В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого суді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0002770 від 03 вересня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхівці-Лази, Тячівського району, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 361 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
02 вересня 2018 року близько 03 години 10 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку №4 Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» на автобусній зупинці, що на пл. Кирила та Мефодія в м. Ужгороді, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, повторно, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_6 належний останньому мобільний телефон марки «SonyXperia L1», вартість якого згідно висновку експерта №11/855 від 08.10.2018 становить 2 310 гривень, в чохлі якого знаходилась банківська картка «Приватбанку» № НОМЕР_1 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Після вчинення грабежу, 02 вересня 2018 року близько 03 години 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за 15 метрів від будинку №4 Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком», що на пл. Кирила та Мефодія в м. Ужгороді, не реагуючи на прохання потерпілого ОСОБА_6 повернути мобільний телефон марки «SonyXperia L1», вартість якого згідно висновку експерта №11/855 від 08.10.2018 становить 2 310 гривень, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в рішучій формі пред`явив ОСОБА_6 вимогу передати йому грошові кошти в сумі 1 000 гривень за повернення телефону, погрожуючи потерпілому обмеженням його права приватної власності на вказаний телефон шляхом його неповернення у разі не передачі грошових коштів, чим у такий спосіб вчинив вимагання чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір одержати від потерпілого ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1 000 гривень за повернення викраденого мобільного телефону, 02 вересня 2018 року близько 03 години 50 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Минайській, 32, у м. Ужгороді, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 , якою заволодів при викраденні мобільного телефону у ОСОБА_6 , дізнавшись шляхом погроз від останнього ПІН-КОД картки, у присутності ОСОБА_6 , через банкомат ПАТ КБ «Приватбанк» зняв з карткового рахунку № НОМЕР_1 , який належить матері ОСОБА_6 громадянці ОСОБА_7 , готівкові кошти в сумі 1 600 гривень, якими повторно відкрито заволодів, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, о 03 годині 57 хвилин 02 вересня 2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 32, використовуючи банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , якою він протиправно заволодів та банківський автомат самообслуговування (банкомат) ПАТ КБ «Приватбанк», який згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, не санкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банківського терміналу самообслуговування шляхом зняття грошових коштів в сумі 1 600 гривень з банківського рахунку № НОМЕР_1 , належного клієнту банку ОСОБА_7 .

Тим самим своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 та ч. 1 ст. 361 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, вимозі передачі чужого майна з погрозою обмеження прав потерпілого (вимаганні), вчиненому повторно та несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини вказані в обвинувальному акті, від дачі показів відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився. При цьому, пояснивши, що він розкаюється в скоєному, усвідомлює свою неправомірну поведінку та дуже шкодує за те, що трапилося.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив врахувати визнання вини обвинуваченим та його щире каяття.

Потерпілий ОСОБА_6 в попередньому судовому засіданні та судових дебатах не заперечив проти обставин вказаних в обвинувальному акті, підтримав думку прокурора стосовно міри покарання висловленої в судових дебатах.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно наявної в справі заяви просить розглядати справу у її відсутності, претензій не має до обвинуваченого, цивільний позов не заявляє.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннь при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що прокурор та потерпілі також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий ОСОБА_6 правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому повторно (ч. 2 ст. 186 КК України), вимозі передачі чужого майна з погрозою обмеження прав потерпілого (вимаганні), вчиненому повторно (ч. 2 ст. 189 КК України) та несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації (ч. 1 ст. 361 КК України), тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 та ч. 1 ст. 361 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 передбачені ст.66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які згідно ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його особу, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, під диспансерним наглядом в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, характеристику за місцем проживання стосовно підсуднього ОСОБА_4 , якою встановлено, що останній зарекомендував себе посередньо.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а згідно статті 65 КК України встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», а тому суд враховуючи вищезазначене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, всі пом`якшуючі покарання обставини, вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, що вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2013 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 186 ч. 2, 70 ч. 4 КК України та засуджений до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Початок строку покарання 19 листопада 2010 року, кінець строку покарання 19 лютого 2015 року.

Ухвалою Шевченківський районний суд м. Львова від 17 вересня 2014 року спільне клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну ОСОБА_4 не відбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт відповідно до вимог ст. 82 КК України задоволено. Замінено ОСОБА_4 невідбуту частину покарання у виді 05 (п`ять) місяців 02 (два) дні позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Як вбачається з відповіді з ДУ «Центр пробації» філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області та матеріалів справи, ОСОБА_4 має невідбуте покарання у виді 240 годин громадських робіт за попереднім вироком.

Згідно ч. 6 ст. 82 КК України якщо особа, відбуваючи більш м`яке покарання, вчинить новий злочин, то покарання за знову вчинений злочин визначається за правилами, передбаченими у статтях 71 і 72 КК України. Відповідно до ст.71 ч.1 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Відповідно до ст.71 ч.4 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

240 годин громадських робіт, які призначені ОСОБА_4 на підставі ухвали Шевченківського районного суд м. Львова від 17.09.2014 року, на підставі ч. 1 ст. 72 КК України, дорівнюють 30 днів позбавлення волі.

Згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2018 року був затриманий 19.10.2018 року та з цього часу утримується під вартою. Питання про речові докази суд вирішує в порядку ч.9 ст.100 КПК України. Цивільний позов не подано.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 1 ст. 361 КК України, та призначити йому покарання: за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки;

за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 361 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточно покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки та один місяць, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до вищевказаного покарання, невідбутої частини покарання за ухвалою Шевченківського районного суд м. Львова від 17.09.2014 року, яким замінено ОСОБА_4 невідбуту частину покарання у виді 05 місяців 02 днів позбавлення волі більш м`яким покарання у виді 240 годин громадських робіт, які згідно ч. 1 ст. 72 КК України дорівнюють 30 дням позбавлення волі, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді 4 років 1 місяця 10 днів позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід до набрання вироку залишити без змін, а саме тримання під вартою.

Відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 19 жовтня 2018 року. В строк відбування покарання зарахувати засудженому ОСОБА_4 період перебування під вартою з 19 жовтня 2018 року по набрання вироку законної сили.

Речові докази: мобільний телефон марки «Huavei» золотистого кольору гаманець чорного кольору в середині якого знаходиться один металевий ключ та картка «Київське метро» - повернути власнику ОСОБА_4 ; банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_2 яку повернуто потерпілому ОСОБА_6 ; коробка білого кольору з-під мобільного телефону марки «Sony Xperia L1» - яку передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 вважати повернутими власнику; документи про зняття грошових коштів паперова квитанція ломбарду «Скарбниця», який розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 67 - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 572 гривні 00 копійок.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому, його захиснику та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1