ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001199 за апеляційними скаргами прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, і виправдано його у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлене обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України за наступних обставин.
29 квітня 2013 року приблизно о 18.15 год., водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул.Каширська зі сторони вул.Сірка в напрямку вул.Краснознаменна в м.Кривому Розі, зі швидкістю 110 км/год., чим значно перевищував максимально дозволену у населених пунктах швидкість.
В цей же час, позаду автомобіля «Range Rover», у попутному напрямку, по проїжджій частині вул. Каширська зі швидкістю 120 км/год. рухався автомобіль «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який почав здійснювати маневр обгону автомобіля «Range Rover».
В ході виконання маневру обгону водієм ОСОБА_11 , водій ОСОБА_9 , маючи об`єктивну можливість спостерігати за діями водія ОСОБА_11 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перешкоджаючи обгону, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля ліворуч, внаслідок чого водій ОСОБА_9 в районі електричної опори №185 по вул. Каширська у м. Кривий Ріг, допустив зіткнення із автомобілем «BMW», під керуванням водія ОСОБА_11 , після чого останній почав рухатись у стані заносу, і виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «Range Rover» під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водія ОСОБА_11 , було травмовано, 29.04.2013р., ОСОБА_11 , знаходячись на стаціонарному лікуванні у КЗ «Міська клінічна лікарня №8» помер від травм отриманих внаслідок ДТП.
Дії водія ОСОБА_9 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

В апеляційних скаргах:
-прокурор просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Вважає, що вирок суду не можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Так, під час судового розгляду судом було допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . На його думку, вказані пояснення свідків ґрунтувалися на обставинах події, за якими вони мали об`єктивну змогу спостерігати. Жодного спростування зазначених показань свідків судом не наведено. Згідно пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , саме автомобіль «Range Rover», під керуванням ОСОБА_9 підрізав, (здійснив різкий відворот руля вліво) автомобіль «БМВ», а тому і сталося зіткнення.
Зазначив, що у виправдувальному вироку суд вказує, що об`єктивність висновків експертів сумнівів не викликає, але не має вмотивованого обґрунтування, чому суд бере до уваги частину висновків експертів, яка вказує на невинуватість ОСОБА_9 , а висновок від 20.09.2013р. взагалі не аналізує.
Звертає увагу на той факт, що в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 року колегією суддів вказувалося на те, що суд першої інстанції, ігноруючи вимоги Закону щодо перевірки усіх доказів сторони обвинувачення, не перевірив кожен доказ окремо і всі докази в їх сукупності. Вдруге суд першої інстанції ігнорує вимоги Закону та звернення на цей факт суду апеляційної інстанції.
На думку сторони обвинувачення, суд постановляючи виправдувальний вирок, свідомо та навмисно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме, докази, які доводили вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, які містяться в матеріалах кримінального провадження зокрема, протоколи процесуальних дій, які на підставі ст.ст.84 - 87, 91, ч.4 ст.93, КПК України сторона обвинувачення отримала в ході досудового слідства, безпідставно та невмотивовано не дослідивши їх, чим порушив зазначені в цьому абзаці норми КПК України.

- потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з вироком суду не згодна у зв`язку із чисельними порушеннями судом норм матеріального та процесуального права, однобічністю та неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
На її думку, у вироку аналізуються лише ті висновки експертиз, які свідчать про невинуватість ОСОБА_9 у скоєнні ДТП, а покази обвинуваченого не узгоджуються з іншими доказами у провадженні.
Зазначила, що згідно пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 саме автомобіль «Range Rover» під керуванням ОСОБА_9 підрізав автомобіль «БМВ», тому сталося зіткнення. Вважає, що на факт відворота руля ліворуч обвинуваченим суд не звернув ніякої уваги та не дав оцінку саме цим діям ОСОБА_14 , не надав оцінку показам свідків саме в цій частині, що свідчить про неповноту та упередженість суду.
Крім того, в експертизі від 20.09.2013 року, на яку суд також з незрозумілих причин не звернув увагу, експертом встановлено порушення водієм ОСОБА_9 п. 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається.
Потерпіла наголошує, що експерт вказує на порушення водієм ОСОБА_14 п. 12.4,12.9 (б) ПДР України, що пояснення ОСОБА_9 щодо того, що він не перевищував швидкість руху, та рухався зі швидкістю 60 км/год зрозумілі, оскільки це пояснення особи, яка намагається всіляко уникнути кримінальної відповідальності. Вважає, що вказані пояснення обвинуваченого в частині швидкості руху судом не оцінені з іншими доказами, наданими слідством та висновками експертиз, також не оцінені в сукупності із показами свідків, які вказують на протилежне.
На думку потерпілої, при розгляді даного кримінального провадження суд не врахував вимоги КПК України, допустив однобічність, необ`єктивність, неповноту судового розгляду. Суд лише перелічив покази свідків, висновки експертиз, не давши аналізу як показам свідків так і висновкам експертиз, які свідчать саме про винуватість ОСОБА_9 у ДТП,«перекрутив» висновки експертиз таким чином, щоб можливо було виправдати ОСОБА_9 , але об`єктивно та неупереджено не встановивши всі обставини справи, не дослідив всі докази, не обґрунтував вирок таким чином, щоб він був зрозумілим для стороннього спостерігача та не описав в чому саме полягають сумніви суду щодо вини ОСОБА_9 у скоєнні злочину.

Потерпіла ОСОБА_10 в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, апеляцію підтримала та просила вирок суду скасувати. З урахуванням думки учасників провадження про можливість розгляду справи за її відсутністю, колегія вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за відсутності потерпілої ОСОБА_10 відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення та потерпілої та просили їх задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення даних апеляцій та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду в межах апеляційних скарг, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
За змістом ст..411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду; висновки суду, викладені в судовому рішенні містять істотні суперечності.
Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 23 КПК України - суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.
Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
Однак судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані, внаслідок чого, як правильно вказують у своїх апеляціях прокурор та потерпіла, було допущено неповноту судового розгляду, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, не належним чином перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню, не навів у своєму рішенні й доказів, які беззаперечно підтверджували б невинуватість, чи навпаки, вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують, а також допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, суд першої інстанції у мотивувальній частині вказаного вироку не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказувала під час судового розгляду сторона обвинувачення, допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності.
В матеріалах кримінального провадження містяться наступні докази: висновок експерта №58/27/29-355;356 від 19.11.2013 року, висновок експерта №58/29-140 від 29.05.2013 року, висновок експерта від 02.09.2013 року, висновок експерта №8/10.1/364, 8/10.1/365 від 05.01.2017 року, висновок експерта №58/27/29-277 від 20.09.2013 року. Суд першої інстанції у вироку вказує, що об`єктивність висновків експертів сумнівів не викликає, але бере до уваги лише ту частину висновків експертів, яка вказує на невинуватість які свідчать про невинуватість ОСОБА_9 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, та зроблені експертами за механізмом руху транспортних засобів, про які розповідав обвинувачений ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту за його участю.
Суд вибірково та фрагментарно обирає з вищезазначених висновків ті факти, в яких йдеться про порушення водієм ОСОБА_11 правил дорожнього руху, на які посилається у своєму рішенні, та обходить увагою інші позиції експертів з приводу можливості спричинення дорожньо-транспортної пригоди саме водієм ОСОБА_9 .
Наприклад, як убачається з висновку експерта №№ 8/10.1/364, 8/10.1/365 від 05.01.2017 року, в діях водія ОСОБА_9 по керуванню автомобілем «Range Rover» р.н. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1,12.4,12.9 (б) Правил дорожнього руху України, п. 10.1 правил з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається. Дану експертизу було призначено за 3 варіантами механізму ДТП: варіант №1 згідно показів свідка ОСОБА_12 , варіант № 2 згідно показів свідка ОСОБА_13 та варіант №3 згідно письмового клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 .
За всіма варіантами механізму ДТП (як сторони обвинувачення так і захисту), зіткнення між автомобілями «ВМW» та «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 в повздовжньому плані дороги відбулося до місця де має початок відображення слідів заносу автомобіля «ВМW», що відображено в матеріалах кримінального провадження, свідчення про те, що занос автомобіля «ВМW» розпочався після зіткнення транспортних засобів не позбавлені технічного сенсу.
Точну причину настання заносу автомобіля «ВМW» на даному етапі експертним шляхом встановити не надається можливим, але найімовірнішою причиною настання його заносу, могли стати, або різкий поворот керма водієм автомобіля «ВМW» при дотичному зіткненні з автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 в процесі його обгону, або в наслідок впливу діючих ударних навантажень при зіткненні вказаних транспортних засобів.
Зміну дорожньої обстановки - зміну напрямку руху автомобілем, під керуванням водія ОСОБА_9 , вліво, до смуги руху автомобіля «ВМW», водій ОСОБА_11 повинен був оцінити, як небезпеку для руху, та негайно вжити заходів щодо зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до зупинки.
Перед зміною напрямку руху, водій ОСОБА_9 повинен був впевнитися, що здійсненням маневру, він не створить небезпеки, або перешкоди для руху іншим його учасникам. Дії водія перед здійсненням маневру передбачені вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Водій ОСОБА_9 застосувавши маневр відвороту ліворуч, створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_11 , так як останній, був змушений застосувати екстрене гальмування.
Оскільки водій ОСОБА_9 застосованим маневром створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_11 то слід дійти висновку про те, що дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і обумовили настання зіткнення з зазначеним автомобілем.
Згідно висновку експерта №58/27/29-277 від 20.09.2013р., в діях водія ОСОБА_9 по керуванню автомобілем «Range Rover» р.н. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається. Між порушенням водієм ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 10.1Правил дорожнього руху України та наслідками які наступили - смертю потерпілого ОСОБА_11 , є прямий причинний зв`язок.
З висновку авто технічної експертизи № 58/27/29-277 від 20.09.2013 року (а.с.103-107 т.1), вбачається, що при вказаних механізмах процесу зближення транспортних засобів могли виникнути пошкодження задньої лівої бічної частини кузова автомобіля «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , які утворились внаслідок деформуючого зусилля встановленого при проведені транспортно-трасологічної експертизи. При заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_9 по керуванню автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Праві дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається.
Відповідно до висновку авто технічної експертизи № 58/27/29-355; 356 від 19.11.2013 року (а.с.99-102 т.1), водій ОСОБА_9 , рухаючись на автомобілі повинен був стежити за дорожньою обстановкою в напрямку руху керованого транспортного засобу та відповідно реагувати на її зміну.
В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_15 , який проводив два експертних дослідження 20 вересня та 19 листопада 2013 року, та пояснив суду, що якби ОСОБА_9 не здійснив поворот керма ліворуч, то зіткнення з автомобілем ОСОБА_11 не сталося.
Крім того, судом першої інстанції не досліджено в судовому засіданні та не зазначено у вироку висновок експерта №Д1/09/13 від 02.09.2013 року за визначенням матеріального збитку, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «BMW» 523і, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , складає 76650, 00 грн. Сума матеріального збитку, нанесеного власникові пошкодженого автомобіля складає 76650, 00 грн.
Також під час судового розгляду судом було допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які під час розгляду даного провадження давали чіткі та послідовні покази та пояснювали, що зміну напрямку руху автомобілю «Range Rover», р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 вони розцінили як перешкоду для обгону вказаного автомобілю автомобілем «БМВ» під керуванням ОСОБА_11 . Пояснювали, що водій ОСОБА_9 здійснив різкий відворот руля вліво, яким перешкодив обгону автомобілем «БМВ» в результаті цього відвороту зачепив лівою задньою частиною автомобіль «БМВ». Вказані пояснення свідків ґрунтувалися на обставинах події, за якими вони мали об`єктивну змогу спостерігати під час керування належними їм автомобілями, оскільки кожен зі свідків знаходився за кермом керованого ними авто та спостерігав за дорожньою обстановкою. Жодного спростування зазначених показань свідків судом не наведено. Згідно пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , саме автомобіль «Range Rover», р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 підрізав, тобто здійснив різкий відворот руля вліво, автомобіль «БМВ», а тому і сталося зіткнення. Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні неодноразово наголошував, що бачив, як автомобіль «Range Rover», р/н НОМЕР_1 , змінював траєкторію руху та перешкоджав обгону, наполягав щоб його не плутали у показах та не перекручували їх. Свідок ОСОБА_12 надавав суду аналогічні пояснення та категорично настоював на них. Отже, колегії суддів не зрозуміло, з яких підстав суд не дав оцінку показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 саме з приводу зміни напрямку руху автомобіля обвинуваченого та створення перешкоди автомобілем «Range Rover», р/н НОМЕР_1 для водія автомобіля «БМВ», а також швидкість руху, на яку в судовому засіданні вказували свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_12 .
Так, свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що в кінці квітня 2013 року він повертався додому на машині Рейнджровер реєстраційний номер 19 19 , їхав в районі дробувальної фабрики №3 де і трапилося ДТП. Був вечір але було світло на вулиці. Коли їхав то на зустрічній полосі бачив два автомобілі які їхали трошки швидше чим поточні машини. Автомобіль БМВ сірого кольору почав обганяти машину чорного кольору Рейнджровер. В той момент автомобіль Рейнджровер, мабуть не захотів пропустити машину БМВ і зробив різко рух автомобіля вліво і знову назад, чим зачепив машину БМВ і від цього вона вилетіла на зустрічну смугу. Погодні умови були сприятливі, дорого суха, світило сонечко. Після зіткнення автомобіль БМВ почало заносити на зустрічну полосу і вивернуло пасажирською стороною на дорожню полосу по якій він їхав. Машина Рейнджровер доторкнувся до крила машини БМВ та витиснув на іншу полосу дороги.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав пояснення, що три роки потому восени приблизно о 18.00 годині він їхав на автомобілі марки Опель, швидкість була 60 км/год, у сторону Тернів і по переду в 100 метрах від нього їхав позашляховик на зустріч їхав інший позашляховик чорного кольору і побачив як машина марки БМВ на пристойній швидкості обганяв позашляховик, який рухався йому на зустріч. Коли машина БМВ пішла на обгін, позашляховик різко змінив рух ліворуч в іншу полосу руху, а потім знову вернувся на ту дорожню полосу на якій їхав, таким чином цей позашляховик витиснув машину БМВ на зустрічну полосу і сталося зіткнення. В цей час погодні умови були сприятливі, було сухо та світло на дорозі, швидкість машини БМВ була кілометрів 90-100 за годину. Контакт зіткнення між автомобілями було помітно, позашляховик зіткнувся з задньою лівою частиною з машиною БМВ правою передньою частиною. Після чого автомобіль БМВ розвернуло та викинуло на зустрічну полосу де інший позашляховик врізається в машину БМВ.
Вказані свідки є сторонніми особами, які протягом досудового розслідування та судового розгляду давали чіткі та послідовні покази, не змінюючи їх, які грунтувалися на обставинах події, за якими вони мали змогу безпосередньо спостерігати під час керування належними їм автомобілями, оскільки кожен зі свідків знаходився за кермом керованого ними авто та спостерігав за дорожньою обстановкою.
Обвинувачений ОСОБА_9 , будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у скоєному не визнав та зазначив, що 29.04.2013 року він керував технічно справним автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Каширська зі сторони вул. Сірка в напрямку вул. Краснознаменна в м.Кривому Розі, із швидкість 60 км/год, на відстані 2,5 метрів від бордюрного каменю. Назустріч рухався автомобіль марки «Range Rover. В дзеркало заднього виду побачив, що за ним рухається автомобіль «ВМW», під керуванням водія ОСОБА_11 , який наближувався. Почув звук схожий на чіркання, автомобіль качнуло, проїхавши декілька метрів, вирішив зупинитися та подивитися на своє авто. Коли зупинив автомобіль, побачив, що «ВМW» на зустрічній смузі зіткнулося із Range Rover.
В даному випадку покази обвинуваченого не узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, такими як висновки експертиз, зроблені за механізмами ДТП, про які вказують свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час проведення слідчих експериментів, показами даних свідків, наданих під час судового засідання, а також поясненнями допитаних судом експертів.
Таким чином, внаслідок допущеної судом першої інстанції неповноти судового розгляду поза увагою суду залишились наявні протиріччя у поясненнях обвинуваченого, свідків-очевидців злочину з цього приводу, у експертизах та поясненнях експертів щодо їх проведення, що в даному випадку може мати вирішальне значення у встановленні винності або невинуватості ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Крім того, судом першої інстанції не дотримано вимог ч.3 ст.415 КПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Так, в ухвалі колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року зазначено, що при ухвалені виправдувального вироку суд першої інстанції порушив вимоги ст.411 КПК України, оскільки, у рішенні конкретно не зазначив, чому як на його думку, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, взяв до уваги одні докази і відкинув інші, судом першої інстанції докази оцінювалися не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а відокремлене один від одного, внаслідок чого суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, який не відповідає фактичним обставинам справи. Отже, надаючи перевагу одним доказам і не аналізуючи інші у їх сукупності, порушив вимоги закону щодо необхідності всебічного, повного, і неупередженого розгляду всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, оскільки у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали; дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію); тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку, чого не було зроблено судом першої інстанції.
Таким чином, вказівки суду апеляційної інстанції щодо перевірки усіх доказів сторони обвинувачення окремо і всіх доказів в їх сукупності залишились поза увагою суду першої інстанції. Всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства, суд, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_9 , поклав в основу свого рішення висновки, що не ґрунтуються на достовірних доказах, досліджених безпосередньо під час судового розгляду, тобто його висновки про невинуватість останнього не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які могли істотно вплинути на його висновки, та не надав їм належної оцінки, що при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, не зазначив та не навів мотивів, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Отже, висновки суду першої інстанції через їх суперечливість та не підтвердження доказами, дослідженими під час судового розгляду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості виправдання ОСОБА_9 , не зазначив у вироку конкретних підстав, через які аргументи сторони обвинувачення визнав необґрунтованими, чим допустив неповноту судового розгляду, яка в свою чергу призвела до неправильних висновків суду, які не відповідають фактичним обставинам справи, покладених в основу виправдувального вироку.
Колегія суддів в даному випадку дійшла висновку, що вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.
Без усунення протиріч в цій частині в наданих доказах у їх сукупності апеляційний розгляд є неповним, тому колегія суддів вважає, що, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 412 КПК України порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положеньст.404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів позбавлена також і можливості винесення кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п.19) ч.1 ст.7, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Згідно норм ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення того ж Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 того ж Кодексу.
Так, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги ті обставини, що нормами чинного КПК України з одного боку чітко визначено повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить проведення процесуальних дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91, ч. 2 ст. 347 КПК України, а з іншого боку істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не входять в перелік підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, визначений нормами ст. 415 КПК України.
За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду, керуючись загальними засадами кримінального провадження, передбаченими п.п. 1, 15, 16, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, а саме: верховенство права; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність, доходить висновку про те, що вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вказаному злочині, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначення покарання, тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст.ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої, які залишилися не вирішеними під час судового розгляду, оскільки це певною мірою може вплинути на об`єктивність та неупередженість встановлення фактичних обставин подій та питання винності чи навпаки невинуватості ОСОБА_9 і в залежності від цього постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають задоволенню, судове рішення скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий судовий розгляд.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4