Справа № 587/63/19
ВИРОК
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вири Білопільського району Сумської області, українця, громадянина України, з вищою військовою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешканця АДРЕСА_2 , неодруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 10 березня 2017 року, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ) на посаді командира взводу управління командира 1 мінометної батареї, у військовому званні «старший лейтенант», раніше судимого вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року за ч. 4 ст. 407, 75 КК України до 3 років позбавлення волі і звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем вчинив умисний злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України, за наступних обставин.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) від 10.03.2017 № 79 старший лейтенант ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира взводу управління командира 1 мінометної батареї.
Старший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Крім того, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 121, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Поняття «особливий період» міститься в абз. 11ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.
Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
30.04.2018 р. Указом Президента України Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України № 116 «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей» антитерористична операція, яку було розпочато в 2014 році, закінчилась, її правонаступником відповідно до Указу стала Операція Об`єднаних сил із збереженням дії Законів та нормативно правових актів, що регулювали проведення антитерористичної операції.
Відповідно до положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.
У відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.
Демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
Згідно листа Верховного Суду України за № 60-1543/0/2-18 від 13.07.2018 р. в Україні продовжується дія особливого періоду.
За викладених обставин особливий період, як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, на даний час не завершився.
Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом, вчинив злочин в умовах особливого періоду.
В подальшому, 27.04.2018 р., по закінченню робочого дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №118 від 28.04.2018 р., військовослужбовець старший лейтенант ОСОБА_5 , командир взводу управління командира 1 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), відбув у частину щорічної основної відпустки терміном на шістнадцять діб за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 був проінструктований, відповідно до вимог нормативних документів, про дотримання вимог законодавства України, військових статутів Збройних Сил України, заходів безпеки, заборону вживання алкоголю, наркотичних засобів, та про дотримання норм поведінки під час перебування у громадських місцях та про прибуття до вказаної військової частини не пізніше 15.05.2018 р., тобто після відбуття частини щорічної основної відпустки.
Однак, 15.05.2018 р., під час проведення перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , було виявлено відсутність обвинуваченого ОСОБА_5 та з`ясовано, що ОСОБА_5 не прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). На телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідав, а проведеними пошуковими заходами місце перебування старшого лейтенанта ОСОБА_5 не було встановлено.
12.12.2018 р. військовослужбовцями відділення Військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_5 було виявлено в м. Суми.
Отже, старший лейтенант ОСОБА_5 був незаконно та без поважних причин відсутнім на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 15.05.2018 р. по 12.12.2018 р. включно, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами вказаної військової частини старший лейтенант ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це зробити, але без поважних на те причин не зробив.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав в повному обсязі і пояснив, що дійсно є військовослужбовцем, має звання старшого лейтенанту ЗСУ. Після закінчення в 2004 році Сумського вищого інституту артилерії ім. Б.Хмельницького при Сумському державному університеті він був зарахований до запасу, де перебував до 2015 року. Після цього був по мобілізації призваний до лав ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_4 , проходив службу в Миколаївській області, потім в Липоводолинському районі Сумської області. В подальшому 10 березня 2017 року уклав контракт і проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) на посаді командира взводу управління командира 1 мінометної батареї. Під час проходження військової служби, 27.04.2018 р., по закінченню робочого дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №118 від 28.04.2018 р., він відбув у частину щорічної основної відпустки терміном на шістнадцять діб за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . До його відома було доведено про дотримання вимог законодавства України, військових статутів Збройних Сил України, заходів безпеки, заборону вживання алкоголю, наркотичних засобів, та про дотримання норм поведінки під час перебування у громадських місцях та про прибуття до вказаної військової частини не пізніше 15.05.2018 р., тобто після відбуття частини щорічної основної відпустки.
Однак, 15.05.2018 р. він до військової частини не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав, а 12.12.2018 р. військовослужбовцями відділення Військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_3 його було виявлено в м. Суми. Таким чином, він був відсутній в військовій частині майже 7 місяців. Обвинувачений пояснив, що спочатку не з*явився до військової частини у зв`язку з сімейними обставинами, а потім вирішив не з*являтися на службу, бо боявся відповідальності, оскільки раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності і вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року був засуджений за ч. 4 ст. 407, 75 КК України до 3 років позбавлення волі і звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. При цьому обвинувачений пояснив, що поважних причин нез`явлення до військової частини з відпустки в нього не було, сімейні обставини, на які він послався, не можуть вважатися поважними.
Крім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим, його вина підтверджується іншими зібраними по справі доказами.
Витягом з наказу від 16 травня 2017 року №158 командира військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), у відповідності з яким старшого лейтенанта ОСОБА_5 , призначеного наказом командуючого військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 »( по особовому складу) від 24 квітня 2017 року №56 на посаду командира взводу управління командира 1 мінометної батареї вважати таким, що з 24 квітня 2017 року прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Витягом з наказу від 28 квітня 2018 року №118 командира військової частини відповідно до якого військовослужбовець старший лейтенант ОСОБА_5 , командир взводу управління командира 1 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), відбув у частину щорічної основної відпустки терміном на шістнадцять діб ( з 28 квітня 2018 року по 14 травня 2018 року, дві доби святкові) за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Актом службового розслідування від 25 травня 2018 року за фактом невиходу на службу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , з якого вбачається, що відповідно до рапорту виконуючого обов`язки командира 1 мінометної батареї ОСОБА_6 , 15 травня 2018 року під час перевірки особового складу 1 мінометної батареї військової частини було виявлено відсутність командиру взводу управління командира 1 мінометної батареї старшого лейтенанта ОСОБА_5 , який не повернувся з щорічної відпустки за 2018 рік. Проведеними заходами по розшуку позитивного результату не надали, на телефонні дзвінки за мобільним номером телефону ОСОБА_5 не відповідав, за місцем мешкання був відсутній та не з`являвся.
З копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №131 від 16 травня 2018 року «Про призначення службового розслідування за фактом невиходу на службу військовослужбовцем ОСОБА_5 » вбачається, що зазначеним наказом начальнику речової служби тилу прапорщику ОСОБА_7 наказано провести службове розслідування за фактом невиходу на службу військовослужбовцем старшим лейтенантом ОСОБА_5 .
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем за контрактом, в умовах особливого періоду ( крім воєнного стану) своєчасно не з`явився на службу без поважних причин.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому посередньо характеризується, є військовослужбовцем; пом`якшуючі відповідальність обставини свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана.
Як обтяжуючу відповідальність обвинуваченого обставину суд враховує рецидив злочину.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_5 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково у вигляді 1 місяця позбавлення волі, приєднати покарання, призначене ОСОБА_5 вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року, яким він засуджений за ч. 4 ст. 407, 75 КК України до 3 років позбавлення волі і звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, і остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишити утримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 14 грудня 2018 року моменту фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя