УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2019 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного позбавлення її свободи,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного позбавлення її свободи, посилаючись на те, що вона засуджена вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2018 року за ч. 4 ст. 190 КК України до п`яти років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року, засуджена до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаним вироком їй було зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14 березня 2016 року по 21 червня 2016 року. Строк відбування покарання рахується з 14 березня 2016 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року в текст вироку Вінницького міського суду Вінницької області були внесені виправлення в абзац п`ятий резолютивної частини вироку щодо зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення - з 14 березня 2016 року по 21 червня 2017 року замість з 14 березня 2016 року по 21 червня 2016 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року їй було зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04 травня 2017 року по 27 липня 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, відповідно до вищезазначених судових рішень їй було зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 березня 2016 року по 27 липня 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить два роки чотири місяці тринадцять днів. Відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2018 року з виправленням описки від 22 жовтня 2018 року та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року, кінцем строку покарання, який рахується з 14 березня 2016 року, є 01 листопада 2018 року. Таким чином, з 01 листопада 2018 року вона утримується в установі виконання покарань незаконно. Їй відмовляють у звільненні, посилаючись на те, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року втратила чинність у зв`язку із виправленням описки у вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2018 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, хоча по суті дане виправлення описки жодним чином не стосується резолютивної частини ухвали суду від 20 вересня 2018 року. Враховуючи вищезазначене, скаржник ОСОБА_3 просить звільнити її з-під варти як таку, що відбула покарання.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 доставлена не була, згідно з листом ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», ОСОБА_3 звільнена з-під варти 10 грудня 2018 року по відбуттю строку покарання.
Представник ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.
За змістом ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обгрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленному цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободу особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 була звільнена з-під варти 10 грудня 2018 року по відбуттю строку покарання.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що скаргу ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного позбавлення її свободи слід залишити без розгляду, оскільки ОСОБА_3 була звільнена з-під варти 10 грудня 2018 року, у судове засідання не з`явилася, скаргу не підтримала.
Керуючись ст.ст. 22, 26, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного позбавлення її свободи - залишити без розгляду.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя: