Справа № 317/3490/18
Провадження № 1-в/317/355/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,
представника адміністрації ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений 17.12.2013 Пологівським районним судом Запорізької області за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18.02.2016 зараховано строк тримання під вартою з 14.04.2010 по 30.07.2014 включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку: 1 дню попереднього ув`язнення відповідають 2 дні позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , в якому засуджений просив суд розглянути можливість застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

У судовому засіданні засуджений та його захисник клопотання підтримали, просили суд його задовольнити. Засуджений ОСОБА_4 зазначив, що він розкаюється та усвідомлює свою провину. Вважає, що довів своє виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, просив суд відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні представник адміністрації ДУ «БВК (№ 99)» також заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

Вислухавши пояснення засудженого та його захисника, думку прокурора та представника адміністрації виправної установи, дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_4 , суд вважає, що клопотання засудженого є таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 засуджений 17.12.2013 Пологівським районним судом Запорізької області за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18.02.2016 зараховано строк тримання під вартою з 14.04.2010 по 30.07.2014 включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку: 1 дню попереднього ув`язнення відповідають 2 дні позбавлення волі.

Початок строку: 14.04.2010 Кінець строку: 28.12.2020.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно з наданою до суду характеристикою, ОСОБА_4 , в силу ст. 89 КК України, попередніх судимостей не має.

В місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 18.04.2010. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 15.05.2010 тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 15.08.2010 тримався у Вільнянському слідчому ізоляторі, характеризувався негативно, допустив сім порушень вимог режиму тримання, які виразились у зберіганні заборонених предметів та у нетактовній поведінці, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 05.11.2012 тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, , характеризувався негативно, допустив три порушення вимог режиму тримання, які виразились у зберіганні заборонених предметів та у нетактовній поведінці, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 08.10.2013 тримався у Вільнянському слідчому ізоляторі, характеризувався негативно, допустив одне порушення вимог режиму тримання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладено до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 17.08.2014 відбував покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризувався посередньо, за порушення вимог відбування покарання мав одне стягнення правами начальника установи, яке погашено у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має три заохочення правами начальника установи та одне правами начальника відділення.

З 26.09.2016 проходив лікування у міжобласній лікарні при виправній колонії № 20 м. Вільнянськ, характеризувався посередньо, вимог відбування покарання не порушував, стягнень не мав, до праці не залучався, заохочень не мав.

З 25.10.2016 відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується посередньо. Порушень вимог режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має. За виконання покладених обов`язків має чотири заохочення від адміністрації установи, але потребує періодичного спонукання до праці.

На виробництві установи працевлаштований різноробочим у бригаді № 81 «Поліетилен».

За характером спокійний, врівноважений, з іншими засудженими підтримує стосунки як позитивної, так і негативної спрямованості.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, за характером скритний. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виховання не має. До виконання робіт із благоустрою ставиться без ініціативи. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», але заходи відвідує не регулярно, чим негативно впливає на інших засуджених. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня не прагне. Участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає. Соціально-корисні зв`язки не стабільні.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було.

31.03.2016 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, у вигляді зміни умов тримання, а саме: переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому, який не стає на шлях виправлення.

31.03.2016 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким, як такому, який в повній мірі на шлях виправлення не став.

31.03.2017 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить надана на нього характеристика.

Також суд враховує думку представника адміністрації ДУ «БВК (№ 99)» про те, що засуджений ОСОБА_4 , за час перебування в установі, не довів свого виправлення.

Таким чином, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Крім того, слід звернути увагу на те, що 31.03.2017 комісією установи ОСОБА_4 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текс ухвали складено 12.12.2018.

Суддя ОСОБА_1