Справа № 629/767/18
Провадження № 1-кп/629/232/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лозова, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовозобов`язаного, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.05.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 15, ч 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, згідно ухвали суду Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2015 року покарання у виді штрафу замінено на 50 годин суспільних робіт, 23.02.2016 року знятий з обліку по відбуттю покарання у виді суспільних робіт;

- 14.06.2016 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 ,

- захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

22 січня 2018 року близько 09.00 години, у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_6 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_3 побачив металеву драбину, яка знаходилась в підвалі. Після чого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, повторно, проник до підвалу та таємно викрав вказану драбину. Після чого, утримуючи в руках драбину, вийшов за територію домоволодіння. В цей час його помітила ОСОБА_7 , яка підійшла до нього, та стоячи за парканом стала вимагати припинити кримінальне правопорушення, направлене на заволодіння майном ОСОБА_6 . Але ОСОБА_3 , розуміючи, що його дії стали помітні оточуючими і ігноруючи вимоги ОСОБА_7 зупинитися та повернути майно - металеву драбину вагою 36 кг., утримуючи в руках вказану драбину, став віддалятися від оточуючих. Однак заволодіти та розпорядитися майном не міг з причин, які не залежали від його волі. ОСОБА_3 був затриманий перехожими, які завадили йому довести злочин до кінця.

У разі доведення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_3 міг би завдати потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 216 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в скоєнні злочину визнав та пояснив у судовому засіданні, що щиро кається у скоєному ним злочині. Також пояснив, що дійсно скоїв злочин при зазначених обставинах, а саме: перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 22.01.2018 року, на території домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване по АДРЕСА_4 , побачив металеву драбину, яку вирішив викрасти. Драбина йому була потрібна щоб її продати та купити спиртні напої. На територію домоволодіння проник через хвіртку, коли вийшов з драбиною з підвалу, його помітила сусідка, почала кричати. Коли його викрили, він не збирався зупинятися, але його затримали сусіди та перехожі.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, не заперечує проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Визнавальні свідчення обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам справи, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності його позицій, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Обвинувачений ОСОБА_3 винний у скоєнні даного кримінального правопорушення і підлягає покаранню.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 скоїв тяжкий злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, скоїв даний злочин в період іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом синдром залежності від алкоголю, вперше взятий на облік у 1994 році з діагнозом вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками. Має неповну середню освіту, військовозобов`язаний, не одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо.

Обвинувачений ОСОБА_3 прийняв участь у підготовці досудової доповіді, оцінка виявила високі ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства характеризується як середній.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та визнання вини.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєних злочинів, не зменшують суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.

Крім того, судом враховується досудова доповідь, складена Лозівським міськрайонним відділом з питань пробації, згідно висновку якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, виправлення ОСОБА_3 без позбавлення/обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. У разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавлення волі, вважають доцільним застосувати наступні заходи: контроль за поведінкою за місцем проживання особи, застосування соціально-виховних заходів.

Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, обставин скоєння злочину та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в місцях позбавлення волі і призначає покарання ОСОБА_3 в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Також при призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2016 року засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки, та в період іспитового строку знов скоїв злочин, тому суд остаточно призначає покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
На досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого сплинув 08.04.2018 року.

Тому суд вважає на необхідне до вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати за проведення судової експертизи.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_8 винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.186 КК України та піддати його покаранню у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі приєднати невідбуту ОСОБА_3 частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2016 року і остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_3 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.
Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (УК Слобідсь/мХар Слобідськи/24060300, код банку 37999680, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р 005, код доходів 24060300, інші надходження) судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 461 від 26.01.2018 року в розмірі 286 гривень 00 копійок.

Речовий доказ по справі:

- металеву драбину вагою 36 кг, яка належить потерпілій ОСОБА_6 та передана їй на відповідальне зберігання під розписку - залишити останній.

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1