В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004131 від 18.06.2016 по обвинувальному акту відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, не судимого, працюючого в закладі дошкільної освіти ясла-садок компенсуючого типу № 35,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

17.06.2016 в період часу з 20.00 год 30 хв до 21 год 30 хв, ОСОБА_3 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із цивільною дружиною ОСОБА_9 , який виник на побутовому грунті під час розпиття спиртних напоїв, умисно наніс останній не менше семи ударів кулаками обох рук по голові, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому правої тімяної кістки з поширенням через праву скроневу кістку на основу черепа, крововиливами під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком-набуханням та стисненням останнього, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких остання померла на місця вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, і яке полягає у умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.

2.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав, цивільний позов не визнав, та показав, що 17.06.2016 біля 19 год по місцю його проживання, а саме квартира АДРЕСА_2 прийшла ОСОБА_9 , яка була в стані алкогольного сп`яніння. З останньою вони довгий час проживають у цивільному шлюбі. Потерпіла довгий час ходила по квартирі, однак він з нею особо не спілкувався. Чи були у неї тілесні ушкодження на обличчі не пам`ятає. Він пішов на кухню, а потерпіла лягла спати в іншій кімнаті. Серед ночі він вийшов з кухні, і побачив, що ОСОБА_9 лежала на підлозі на спині, і була бліда. Тоді він подзвонив до її мами, і та попросила викликати швидку допомогу. По прибуттю швидкої допомоги, лікарі констатували смерть ОСОБА_9 . Більш конкретно, що було в цей день він не пам`ятає.

17.06.2016 він наркотичних засобів та алкогольних напоїв не вживав. Остання часто вживала алкогольні напої, і на грунті цього у них виникали конфлікти, однак фізичне насилля до потерпілої він не застосовував. В цей день посторонні особи до квартири не заходили.

Проаналізувавши покази обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вони не узгоджуються з іншими доказами, містять численні суперечності, і повністю не відповідають показанням потерпілих, свідків, висновкам експертиз.

Так, потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що її мама, ОСОБА_9 та обвинувачений проживали в цивільному шлюбі біля 13 років у квартирі АДРЕСА_2 . Останнім часом обвинувачений часто застосовував фізичне насилля до її матері. За день до вказаної події, вона спілкувалась з мамою, і та повідомила, що ОСОБА_3 застосовував фізичне насильство. 17.06.2016 біля 22.07 год вона подзвонила до мами на мобільний телефон, однак мама не відповідала. Тоді вона подзвонила на стаціонарний телефон, і обвинувачений у слухавку повідомив, що вона «готова». Наступного дня їй повідомили працівники поліції про те, що її мама померла від тілесних ушкоджень. Вважає, що всі наявні у матері тілесні ушкодження завдав обвинувачений. Конфліктів з іншими людьми у мами не було. Перед цією подією тілесних ушкоджень у мами не було. Просить суд призначити ОСОБА_3 міру покарання у виді позбавлення волі та повністю задовольнити цивільний позов.

Потерпіла ОСОБА_6 будучи допитана в судовому засіданні показала, що її дочка ОСОБА_9 біля 13 років проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 . Вони неодноразово приїжджали до неї, і допомагали по господарству. ЇЇ дочка жалілась, що останній часто застосовує до неї фізичне насильство. Перед даної подією, вони приїжджали до неї, і дочка скаржилась, що у неї болять ноги, інших скарг на здоров`я не було. 18.06.2016 їй подзвонила внучка і повідомила, що ОСОБА_9 померла від наявних на її тілі тілесних ушкоджень. Вважає, що у смерті її дочки винен обвинувачений, а тому просить призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі та повністю задовольнити цивільні позови.

3.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що знає ОСОБА_3 з першого дня проживання у квартирі АДРЕСА_2 . Останній проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_9 . У них між собою дуже часто були конфлікти, обвинувачений виганяв потерпілу з квартири, однак та поверталась назад. Про подію 17.06.2016 вона нічого сказати не може.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що знає ОСОБА_3 як сусіда, який проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Щодо події 17.06.2016 вона нічого не знає, про смерть ОСОБА_9 взнала від працівників поліції. Час від часу вона чула з квартири ОСОБА_3 крики, чоловічі та жіночі голоси.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що 17.06.2016 після 23 год був отриманий виклик на швидку медичну допомогу про смерть жінки у квартирі АДРЕСА_2 . По прибуттю за вказаною адресою, було виявлено труп жінки, яка лежала на підлозі із забійними тілесними ушкодженнями. Двері квартири відкривав обвинувачений, у якого був запах алкоголю. На підлозі та кімнатних дверях виднілась кров. У зв`язку з чим було викликано працівників поліції. Обвинувачений розповідав, що вони з дружиною вживали спиртні напої, і остання впала на підлогу, більше подробиць він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_13 будучи допитаним в судовому засіданні показав, що він працює дільничним інспектором поліції, і обслуговує територію де проживає обвинувачений. За час його служби були неодноразові виклики щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 зі сторони ОСОБА_3 . За даними викликами складались адміністративні протоколи на обвинуваченого, а також з ними проводились бесіди. При бесіді з обвинуваченим, останній підтверджував факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Допитаний в якості експерта ОСОБА_14 показав, що ним проводилась експертиза стосовно походження крові виявленої в ході огляду місця події у квартирі АДРЕСА_2 . На всіх наданих на дослідження об`єктах було виявлено кров, що належить потерпілій ОСОБА_9 . Повністю підтримує висновок експерта № 398 від 15.07.2016.

Експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що він повністю підтримує висновки експерта № 333 від 01.08.2016 та № 546/333 від 07.10.2016. При цьому вказав, що встановлений характер черепно-мозкової травми у ОСОБА_9 , від якої настала її смерть, виключає можливість її виникнення при само падінні чи падінні з прискоренням на тверду поверхню чи виступаючі предмети. Смерть настала від отриманої черепно-мозкової травми з переломом кіток черепа, крововиливами під мозкової оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком набуханням та стисненням останнього.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 . Під час досудового розслідування призначались відповідні судові

4.

експертизи. В одній із експертиз помилково було невірно вказану дату. Тиск на обвинуваченого не чинився, ніяких скарг чи заяв він не подав, і не заявляв клопотання про надання йому адвоката. Процесуальні документи обвинувачений підписував добровільно. Адвокат обвинуваченому був наданий за його ініціативою.

Таким чином, покази потерпілих та свідків є послідовними та узгоджуються між собою.

Крім показів потерпілих, свідків, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується наданими в судовому засіданні прокурором та перевіреними на предмет допустимості та належності письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви, протоколами огляду місця події, протоколом огляду речей, висновками експертиз, протоколом проведення слідчого експерименту та іншими доказами. Вказані докази є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Так, згідно форми виводу АРМ № 7020386, 17.06.2016 о 23 год 28 хв бригада швидкої допомоги констатувала смерть ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2 (а.к.п. 9,12);

Згідно картки виїзду швидкої медичної допомоги № 114 від 17.06.2016 було констатовано смерть ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2 (а.к.п. 14);

Згідно протоколу огляду місця події від 18.06.2016 з фототаблицею, слідчим було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , де було виявлено труп ОСОБА_9 з численними тілесними ушкодженнями (а.к.п. 20-34);

Постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 18.06.2016 вилучених під час огляду місця події 18.06.2016 у квартирі АДРЕСА_2 (а.к.п. 38);

Протоколом огляду трупа ОСОБА_9 від 18.06.2016 з фототаблицею (а.к.п. 39-45);

Лікарським свідоцтвом про смерть № 324 від 18.06.2016, згідно якого смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньо черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа, крововиливами під мозкової оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком набуханням та стисненням останнього (а.к.п. 16);

Висновком експерта № 333 від 01.08.2016, згідно якого, при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_9 встановлені такі травматичні зміни:

черепно-мозкова травма у вигляді лінійного перелому правої тім`яної кістки з поширенням через праву скроневу кістку на основу черепа, просторих крововиливів в речовину головного мозку та під його оболонки, рани в проекції лівого тім`яного горба, синця в проекції правого тім`яного горба, саден в лівій лобній ділянці на межі росту волосся(2), в лівій лобній ділянці в 0,5см вище брівної дуги, в правій лобній ділянці, на фоні верхнього

5.

краю синця на нижній повіці лівого ока, синця на переніссі та нижній повіці лівого ока та крововиливу язика;синці та садна шиї, чисельні синці та садна верхніх кінцівок, садна спини,|чисельні синці та садна в ділянці колін.

Усі зазначені вище ушкодження спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_9 , що підтверджується забарвленням синців, станом поверхонь саден, відсутністю ознак загоєння в рані та зрощення в краях переломів, забарвленням крововиливів у м`які тканини в зонах ушкоджень (темно-червоні), характером внутрішньочерепних крововиливів тощо.

Морфологічні властивості тілесних ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_9 , а саме їх чисельність, розміри, локалізація нарізних поверхнях та частинах тіла, свідчать про багаторазові травматичні впливи тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, що загалом властиво для побиття - нанесення численних ударів у зазначені ділянки тіла руками (в тому числі кулаком), ногами тощо, з силою достатньою для спричинення даних ушкоджень. Індивідуальні особливості обмежених поверхонь тупих предметів (за якими можна було б їх ідентифікувати) у характері ушкоджень не відобразились.

Виявлена у ОСОБА_9 травма голови, з огляду на вид ушкоджень (синці, садна, крововиливи), властивості рани (нерівні краї, між якими наявні тканинні перетинки та результати медико-криміналістичної експертизи (Висновок експерта № 122/123-мк від 27.06.2016) характер травмування оболонок і речовини мозку, виникла внаслідок багаторазових (не менше семи травматичних впливів тупих предметів з обмеженою поверхнею. Чисельні ушкодження голови, які є слідами неодноразового прикладання сили і в свою чергу обумовили виникнення черепно-мозкової травми (забій головного мозку, крововиливи під оболонки головного мозку), не можуть розглядатися окремо. Кожний удар в ділянку голови, незалежно від того, чим він наносився (рукою, ногою чи іншим травмуючим предметом), посилював дію попереднього, призводив до настання чи відновлення внутрішньо-черепної кровотечі, травматизації головного мозку та створював реальну небезпеку для життя, а тому, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, вказані вище тілесні ушкодження ділянки голови, стосовно живих осіб, відносяться до тяжких, згідно п.п. 2.1.3. «б», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Решта ушкоджень (синці та садно шиї, синці та садна верхніх і нижніх кінцівок, садна спини) у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 не перебувають і стосовно живих осіб кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Смерть гр-ки ОСОБА_9 настала від отриманої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа, крововиливами під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком-набуханням та стисненням останнього. Цей висновок, стосовно причини смерті, підтверджується характером виявлених при розтині трупа ушкоджень

6.

головного мозку та його оболонок, а також результатами мікроскопічного дослідження шматочків головного мозку та внутрішніх органів (масивний субарахноїдальний крововилив, в правій тім`яній долі, правій півкулі мозочка та лівій лобній долі; чисельні вогнищеві та дрібновогнищеві зливні внутрішньомозкові крововиливи, в правій частині мозочка; дрібновогнищевий внутрішньомозковий крововилив, в лівій тім`яній долі; вогнищевий субарахноїдальний крововилив, в правій долі мозочка; з мінімальними реактивними змінами; вогнищевий субарахноїдальний крововилив, з вогнищевим зливним внутрішньомозковим крововиливом, в лівій скроневій долі та одинокі вогнищеві та дрібновогнищеві, частково зливні, внутрішньомозкові крововиливи, в лівій частині стовбура; з початковими реактивними змінами; обширний інфільтративний крововилив, в надісланому шматочку м`яких тканин з правої тім`яної (маркування № 1), з мінімальними реактивними змінами; масивний інфільтративний крововилив, в надісланому шматочку м`яких тканин з рани лівої тім`яної (маркування №5 з початковими реактивними змінами. ТМО з вогнищевим крововиливом, з початковими реактивними змінами).

Таким чином, між заподіяною ОСОБА_9 внаслідок побиття травмою голови та настанням її смерті існує прямий причинно наслідковий зв`язок.

Судячи із розвитку трупних явищ (труп теплий на дотик в пахвових ділянках, трупне заклякання добре виражене у всіх звичайно досліджуваних групах м`язів, трупні плями при натискуванні на них пальцем зникають і відновлюються в забарвленні протягом 5 хвилин, ознаки гниття відсутні), можна стверджувати про те, смерть гр-на ОСОБА_9 настала приблизно за 8-16 годин до моменту розтину її трупа.

В даному випадку, виходячи із морфологічних властивостей зовнішніх ушкоджень в ділянці голови, встановленої вираженості та характеру внутрішньо-черепних крововиливів (забій головного мозку, крововиливи лід оболонки головного мозку), визначеної безпосередньої причини смерті внаслідок набряку-набухання головного мозку з його та даних судово-гістологічної експертизи вилучених з трупа шматочків мозку і крововиливах встановлені мінімальні та початкові реактивні зміни, можна говорити про те, що проміжок часу від моменту отримання черепно-мозкової травми до настання смерті ОСОБА_9 вимірюється декількома годинами і, в середньому може становити від 1-2 годин до 4-6 годин.

Загалом, клінічне протікання та наслідки такого характеру, як у ОСОБА_9 ,черепно-мозкової травми, враховуючи локалізацію крововиливів та результати гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів, навіть за умов надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги - є неблагоприємним.

Достатніх судово-медичних одних, щодо взаєморозташування потерпілої та нападника в момент заподіяння чисельних тілесних ушкоджень та послідовності їх спричинення в ході проведення експертизи трупа не отримано. Беручи до уваги роташування ушкоджень на різних ділянках тіла,

7.

найбільш ймовірно, що в процесі побиття взаєморозташування потерпілої та нападника змінювалось.

Тілесних ушкоджень, які можна було б розцінити, як сліди боротьби чи самооборони - при експертизі не встановлено.

Встановлений характер черепно-мозкової травми у ОСОБА_9 , від якої настала її смерть, загалом, виключає можливість її виникнення при самопадінні чи падінні з прискоренням на тверду поверхню чи виступаючі предмети.

Разом з цим, серед всіх виявлених на тілі ОСОБА_9 ушкоджень, при падінні її на площині могли утворитись синці та садна в ділянці колін, садно на правому ліктьовому та синець на лівому ліктьовому суглобах, на що вказує локалізація саме цих ушкоджень - на виступаючих ділянках кінцівок в проекції кісткових виступів.

Під час експертизи трупа будь-яких ушкоджень (крововиливів, тріщин, саден, тощо) в ділянці статевих губ, піхви та задньопрохідного отвору не виявлено.

Отже, зважаючи на вище викладене, судово-медичних даних про здійснення з ОСОБА_9 статевого акту чи задоволення з нею статевої пристрасті неприроднім способом - немає.

Судово-медичних даних, які б свідчили про загибель потерпілої від закриття дихальних шляхів будь-яким предметом чи речовиною, не отримано.

Незадовго до смерті ОСОБА_9 вживала алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсикологічному дослідженні у крові з її трупа етилового спирту в кількості: в крові - 1,49 %, в сечі - 2,0096% (проміллє). Така кількість етилового спирту в крові, за своєю функціональною оцінкою, може відповідати стану легкого ступеня алкогольного сп`яніння (а.к.п. 50-61);

Висновком експерта № 546/333 від 07.10.2016, згідно якого встановлений механізм виникнення травми у ОСОБА_9 , яка стала причиною її смерті (виникла внаслідок багаторазових (не менше 7) травматичних впливів тупих предметів з обмеженою поверхнею, не виключено від нанесення ударів руками), загалом узгоджується з наведеними у вивчених матеріалах кримінального провадження № 0004131 обставинами її травмування, а саме нанесення потерпілій неодноразових ударів руками по голові, на що, зокрема вказує у своїх показах підозрюваний ОСОБА_3 (у протоколі проведення слідчого експерименту від 31.08.2016 з підозрюваним ОСОБА_3 ). Разом з цим, слід відмітити, що покази обвинуваченого Кіяка не узгоджуються із встановленою в ході експертизи загальною кількістю заподіяних травматичних впливів в ділянку голови ОСОБА_9 (а.к.п. 63-72);

Висновком експерта № 405 від 06.07.2016, згідно якого кров ОСОБА_9 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_3 належить до групи АВ 0 ізосерологічної

8.

системи АВО (а.к.п. 83);

Висновком експерта № 398 від 15.07.2016, згідно якого на представлених на дослідження крихто подібної речовини (об`єкти № 1-3,5), зішкрібі (об`єкт № 4), наволочках (об`єкти № 6-8), встановлено наявність крові людини. При серологічному дослідженні на вищевказаних речових доказах виявлено антиген В (в об`єктах № 6,7, ізогемаглютиніни не виявлені; в об`єкті № 8 виявлений ізогемаглютинін анти-А) ізосерологічної системи АВО. Характерний особам з групою В з ізогемаглютиніном анти-А і в тому числі потерпілій ОСОБА_9 даних про походження крові від ОСОБА_3 не отримано (а.к.п. 88-90);

Висновком експерта № 48 від 14.07.2016, при серологічному дослідженні крові з об. 1,2 виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО, характерний особам з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А, що не виключає походження крові від будь-якої особи (осіб) з вказаною групою крові, в тому числі від самої потерпілої ОСОБА_9 даних про походження крові від ОСОБА_3 не отримано (а.к.п. 94-96);

Заявою ОСОБА_3 про скоєний злочин написаний власноручно без будь-якого тиску з боку працівників поліції від 18.06.2016 на ім`я начальника Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, в якій останній вказує, що 17.06.2016 він разом з ОСОБА_9 вживали спиртні напої, і у них виник конфлікт, в результаті чого, він наніс не менше п`яти ударів кулаком руки в область голови, в результаті чого, остання впала і вдарилась головою об підлогу. Свою вину визнає повністю і розкаюється (а.к.п 148);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2016 з фототаблицею, в ході якого ОСОБА_3 в добровільному порядку надав згоду на проведення слідчого експерименту по місцю проживання, і розповів та показав на статистові, як він наносив тілесні ушкодження в область обличчя ОСОБА_9 (а.к.п. 157-162).

В ході судового розгляду, адвокатом обвинуваченого подано клопотання про визнання доказів недопустимим в порядку ст. 89 КПК України, а саме : висновків експерта № 333 від 18.06.-01.08.2016 та № 546/333 від 26.09.-07.10.2016, оскільки вказані експертизи проведені не уповноваженою особою, експертиза проведена щодо невідомої особи та висновок експерта обґрунтовано відрізняється від пояснення підозрюваного. Також просить суд визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події, оскільки ухвали слідчого судді на проведення обшуку у вищезазначеному житлі не було. Крім того, просить суд визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_3 від 31.08.2016, так як вказана слідча дія проведена без участі адвоката.

Суд, проаналізувавши клопотання адвоката, норми КПК України, Постанови Верховного Суду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта це докладений опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, постановлені особою, яка залучала експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення

9.

експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Як слідує з постанови слідчого ОСОБА_16 про призначення судово-медичної експертизи від 18.06.2016, по кримінальному провадженню № 0004131 від 18.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, останнім було призначено судово-медичну експертизу, для проведення якої залучено експертів КЗ «Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради, і на вирішення експертів були постановлені відповідні питання та для дослідження надано труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію пояснення ОСОБА_3 від 18.06.2016 та надано для ознайомлення матеріали даного кримінального провадження.

Таким чином, слідчий надав експертам труп який вже був ним встановлений як ОСОБА_9 та матеріали кримінального провадження і пояснення ОСОБА_3 .

Суд приходить до переконання, що сумнівів у експерта щодо доставлення на експертизу невідомої особи, а не ОСОБА_9 не було, а згідно вступної частини експертизи, вона була розпочата 18.06.2016 та закінчена 01.08.2016.

Що стосується висновку експерта № 546/333, то даний висновок також був проведений на підставі постанови слідчого ОСОБА_16 від 23.09.2016, в якому були постановлені відповідні питання, надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження з копією висновку експерта № 333 від 01.08.2016, копія протоколу допиту підозрюваного та копія слідчого експерименту з підозрюваним.

Згідно даного висновку, експертиза була розпочата 26.09.2016 та закінчена 07.10.2016.

З аналізу ст.ст. 101, 102 КПК України слідує, що висновки експерта повинні містити відомості про ті чи інші факти об`єктивної реальності, які він встановив у процесі свого дослідженні. Експерт дає їм свою професійну оцінку, повідомляє не лише відомості про безпосередньо сприйняті ним факти, їх ознаки і властивості, а також надає наукове пояснення властивостям досліджуваного предмета, які він спостерігає, і висловлює своє оціночне судження, висновок, аргументовану оцінку тому, що відбувається. Фактичні дані, які містяться у висновку експерта, - це результат його роботи, коли він посилаючись на результати власного дослідження і надані йому матеріали, нові і раніше не відомі по справі факти або точно встановлює факти, існування яких лише припускалося, або дає оцінку тим чи іншим фактам. Висновки експерта повинні бути конкретними й категоричними.

У висновку експерта відбивається весь процес експертного дослідження і отримані на його підставі результати.

Як пояснив в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , при проведенні вищевказаних експертиз ним вивчались матеріали кримінального

10.

провадження щодо ОСОБА_3 .

Суд приходить до переконання, що покази обвинуваченого надані в процесі проведення слідчого експерименту не узгоджуються з висновками експертиз, а тому вони є неправдивими з метою ухилення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Таким чином суд вважає, що висновки експерта № 333 від 18.06.-01.08.2016 та № 546/333 від 26.09.-07.10.2016 відповідають вимогам ст.ст.101,102 КПК, ніким не оспорювались, а тому підстав для визнання їх недопустимим доказом немає.

Що стосується визнання протоколу огляду місця події від 18.06.2016 недопустимим доказом, то як встановлено в ході судового розгляду, 18.06.2016 старшим слідчим ОСОБА_17 з участю понятих ОСОБА_18 , проживаючого в АДРЕСА_3 та ОСОБА_19 проживаючої в АДРЕСА_4 було проведено огляд місця події, а саме квартири АДРЕСА_2 . Даний протокол був підписаний понятими, жодних заяв чи зауважень на його проведення не надходило.

В даному випадку проводився невідкладний огляд місця події за добровільною заявою ОСОБА_3 , і останній не заперечував, що дана слідча дія була проведена, і проводився огляд місця події вищевказаної квартири, у зв`язку із заявою бригади швидкої медичної допомоги про смерть ОСОБА_9 .

З аналізу ст. 237 КПК України вбачається, що огляд місця події, належить до числа слідчих (розшукових) дій, зволікання з проведенням яких може спричинити зміну обстановки, зникнення слідів злочину або особи, якою він був вчинений, предметів, які можуть стати згодом речовими доказами. Огляд місця події, на відміну від інших слідчих дій може проводиться до внесення відомостей до ЄРДР. Огляд житла, може бути проведено без ухвали слідчого судді за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Таким чином, вказаний протокол відповідає нормам ст.ст.104,105,106,223,234,237 КПК України, а тому підстав для його визнання недопустимим немає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 31.08.2016, обвинувачений надав письмову згоду на добровільне проведення слідчого експерименту в квартирі АДРЕСА_2 за його участі як підозрюваного.

Жодних доказів того, що ОСОБА_3 заявляв клопотання про надання йому адвоката під час даної слідчої дії як в матеріалах провадження так і в ході судового розгляду здобуто не було.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 31.08.2016, з участю понятих, статиста, спеціаліста, ОСОБА_3 розповів та показав на статистові як він наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , від яких остання померла. Заяв та зауважень він учасників даної слідчої дії не надходило, і даний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії. При цьому ОСОБА_3

11.

були роз`яснені його права відповідно до ст. 42 КПК України, як підозрюваного, про що останній поставив свій підпис в протоколі.

Слідчий експеримент як окрема слідча дія полягає в проведенні за рішенням слідчого, прокурора дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тощо. Складовою слідчого експерименту є проведення його в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому.

Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що вказана слідча дія проведена у відповідності з вимогами ст. 240 КПК України, а тому підстав для визнання протоколу про проведення слідчого експерименту недопустимим немає.

Що стосується твердження сторони захисту щодо порушення права обвинуваченого на захист, то суд приходить до переконання, що протягом проведення органом досудового розслідування даного кримінального провадження обвинуваченим жодним разом не подавались докази щодо надання йому адвоката. В матеріалах провадження відсутні вказані докази, і судом під час судового розгляду не були здобуті, а захисником не були надані, а тому вказані доводи є необґрунтованими. За таких підстав, суд вважає, що доводи захисника, що обвинувачений внаслідок юридичної необізнаності та психологічного тиску на нього підписував документи щодо визнання вини за ч. 2 ст. 121 КК України є безпідставними.

З матеріалів провадження вбачається, що 01.09.2016 постановою слідчого ОСОБА_16 було надано доручення Рівненському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката по кримінальному провадженні для здійснення захисту прав та інтересів ОСОБА_3 . В цей же день згідно доручення № 017-0002099 обвинуваченому було надано адвоката для захисту його прав та інтересів.

Жодних клопотань та скарг про застосування до підозрюваного психологічного тиску зі сторони працівників поліції та незаконних методів під час досудового розслідування, ОСОБА_3 та його захисник під час досудового розслідування до правоохоронних органів не подавали. Також жодних скарг не було подано і під час судового розгляду кримінального провадження, яке тривало більше двох років.

Також ОСОБА_3 вказав, що претензій до працівників поліції під час досудового розслідування в нього не було, скарг в порядку ст. 303 КПК України ним та його адвокатом не подавалось, всі слідчі дії проводились з його участю в добровільному порядку, що засвідчувалися його підписом та згодою із цим.

Також суд відхиляє доводи підозрюваного про те, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілій могли вчинити посторонні особи, які знаходились у квартирі, однак жодних об`єктивних та допустимих доказів, як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду кримінального провадження здобуто не було.

12.

Крім того, в ОСОБА_3 відсутні тілесні ушкодження, що свідчить про те, що потерпіла не чинила опору під час нанесення останнім їй тілесних ушкоджень.

Так, об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 121 КК України утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеним діянням і наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Кваліфікованими видами умисного тяжкого тілесного ушкодження (ч. 2 ст. 121) є вчинення способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно.

Смерть ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному наслідковому зв`язку з виявленими у неї тілесними ушкодженням та стали наслідком отримання черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа, крововиливами під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком-набуханням та стисненням останнього від дії багаторазових травматичних впливів тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, а саме нанесення численних ударів у ділянки тіла руками (в тому числі кулаком), ногами. Всі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілої, спричинені прижиттєво. Дані тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах, на які вказував підозрюваний під час слідчого експерименту.

Суд також вважає, що необґрунтованими доводи стосовно того, що потерпіла після ударів впала на підлогу і отримала дані тілесні ушкодження, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, і спростовуються

13.

висновками експертів.

Враховуючи викладене, у суду немає підстав ставити під сумнів показання обвинуваченого, які надані ним під час проведення слідчого експерименту від 31.08.2016 та які підтверджуються показаннями потерпілих, свідків, які є логічними, послідовним та незмінними.

Не визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд до уваги не приймає та розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, дослідивши в судовому засіданні докази, з точки зору належності, допустимості, та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом, суд прийшов до переконання, що діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та винуватість яких підтверджено належними та допустимими доказами.

Потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відповідно у розмірі по 500 000 грн. та позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22116,38 грн.

Враховуючи позицію Верховного Суду щодо безпідставності оплати судового збору за подання цивільного позову в межах кримінального провадження щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок злочинних дій обвинуваченого, що потягнули за собою смерть потерпілого, то суд вважає, що позови щодо відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а матеріальної повністю.

При визначенні моральної шкоди, суд відповідності до вимог ст. 23 ЦК України, виходить вимог розумності та справедливості, і вважає стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілих по 300 000 грн.

Витрат на залучення експертів немає.

Речові докази вилучені в ході огляду місця події 18.06.2016 у квартирі АДРЕСА_2 передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, а інші знаходяться при матеріалах кримінального провадження.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обиралась.

При призначення покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченим, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами свідка ОСОБА_12 та показами самого обвинуваченого.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд приймає до уваги, що він має постійне місце проживання, де характеризується негативно, займається суспільно-корисливою працею, де характеризується з позитивною сторони,

14.

на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, неодружений, дітей на утриманні немає.

Крім того, згідно повідомлення Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, ОСОБА_3 протягом 2014-2015 років неодноразово вчиняв дебош, сімейні конфлікти та сімейні сварки з ОСОБА_9 по місцю свого проживання. Вказане свідчить про особу, яка здатна спричиняти фізичне насилля стосовно інших осіб. Дані факти підтвердили в судовому засіданні також потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також вказали, що неодноразово бачили на потерпілій синці та рани на голові, а ОСОБА_5 також вказувала, що намагалась втрутитися у постійні суперечки між ними. ОСОБА_3 часто вимагав гроші у ОСОБА_9 та неї, які витрачав на спиртні напої.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що

15.

досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Виходячи з викладеного суд приходить до переконання про неможливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, оскільки звільнення його від відбування покарання з випробуванням буде суперечити принципу справедливості покарання і не відповідатиме його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинувачених та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи. За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченим покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Ті обставини, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце роботи, де характеризується з позитивної сторони, після вчинення злочину викликав швидку допомогу, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

При призначення покарання суд приймає до уваги також позицію потерпілих, які просять позбавити обвинуваченого волі на певний період часу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368,371,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Обрати відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор".

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Речові докази, що знаходяться в камері схову Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області після набрання вироком законної сили знищити, а які

16.

знаходяться в матеріалах провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у сумі 22116,38 грн.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1