Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/210/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в суді ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001657за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.10.2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олександрія Кіровоградської області, громадянин України, з середньою технічною освітою, військовозобов`язаний, неодружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджений за ч. 2ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки та ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів у виді 4 роки позбавлення волі.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Рожеве Олександрійського району Кіровоградської області, громадяниа України, з базовою загальною середньою освітою, військовозобов`язаний, неодружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 06.10.2003 року за ч.3 ст.101, ч.1 ст.115, з застосуванням ст. 70 Кримінального кодексу України до 14 років позбавлення волі,

- звільненого 12.06.2015 року на підставі постанови Ленінського районного суду міста Полтави від 04.06.2015 умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 15 днів;

засуджений за ч. 2ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки та ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком 4 роки.
На підстав ст.71 КК України до призначеного строку покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 06.10.2003 року та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2033 грн. 60 коп. та моральну шкоду на суму 10000грн.
Вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин:
30 червня 2016 року близько 18 год. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 перебували у ломбарді, який розташований в будинку АДРЕСА_3 , зустріли раніше не знайомого їм ОСОБА_11 .
Маючи умисел на заволодіння грошима ОСОБА_11 обвинувачені за попередньою змовою між собою, вигадавши, що їх знайомий продає саме такий фотоапарат як шукає ОСОБА_11 , запропонували останньому пройти за місцем проживання зазначеного знайомого.
Близько 18 год. 30 хв., проходячи поблизу будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на незаконне заволодіння майном потерпілого, діючи умисно, з корисливих спонукань, сказали ОСОБА_11 , щоб останній віддав їм наявні у нього грошові кошти.
Після того, як ОСОБА_11 відмовився віддати належні йому грошові кошти, які знаходились в його сумочці, ОСОБА_10 наніс потерпілому два цілеспрямованих ударів долонею руки в область обличчя, зірвав сумку з плеча останнього, та почав разом з ОСОБА_8 йти геть.
З метою повернення свого майна, ОСОБА_11 почав забирати належну йому сумку. При цьому, обвинувачені з метою подолання опору та утримання майна ОСОБА_11 , звалили останнього на землю та нанести йому близько двадцяти ударів в область голови та тулубу, при цьому сумка потерпілого розірвалась і її вміст висипався на землю.
Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що вчинювані ними дії є очевидними для потерпілого, ігноруючи вимоги останнього, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 900 грн. З вказаним майном обвинувачені з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, та викраденим розпорядилися на власний розсуд, завдавши останньому матеріальної шкоди на суму 900грн.
Внаслідок протиправних дій обвинувачених ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців на нижній повіці правого ока, в лівій скроневій ділянці, в проекції 7 ребра зліва, крововиливу на слизовій нижньої губи справа, саден: на правому лікті в кількості 2, на лівій кісті, на правому коліні в кількості 7, на слизовій верхньої губи, рани у внутрішнього краю правого носового ходу на перегородці, які згідно висновку судово-медичної експертизи №304 від 01 липня 2016 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб.
За вказаним епізодом дії обвинувачених суд першої інстанції кваліфікував, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України.

Крім того, 05 серпня 2016 року, о 23 год. 30 хв., ОСОБА_10 та ОСОБА_8 прийшли до магазину «Продукти-283» ТОВ «АТБ-Маркет», який розташований за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Садова, 41 А. Перебуваючи в приміщені магазину ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, взяв з торгівельної вітрини магазину пляшку віскі марки «Label 5», об`ємом 0,7 літра, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2233 від 20 вересня 2016 року, становить 344 грн. 31 коп., після чого, скориставшись відсутністю уваги з боку працівників та відвідувачів магазину, сховав вищевказаний товар в шорти ОСОБА_8 . Після чого, обвинувачені, не розрахувавшись за вказаний товар, вийшли з магазину та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.
За вказаним епізодом дії обвинувачених суд першої інстанції кваліфікував, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Крім того, 06 серпня 2016 року близько 12 год. 30 хв. обвинувачені, перебуваючи в кафе «Новинка», розташованому в будинку №12 по вулиці Садова в м.Олександрія Кіровоградської області, зустріли раніше їм не знайомого ОСОБА_12 . Обвинувачені, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , діючи повторно, за попередньою змовою між собою, з корисливих спонукань, сказали ОСОБА_12 щоб він передав їм наявні у нього грошові кошти.
Коли ОСОБА_12 відмовився віддавати обвинуваченим кошти, які знаходились в паспорті в задній лівій кишені штанів, ОСОБА_8 підійшов до останнього і один раз вдарив його кулаком в область живота.
Після чого, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_12 та розвернувши останнього обличчям до вікна, відкрито, ігноруючи вимоги потерпілого, витягнув із задньої кишені штанів ОСОБА_12 грошові кошти на суму 450грн. 00 коп. Обвинувачені з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, завдавши ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 450 гривень 00 копійок.
За вказаним епізодом дії обвинувачених суд першої інстанції кваліфікував, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи просить зменшити суму розмірів матеріальної шкоди з 10000грн. на 6000грн.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що розмір матеріальної шкоди є завеликим з огляду на фактичні обставини справи, при цьому відсутні докази, що потерпілим понесена моральні страждання у розумінні ст. 1166, 1167, 1168 ЦК України.
При цьому апелянт зазначає про те, що він погоджується з рішенням районного суду в частині строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок відносно його підзахисного та призначити йому покарання за ч. 2ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік та ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів у виді 4 роки позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою з 02.10.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити її підзахисного від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк строком на 3 роки.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що районний суд при призначенні покарання не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме: обвинувачений не судимий, потерпілий не наполягав на суворій мірі покарання, щире каяття під час судового розгляду, злочини не привели до тяжких наслідків.
Таким чином районний суд призначив її підзахисному покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, є за своїм розміром явно несправедливим внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який не працює, утриманців не має, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога та на диспансерному обліку психіатра не перебуває, за місцем відбування попереднього покарання характеризується позитивно. Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочину та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
А тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, утриманців не має, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога та на диспансерному обліку не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що необхідно призначити її підзахисному покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України необхідно зазначити наступне.
Як вбачається з ухвали районного суду обвинувачений ОСОБА_8 вину повністю не визнав, а лише частково. А тому твердження про те, що районний суд безпідставно не вказав обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття та активне сприяння у розкриттю вчинення злочину є необґрунтовані.
Посилання захисника про відсутність судимості у обвинуваченого, а також на те, що злочини не призвели до тяжких наслідків,потерпілий не наполягав на суворому покаранні жодним чином не можуть бути визначені, як обставини, які пом`якшують покарання оскільки зазначені обставини жодним чином не впливають на факт вчиненого кримінального правопорушення. Крім того дані обставини хоч і не зазначені, проте повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
А тому враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, обставини на які посилається захисник в апеляційній скарзі не можуть бути враховані під час апеляційного розгляду, колегія суддів залишає без задоволення доводи стосовно призначення ОСОБА_8 покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та ступінь його небезпечності для суспільства, а також відсутність пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для її виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самою обвинуваченою так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про призначення більш м`якого покарання не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції захисник обвинуваченого наполягає на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування, в цій частині, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів обвинуваченого про зменшення розміру стягнення моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_11 , останньому обвинувачені нанесли більше двадцяти ударів в область голови та тулубу.
Внаслідок протиправних дій обвинувачених ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців на нижній повіці правого ока, в лівій скроневій ділянці, в проекції 7 ребра зліва, крововиливу на слизовій нижньої губи справа, саден: на правому лікті в кількості 2, на лівій кісті, на правому коліні в кількості 7, на слизовій верхньої губи, рани у внутрішнього краю правого носового ходу на перегородці, які згідно висновку судово-медичної експертизи №304 від 01 липня 2016 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на переконання колегії суддів відповідає тим моральним стражданням, понесеним потерпілим під час вчинення відносно нього злочину.

Таким чином, враховуючи характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення можливості їх реалізації, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілого, а також з врахуванням матеріального стану обвинувачених, колегія суддів погоджується з думкою районного суду про те, що позов підлягає задоволенню, і справедливим відшкодуванням моральних страждань, яких зазнав потерпілий, є відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.
А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 не має.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.10.2018 року, стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , за ч. 2 та ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4