Справа № 504/2037/15-к
Провадження № 1-в/504/97/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лиманського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 , про вирішення питання щодо надання дозволу державному виконавць на проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Лиманського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 звернулась до суду із поданням, яким просила суд дозволити проникнення до житла боржника- ОСОБА_4 , а саме, до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Державний виконавець подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, надав матеріали виконавчого провадження ВП 52041457 для огляду у судовому засіданні.

Перевіривши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до висновку, що подання державного виконавця підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

В силу ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз наведеної норми Основного Закону, дозволяє суду дійти до висновку, що свобода вільно залишати територію України не є абсолютною, і може бути обмежена на підставі закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Суд також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

У відповідності до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини (Рим, 1950 рік) кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно усталеної правозастосувної практики Європейського Суду, термін «необхідність» полягає в тому, що втручання відповідає соціальній необхідності і, зокрема, що ця «необхідність» пропорціональна поставлені законній меті.

З`ясовуючи, чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Європейський Суд виходить з того, що договірним державам надана певна свобода власного розсуду (Camenzind v. Switzerland) от 16 декабря 1997 г., Reports of Judgments and Decisions 1997-VIII, p. 2893, §44).

Однак виключення, які містяться в пункті 2 статті 8 Європейської Конвенції з прав людини, необхідно розуміти вузько, а необхідність їх застосування в конкретній справі повинна бути переконливо встановленою (Buck v. Germany), §44).

Європейський Суд з прав людини у справі (Smirnov v. Russia) відмітив, що повинна мати місце розумна пропорційність між застосованими заходами та поставленою метою, яка повинна бути здійснена будь- якими мірами з боку держави, в тому числі мір, що направлені на контроль використання особою майна. Ця вимога є поняттям «справедливого балансу», якого необхідно досягнути між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи (Edwards v. Malta).

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої статті 6 цього Закону, зокрема якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Лиманського ВДВС Одеської області перебуває виконавче провадження ВП 52041457 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25.08.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області у справі № 504/2037/15 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошової суми 42335,59 грн.

29.08.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову.

У поданні державний виконавець зазначив, що в установлений законом строк для добровільного виконання, боржник вимоги виконавчого документу не виконав.

ОСОБА_6 повністю обізнаний про відкрите відносно нього як боржника виконавче провадження, письмово повідомляв виконавця про свій майновий стан, про що свідчить його звернення від 25.07.2018 року, 16.03.2017 року.

Згідно актів державного виконавця від 27.10.2017 року, від 10.10.2017 року встановлено, що боржник відсутній за місцем проживання, перевірити його майновий стан за місцем проживання виконавець можливості не має за відсутності доступу.

Згідно відповіді Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області від 28.11.2018 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В силу ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) однією із засад виконавчого провадження є верховенство права.

Суд враховує, що законодавцем гарантовано боржнику право на самостійне виконання рішення суду (виконавчого документу), однак ОСОБА_4 на протязі тривалого часу не виконав рішення суду, навпаки, ухиляється від його виконання, в тому числі перешкоджанням державному виконавця у перевірці майнового стану боржника за місцем проживання (реєстрації).

У відповідності до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

За змістом п. 22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення.

Реєстрація ОСОБА_4 за адресою, де пропонується надання дозволу на проникнення, та підтвердження саме боржником факту свого проживання за цією самою адресою, дозволяє суду дійти до висновку про те, що належність боржнику цього самого житлового приміщення для цілей та завдань виконавчого провадження повністю виконавцем доведена.

На підставі наведеного, керуючись ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини, ч.1 ст. 8, ст. 33, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 5 ст. 128 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст. ст. 258-260, 439 ЦПК України, ст.ст. 7, 9 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лиманського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 , - задовольнити.

Надати дозвіл державному виконавцю державної виконавчої служби Лиманського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 на примусове проникнення до житлового будинку АДРЕСА_1 , де проживає та зареєстрований ОСОБА_4 .

Цей дозвіл надається державному виконавцю державної виконавчої служби Лиманського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 на проникнення до житлового будинку АДРЕСА_1 лише один раз.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1