Номер провадження: 11-кп/813/690/19
Номер справи місцевого суду: 496/87/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000160 від 12.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України - повернуто прокурору.

ВСТАНОВИВ:
До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 110 ч.1, 263 ч.1 КК України, який повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та повернути на новий розгляд в суд першої інстанції в іншому складу суду. Строк застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів. Повернення обвинувального акту судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні можливо виключно з підстав його невідповідності вимогам цього Кодексу, які передбачено ст. 291 КПК України.
Прокурор вважає, що при складанні обвинувального акту, вимоги указаної норми закону дотримано, в ньому містяться всі, передбачені ст. 291 КПК України відомості.

Суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, своє рішення обґрунтував мотивами, які не відповідають фактичним обставинам та не передбачені законом або суперечать йому.

Зокрема, твердження суду про відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, а також відсутність відомостей про час, місце та спосіб вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, спростовуються аналізом тексту обвинувального акту, в якому на восьмій сторінці окремим розділом викладене формулювання обвинувачення в тому обсязі, яке орган досудового розслідування міг встановити і довести, із зазначенням часу місця та способу вчинення зазначеного злочину.

В обвинувальному акті вказані відомості наведено з урахуванням встановлених та доведених зібраними доказами обставин. Зокрема, слідством не встановлено точної дати придбання бойових припасів ОСОБА_8 , однак зазначено місце їх зберігання за адресою: АДРЕСА_1 , а також точно встановлено дату їх вилучення, а саме 12.09.2018.

Таким чином, підстави зазначати в обвинувальному акті інші відомості про час вчинення злочину у прокурора відсутні. Обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України в обвинувальному акті прокурором викладено в обсязі, достатньому для правильної кваліфікації його дій.

Інші, більш детальні обставини, суд за необхідності матиме можливість встановити в ході судового провадження внаслідок допиту обвинуваченого, свідків та дослідження письмових документів.

Суд, у разі визнання вказаного обсягу обвинувачення недостатнім для визнання особи винною, може ухвати виправдувальний вирок. Проте, на даній стадій провадження, це не є порушенням вимог КПК, які пред`являються до якості обвинувального акту і не може бути підставою для його повернення прокурору.

У зв`язку з цим доводи суду про неконкретність обвинувачення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на кримінальному процесуальному законі.

Крім того, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд зазначив на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України, посилаючись на той факт що, пункти 7,8,9,10 розділу І Реєстру розташовані не в хронологічному порядку, а в пунктах 18 та 27 не зазначені підстави для об`єднання матеріалів досудового розслідування. Вказане не є порушеннями вимог ст. 109 КПК України та не є підставою для повернення обвинувального акту відповідно до положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України. Також в ухвалі зазначено, що в п. 13 розділу І Реєстру зазначена неіснуюча дата процесуальної дії 12.09.2918, однак вказане є лише технічною помилкою слідчого.

Крім перевірки законності судового рішення, відповідно до положень глави 18, ст. ст. 331, 405 КПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_8 утримується під вартою, суд до спливу строку застосованого запобіжного заходу, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Зазначене на даний час стан судового провадження не змінився, у зв`язку з чим не змінилися дані про особу обвинуваченого, а ризики невиконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків, передбачені ст. 177 КПК України, не зникли та не зменшилися. Зважаючи на що він має утримуватися в умовах тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, та просив про її задоволення, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти її задоволення, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 2 ст.8 КПК України).
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 5 ст.9 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0000160 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Обвинувальний акт і додані до нього обов`язкові документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки, за змістом процесуального закону, це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Проте, як вбачається з наданих суду матеріалів, обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 291 КПК України з таких підстав.
Так, досудовим слідством ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України.
Разом з тим, як вбачається з тексту обвинувального акту, а саме за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в якості формулювання обвинувачення, в спеціально зазначеній досудовим слідством графі «формулювання обвинувачення», визначені дії, які відповідають диспозиції відповідної статті КК України, період часу скоєння кримінального правопорушення.
Таким чином судом встановлено, в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України є всі належні дані для розгляду обвинувального акту по суті.
На думку апеляційного суду посилання суду першої інстанції, що в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України і це є підставою для повернення обвинувального акту є необґрунтованим.
Колегія суддів погоджується з посилання суду першої інстанції, про те що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, так як в ньому допущені неточності і помилки, однак дане порушення не є підставою для повернення обвинувального акту.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу, якщо він не відповідає вимогам вимогам ст. 291 КПК України.
Суд першої інстанції не привівши достатніх доводів зробив висновок у невідповідності фактичних обставин і формулювання обвинувачення, викладених в обвинувальному акті, та невідповідністю реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду
і обвинувальний акт з доданими до нього документами повернув прокурору, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог ст. 291 КПК України впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
Апеляційний суд дослідивши дані обставини прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а обвинувальний акт поверненню у той же суд для призначення обвинувального акту для розгляду.

Під час апеляційного розгляду від прокурора ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому він просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. При цьому, клопотання мотивує тим, що станом на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо. Крім того, вказує на те, що відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до ОСОБА_8 , оскільки він обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України.
Перевіривши обґрунтованість даного клопотання, апеляційний суд взяв до уваги, що обвинувачений не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у подальшому дасть можливість останньому спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше правопорушення.
Більш того, відповідно до вимог ст. 176 ч. 5 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 109-1141, 258-2585, 260, 261 КПК України.
Також апеляційний суд вважає доведеними що ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України продовжують існувати,тому вважає за необхідним задовольнити клопотання прокурора, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000160 від 12.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України в суді першої інстанції.
Клопотання прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою без визначення застави Одеському слідчому ізоляторі до 14.04.2019 року включно.
Ухвала вступає в законну силу з моменту її проголошення і подальшому оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2