Дата документу 12.12.2018 Справа № 323/1925/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/1925/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/483/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Оріхів Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 10 квітня 2001 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 229-6, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України (в редакції 1960 року) звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з виплатою штрафу 170 гривень в дохід держави;

2) 17 лютого 2003 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі. 1 червня 2005 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 26 днів;

3) 25 липня 2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

4) 2 жовтня 2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. 4 липня 2014 року звільнений на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» на невідбутий строк 3 роки 28 днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 15 травня 2018 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

4 травня 2018 року у вечірній час ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини, діючи повторно, при невстановлених слідством обставинах, придбав медичний шприц із прозорою рідиною, тим самим незаконно придбав та зберігав при собі наркотичний засіб з метою подальшого збуту.
Після цього, 4 травня 2018 року приблизно о 17 годині ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на збут наркотичних засобів, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , незаконно збув ОСОБА_9 за отримані від останнього грошові кошти в сумі 200 гривень, медичний шприц із психотропною речовиною, обіг якої обмежено (метамфетамін), маса якого складає 0,0137 грамів, що не є великим розміром.
Крім того, 14 травня 2018 року в денний час ОСОБА_8 маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини, діючи повторно, при невстановлених слідством обставинах, придбав медичний шприц із прозорою рідиною, тим самим незаконно придбав та зберігав при собі наркотичний засіб з метою подальшого збуту.

14 травня 2018 року приблизно о 13 години ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на збут наркотичних засобів, знаходячись біля будинку № 78/1 по вул. Першотравнева в м. Оріхів Запорізької області, діючи умисно, незаконно збув ОСОБА_9 за отримані від останнього грошові кошти в сумі 200 гривень, медичний шприц із психотропною речовиною, обіг якої обмежено (метамфетамін), маса якого складає 0,0220 грамів, що не є великим розміром.
Крім того, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту ОСОБА_8 , при невстановлених слідством обставинах, придбав пакет із речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору яка є наркотичним засобом, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб, який в подальшому приніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де сховав в господарчому приміщенні та зберігав без мети збуту до виявлення працівниками поліції.
Після цього, 14 травня 2018року в період часу з 14 год. 3 хв. до 17 год. 28 хв., під час проведення обшуку працівниками поліції за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: : АДРЕСА_2 , в господарчому приміщенні було виявлено та вилучено пакет із рослинною речовиною, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено (канабіс), маса якого в перерахунку на суху речовину склала 42,6965 грамів, що не є великим розміром.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості та просить призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, матеріальну шкоди від злочину завдано не було, у нього залишилось двоє малолітніх дітей та дружина, яка є інвалідом першої групи, і за якою доглядають його батьки, які є пенсіонерами та самі потребують його допомоги.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд врахував всі обставини справи та взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання, визнав рецидив злочину за обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується задовільно.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше неодноразово вчиняв умисні злочини, в тому числі аналогічні злочини та тяжкі злочини проти власності, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, а також колегія суддів враховує те, що він не працює, суспільно-корисною працею не займається, перебуває на обліку у нарколога з 2000 року з діагнозом «Наркоманія», на обліку у психіатра не перебуває, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України ОСОБА_8 було призначене покарання в майже мінімальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Колегія суддів вважає, що наявність хворої дружини, малолітніх дітей на утриманні, а також батьків, які є пенсіонерами, не можуть бути підставами для призначення покарання з випробуванням, оскільки ці обставини не утримали обвинуваченого від вчинення тяжкого умисного злочину та злочину середньої тяжкості.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4