КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 у буд. АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної приватної власності з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; квартиру АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності із розміром 3/20; квартиру АДРЕСА_4 .
Згідно постановленого судом рішення, метою застосування такого заходу кримінального провадження є забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Так апелянт зазначає, що слідчим суддею не враховано тих обставин, що майно, на яке накладено арешт не є особистою власністю ОСОБА_6 , а належить на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та спільної часткової власності з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а тому арешт зазначеного майна порушує права інших його власників на вільне володіння і користування своїм майно. Вказані особи, згідно доводів апеляційної скарги, не мають ніякого відношення до кримінального провадження № 0002731, а тому відносно них не може бути застосовано такого заходу його забезпечення. Крім того, апелянт вважає, що слідчий, в супереч вимог чинного кримінального процесуального закону, не надав суду достатньо доказів, на обґрунтування доводів викладених в клопотанні.

Апелянт, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з наданих суду матеріалів Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002731 від 05 листопада 2018 року, в рамках якого ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 145798175 ОСОБА_6 належить наступне майно:
- квартира АДРЕСА_5 (реєстраційний номер 47) на праві спільної сумісної приватної власності з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;
- квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер запису про право власності 113316) на праві приватної спільної часткової власності із розміром частки 3/20;
- квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 9165684).
Санкція ч. 3 ст. ст. 368 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, є підстави вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити ОСОБА_6 покарання у виді конфіскації майна.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу тих обставин, що вище зазначене майно перебуває у власності не лише підозрюваної, а і інших осіб, які не мають відношення до справи, то слід зазначити, що арешт накладено лише на ту частину майна, яка належить на праві власності ОСОБА_6 .
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 у буд. АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної приватної власності з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; квартиру АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності із розміром 3/20; квартиру АДРЕСА_4 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/592/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13
Доповідач: ОСОБА_1