Справа № 203/3197/16-к
Провадження № 1-кп/0203/37/2019
У Х В А Л А
іменем України
31.01.2019 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3
захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000819 стосовно:
ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,
ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.
Від адвоката ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими. У клопотанні захисника зазначається, що сторона захисту вважає недопустимими доказами: протокол за результатами проведення НС(Р)Д (обл. № 55/3 -1383 від 26.01.2016р.), на 21-у (двадцяти одному) аркуші, не таємно; додаток - Матеріальний носій інформації диск DVD-R від 26.01.2016 року № 55/3525 (до вх. №48т від 11.02.2016) 1-шт. не таємно; протокол за результатами проведення НС(Р)Д (обл.№55/3 - 1140 від 04.02.2016р.), на 4-х (чотирьох) аркушах, не таємно; додаток - матеріальний носій інформації диск DVD-R від 26.01.2016 року № 55/3526 1-шт. не таємно; протокол за результатами проведення НС(Р)Д (обл.№55/3 -2940 від 28.03.2016р.), на 12-и (дванадцяти) аркушах, не таємно; додаток - матеріальний носій інформації диск DVD-R від 26.01.2016 року № 55/3526 1-шт. не таємно; протокол за результатами проведення НС(Р)Д (обл.№55/3-2981 від 29.03.2016р.), на 42-х (сорока двох) аркушах, не таємно; додаток - матеріальний носій інформації диск DVD-R від 26.01.2016 року № 55/3575 1-шт. не таємно. Дане клопотання обґрунтовано тим, що неможливо з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували конституційні права і свободи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших осіб, що є основним критерієм допустимості їх результатів їх результатів як джерела доказів. Крім того, не були відкриті протоколи ходу проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а тому стороні захисту не відомо яким чином і ким саме проводились ці процесуальні дії, а також стороні захисту не були надані оригінали носіїв (первинні носії),на яких зафіксовано результати негласних слідчих (розшукових) дій. У зв`язку з чим, захисник просила визнати вищевказані докази такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали вищевказане клопотання та просили суд його задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали думку захисників та просили суд його задовольнити.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , не вбачаючи очевидної недопустимості зазначених захисником доказів, оскільки НСРД під час досудового слідства було проведено у відповідності до вимог КПК України. Питання про недопустимість доказів має бути вирішено судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У частині 3 ст. 62 Конституції України закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Згідно з ч.2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, необхідно розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст.89КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Відтак, відсутність серед матеріалів кримінального провадження документів, які стали підставою для проведення слідчих дій (в тому числі негласних), порядок та технічна сторона фіксації неправомірних дій осіб, не є очевидною та такою обставиною, що свідчить про нагальну необхідність вирішення питання допустимості на даній стадії судового розгляду.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх із взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про передчасність вирішення питання допустимості зазначених стороною захисту доказів, та відмову у зв`язку з цим у задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_4 .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 84, 86, 87, 89 КПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити захиснику ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про визнання доказів у кримінальному провадженні очевидно недопустимими.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1