаранням у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що перебуває під вартою з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4