Провадження 1-кп/331/488/2018
ЄУН 336/4420/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2018 року Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19

обвинувачених ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/488/2018 з обвинувальним актом щодо ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_27 , ОСОБА_28 за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст..257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 262, ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_27 та ОСОБА_28 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146, ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_29 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та зазначив, що підсудність даного провадження визначена правильно, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Представники потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали думку прокурора та наполягали на призначенні кримінального провадження до розгляду.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , та ОСОБА_26 , захисник ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_26 не заперечували проти призначення справи до розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 також не мали заперечень з даного питання.

Захисник ОСОБА_16 в інтересах обвинувачених ОСОБА_22 та ОСОБА_21 вважали доцільним призначити судовий розгляд по суті. Також просив розглянути клопотання про скасування арешту на майно, яке було подано до суду ОСОБА_30 .

Обвинувачений ОСОБА_22 погодився із позицією свого захисника щодо призначення справи до розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_21 у судовому засіданні зазначив, що обвинувачення викладено не вірно, він не винен у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вважає, що справу необхідно повернути для належного розслідування прокурору.

Захисник ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_23 вважали неможливим призначення судового розгляду, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам закону. Під час досудового розслідування неодноразово заявлялось клопотання про залучення перекладача, однак слідчий їм відмовив, обвинувальний акт не перекладено на російську мову, що порушує права його підзахисного та робить неможливим здійснення захисту. Зазначив, що обвинувальний акт не містить даних щодо потерпілої ОСОБА_31 , щодо якої ніби-то готувався розбійний напад, ніякого процесуального статусу вказаній особі не надано. Також слідчим не була встановлена точна адреса її проживання, обмежившись лише фразою "біля будинку ОСОБА_31 ". Ці обставини, на його думку, перешкоджають належним чином здійснювати захист ОСОБА_23 , що може потягти грубе порушення його прав, тому є достатні підстави для повернення обвинувального акту прокурору. Крім того, просили розглянути клопотання ОСОБА_32 про скасування арешту майна на її особисті речі, які не мають відношення до справи, оскільки вони придбавались цивільною дружиною ОСОБА_23 задовго до подій та за власні кошти.

Захисник ОСОБА_15 та обвинувачений ОСОБА_24 вважали можливим призначити справу до розгляду та просили розглянути клопотання ОСОБА_33 про скасування арешту майна.

Захисник ОСОБА_17 та обвинувачений ОСОБА_27 не заперечували проти призначення справи до розгляду.

Захисник ОСОБА_18 та обвинувачений ОСОБА_28 вважали, що є достатні підстави для призначення справи до судового розгляду.

Колегія суддів, вислухавши учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, єдиною підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити в тому числі такі відомості: 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Статтею 91 ч.1 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований, зрозумілою для нього мовою, про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п.79).
Також Суд роз`яснює, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» № 25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).
Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп.«b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47), тобто неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Європейської конвенції з прав людини та права особи на захист.
Також, у справі «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain» від 06.12.1988 року( п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного ( «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain,judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, р.33, 77).
Зі змісту обвинувального акту, що є предметом судового розгляду, вбачається, що за останнім епізодом злочинної діяльності усім обвинуваченим інкриміновано вчинення готування до нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров"я особи, яка назнала нападу (розбій), з проникненням у житло чи інше приміщення, вчиненого організованою групою та кваліфіковано за ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187 КК України. Тобто, на думку органу досудового розслідування обвинувачені вчинили початкову стадію умисного злочину, а саме: розбою.
Під час викладу фактичних обставин злочину зазначено, що "у грудні 2017 року учасники групи отримали інформацію про те, що в офісному приміщенні СГД -"ТОВ "Охоронна фірма "Ваш гарант", розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 92, зберігається велика сума грошових коштів", та у подальшому члени організованої групи вчинили певні дії, спрямовані на підготовку до вчинення злочину, встановивши особу, яка має доступ до вказаних коштів - бухгалтера ОСОБА_34 та підготовили підробні документи про її арешт з метою подолання опору потерпілої. (а.с. 31-32).
Таким чином, в обвинувальному акті не конкретизовано, по відношенню до яких саме осіб готувся розбійний напад: чи на бухгалтера ОСОБА_34 або на інших працівників ТОВ "Охоронна фірма "Ваш гарант", та яким саме майном мали на меті заволодіти обвинувачені. Такі суперечності щодо спрямованості умислу обвинувачених та відсутність чіткого викладу обставин складу злочину, в тому числі: об"єкту, якому мали намір завдати шкоду обвинувачені, свідчить про невстановлення слідчим та прокурором під час досудового розслідування обставин, які обов"язково підлягають встановленню з метою повного та об"єктивного розслідування справи та досягнення цілей кримінального провадження, що, на думку колегії суддів, не відповідає вимогам щодо викладу складу злочину , передбаченого ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187 КК України.
Також, в обвинувальному акті відсутні будь-які дані про вказаних потерпілих- ОСОБА_31 або представників ТОВ "Охоронна фірма "Ваш гарант", не дивлячись на те, що наявні підстави вважати, що вказаним особам могла бути завдана шкода (матеріальна або фізична), але не була завдана лише у зв"язку із припиненням кримінального правопорушення правоохоронними органами, що є порушенням п. 3 ч.2 ст. 291 КПК України та свідчить про позбавлення вказаних осіб на участь у судовому процесі із метою реалізації наданих їм процесуальних прав потерпілих.
Крім того, слідчим та прокурором вказалі не з"ясовано та не зазначено в обвинувальному акті місце вчинення зазначеного вище епізоду злочинної діяльності, при тому, що неодноразово у тексті наявні посилання, такі як "встановивши адресу місця проживання ОСОБА_31 ", "проведено спостереження за будинком, де проживає ОСОБА_35 ", "залишились спотерігати біля будинку ОСОБА_31 за вищезазначеною адресою", "повинні були прибути до потерпілої та здійснити напад на неї", "біля будинку ОСОБА_31 були затримані працівниками поліції", але жодного разу не зазначена точна адреса місця її проживання, що є порушенням п. 5) ч.2 ст. 291 КПК України.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_36 потерпілим визнано безпосередньо зазначену особу як фізичну. Однак, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_37 є приватним підприємцем та здійснював підприємницьку діяльність у приміщенні, де було вчинено злочин. Але, органом досудового слідства не була встановлена та не знайшла свого відображення і в обвинувальному акті інформація про те, хто є власником майна, яким заволоділи обвинувачені, та кому саме (фізичній або юридичній особі) була заподіяна шкода внаслідок злочинних дій.
Аналогічні порушення встановлені колегією суддів і щодо епізоду злочинної діяльності у відношенні ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , які визнані потерпілими по справі, при тому, що зі змісту обвинувального акту вбачається, що викрадене майно (золоті прикраси) належать ПП "Каст", але зазначене підприємство не було залучено до участі у справі, процесуальний статус у якості потерпілого йому слідчим надано не було, залишилось без уваги дане питання і з боку прокурора при затвердженні обвинувального акту.

Встановлена судом невідповідність обвинувального акту вимогам КПК є суттєвою та такою, що унеможливлює не тільки в повній мірі сформувати позицію захисту обвинуваченим, а і провести судовий розгляд за участі усіх учасників судового розгляду, оскільки дані всіх можливих потерпілих по справі взагалі відсутні.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України" повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Таким чином, аналізуючи наведене, беручи до уваги той факт, що слідчим були допущені грубі порушення вимог ст. 291 КПК України (недотримано вимоги п. 3, 5 ч.2 ст. 291 КПК України), які перешкоджають призначенню справи до розгляду без порушення права обвинувачених на захист, а також прав потерпілих осіб у даному провадженні, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Оскільки колегією суддів прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору, інші клопотання сторони захисту (щодо скасування арешту майна) не підлягають розгляду у даному судовому засіданні.

Керуючись статтями 314-316 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/331/488/2018 з обвинувальним актом щодо ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_27 , ОСОБА_28 за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст..257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня оголошення ухвали. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2