УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 26.11.2018 року, в порядку ст. 303, 304 КПК України,

в с т а н о в и в :

10.12.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, яку мотивував тим, що у провадженні слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0003688 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. 26.11.2018 постановою слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_4 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003688 від 07.09.2018. Дану постанову особа, яка подала скаргу вважає незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.

На думку ОСОБА_3 , вищевказана відмова є формальною, оскільки вона ґрунтується лише на тому, що злочин, передбачений ст. 384 КК України є злочином проти правосуддя. Однак, органами досудового розслідування не було враховано того, що внаслідок протиправної діяльності начальника ВОБСМЕ ОСОБА_5 , особі, яка подала скаргу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки у відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, стояти на сторожі законності.

Крім того, в даному випадку законні права ОСОБА_3 не були реалізовані, норми закону не виконані, у зв`язку з чим останній почав хвилюватися, не став відчувати захисту від органів місцевого самоврядування, до яких відносяться; перестав займатися активною громадською діяльністю, хоча до того часу займав активну громадську позицію.

Також, внаслідок цього ОСОБА_3 був змушений витрачати свій особистий час та кошти на пошуки справедливості, відвідувати органи влади, органи місцевого самоврядування, а також суд. У зв`язку з вчиненням вищевказаних дій, ним затрачено немалі кошти на послуги адвокатів, матеріальні витрати на відвідування правоохоронних органів та судів. На підставі викладеного просить скаргу задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, судовий розгляд здійснювався за фіксації процесу технічними засобами.

Вислухавши думку особи, яка подала скаргу та слідчого, дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні СВ ВВП ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали досудового розслідування відомості про, які внесенні до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0003688 від 07.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України з приводу того, що ОСОБА_3 повідомив про те, що експертом Вінницького обласного бюро СМЕ надано органу, що здійснює досудове розслідування завідомо неправдивий висновок експерта.

16.10.2018 ОСОБА_3 звернувся до слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 із заявою в якій просив визнати його в кримінальному провадженні № 0003688 потерпілою особою.

26.11.2018 постановою слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_4 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003688 від 07.09.2018.

На думку суду, висновок слідчого, викладений в оскаржуваній постанові, про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілою стороною в кримінальному провадженні № 0003688 відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на положеннях ст. 55 КПК України, ст. 384 КК України з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частиною 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить мотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 384 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України, є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі.

Склад завідомо неправдивого показання свідка чи потерпілого, неправдивого висновку експерта, а також неправильного перекладу, зробленого перекладачем є формальним, а тому злочин вважається закінченим з моменту отримання особою, що здійснює дізнання, досудове слідство, прокурором або судом таких показів, висновку або перекладу.

Таким чином ст. 384 КК України містить формальний склад злочину.

Злочини з формальним складом це такі злочини для наявності об`єктивної сторони яких закон вимагає встановлення лише діяння (дії або бездіяльності). Наслідки цих злочинів хоча і можуть іноді наставати, але перебувають за межами складу злочину. Вони не включаються до об`єктивної сторони складу як обов`язкова ознака і їх встановлення на кваліфікацію злочину не впливає.

Наведене свідчить про те, склад злочину передбачений ст. 384 КК України не передбачає автоматичне спричинення будь-якої шкоди фізичній особі. Крім того, як було з`ясовано в судому засіданні, в розумінні особи, яка подала скаргу заподіяна йому шкода є кошти витрачені ним на отримання правової допомоги адвоката та витрат на проїзд.

Однак, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 мав можливість звернутись до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області та отримати дану допомогу безоплатно. Що стосується коштів затрачених на проїзд, дані витрати не підтверджується жодними платіжними квитанціями. Крім того, державне мито за подачу скарг до суду та органів досудового розслідування, державою не встановлено.

Також, суд звертає увагу на те, що станом на час розгляду скарги не прийнято жодного рішення, яке б свідчило про те, що висновок КУ «Вінницького обласного управління бюро судово-медичної експертизи» №26-к від 24.04.2018 року є завідомо неправдивим. Крім того, ОСОБА_3 мав можливість в межах кримінального провадження в якому проводилась дана експертиза, у разі з незгодою із висновком експерта звернутися до органів досудового розслідування із клопотанням про призначення повторної експертизи.
На думку суду, факти звернення ОСОБА_3 до суду є виключно способом реалізації його конституційних прав, і витрати заявника пов`язані з реалізацією цього права, на даній стадії кримінального судочинства, не можуть розглядатися як матеріальна шкода в розумінні положень ст. 55 КПК України.
Відповідно до ст. 307 ч. 2 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки вищевказана постанова є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303, 307 КПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 26.11.2018 року, в порядку ст. 303, 304 КПК України - відмовити.
Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя