Номер провадження: 11-сс/785/2042/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002099 від 01 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року було задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 31 січня 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтувала тим, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки раніше він не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на утриманні у нього знаходиться неповнолітня дитина.

До початку судового засідання захисник ОСОБА_7 надіслала на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила розглянути апеляційну скаргу за її відсутності.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 01 грудня 2018 року о 16 год. 17 хв. за попередньою змовою з ОСОБА_10 , діючи навмисно з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння чужим майном, знаходячись на перехресті вулиць Савранська та Тарутинська у м.Одесі, зупинили автомобіль марки «Ніссан Алмера» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керування ОСОБА_11 , та з погрозою застосування насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося у демонструванні ножа з погрозою його застосування, заволоділи мобільним телефоном марки «Ксіомі Редмі Ноут 4», вартістю 5599 гривень, належного ОСОБА_11 . Після цього з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії, ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України. 03 грудня 2018 року, після затримання ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України, його було повідомлено про підозру за вказаною кваліфікацією.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01 грудня 2018 року; протоколом затримання ОСОБА_8 від 02 грудня 2018 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 01 грудня 2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01 грудня 2018 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання; іншими доказами які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна. Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що у ОСОБА_8 у відсутні міцні соціальні зв`язки, він розлучений, ніде працює.

Доводи захисника про те, що на утриманні у ОСОБА_8 знаходиться неповнолітня дитина не підтверджуються жодними доказами наявними в матеріалах провадження.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд дійшов переконання, що у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній матиме можливість вдатися до спроб залишити територію м.Одеси, зникнути з поля зору правоохоронних органів та уникнути кримінального переслідування.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_13 та був вчинений групою осіб з загрозою застосування насильства до потерпілого, свідчить про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідка у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні корисливого злочину, на теперішній час він не працевлаштований, а отже не має законних джерел доходу, а тому перебуваючи на свободі він може продовжити злочинну діяльність та вчиняти інші корисливі злочини.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України був вчинений із погрозою застосування насильства до потерпілого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 31 січня 2019 року без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3