Провадження № 1-кс/761/7590/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 01.11.2018 року у кримінальному провадженні № 0000066 від 26.02.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 01.11.2018 р. у кримінальному провадженні № 0000066 від 26.02.2018 року на грошові кошти в сумі 5382 долари США, 5145 євро та 98453 грн. та повернення вказаних коштів, як тимчасово вилучених їх власнику ОСОБА_5 .

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила скасувати арешт накладений на грошові кошти, в обґрунтування вказала, що ухвала суду про накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, оскільки в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку прямо не було передбачено дозволу на відшукання та вилучення грошових коштів, тому вилучені в ході обшуку квартири, належні ОСОБА_5 грошові кошти мають статус тимчасово вилученого майна, вони не є знаряддям злочину, тому мають бути повернені їх законному володільцю.

Слідчий ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання, вказав, що обшук та вилучення майна проходило в межах розслідування кримінального провадження за ст. ст. 203-2 ч. 1, 305 ч. 2, 307 ч.2 ,309 ч. 1, 365 ч. 1 КК України, вилучені грошові кошти, у встановленому законом порядку визнано речовими доказами, їх значення як речового доказу зберігається, між іншого, за однією із санкцій статті, по яким проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши доводи клопотання та додані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року надано дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , з метою відшукання та вилучення речей та документів, що містять відомості злочинної діяльності, а саме: наркотичні речовини, знаряддя та комплектуючи для обладнання «хімічної лабораторії» по виготовленню наркотичних речовин, зброї та інших документів.

19.10.2018 року в ході обшуку за вказаною адресою було вилучено, крім іншого, грошові кошти в сумі 5382 долари США, 5145 євро та 98453 грн., про що зазначено у протоколі обшуку від 19.10.2018 року.

20.10.2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч.2 ст.307 КК України, та винесено постанову про визнання вилучених грошових коштів речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

01.11.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва на вказані грошові кошти, як тимчасове вилучене майно, накладено арешт, який має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, перелік тимчасово вилученого майна, до якого входять і грошові кошти, підпадає під ознаки ст.ст. 98, 167 КПК України, мають ознаки речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Доводи заявника щодо необґрунтованості накладеного арешту, невідповідності тимчасово вилученого майна - грошових коштів, ознакам речових доказів, про законне походження та безпосередню належність грошових коштів ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даного клопотання та пояснення представника заявника. Так, ані із клопотання, так і з долучених до нього письмових документів, не вбачається належного підтвердження щодо джерела походження вказаних грошових коштів так і їх належності саме ОСОБА_5 . В судовому засіданні вказані обставини також не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, яке розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт недоведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.

Також слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 170-174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 01.11.2018 року у кримінальному провадженні № 0000066 від 26.02.2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя