Справа № 447/440/13-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11/811/18/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю потерпілого ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію ОСОБА_5 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року (постановленого в порядку ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року) засуджені:

ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України на сім років позбавлення волі; за ч.1 ст. 122 КК України на два роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 355 КК України на чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 355 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності;

ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України на два роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 121 КК України виправдано. На підставі ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності;

ОСОБА_9 за ч.2 ст. 355 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст. 74 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 задоволено частково.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року (винесеної в порядку ст.ст. 362, 363, 366, 377 КПК України 1960 року) вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди змінено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 155390 грн. відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. У решті вирок залишено без змін.

02 грудня 2016 року ОСОБА_12 в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із заявою про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду в частині повернення майна.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року заяву ОСОБА_12 задоволено та повернуто ОСОБА_12 вилучене в процесі обшуку майно: золотий ланцюжок, який переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Миколаївського ВП ГУ НП України у Львівській області.

В апеляції потерпілий ОСОБА_5 просить постановити ухвалу, якою постанову суду скасувати та звернути арештоване майно ОСОБА_7 на його користь. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вважає постанову незаконною, несправедливою, упередженою. Суд неправильно кваліфікує суть вилученого майна, вказує на те, що на майно накладено тимчасовий арешт, як речовий доказ. Арешт накладений на майно ОСОБА_7 для подальшої компенсації позовних вимог. Суд вказує на те, що у вироку не прийнято рішення щодо вилученого майна у ОСОБА_7 . Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області під головуванням судді ОСОБА_13 , а також вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 28.08.2014 арештоване майно ОСОБА_7 суди звертали в користь потерпілих на погашення заборгованості по цивільних позовах. Суд в процесі розгляду кримінального провадження відхилив заяву ОСОБА_7 про повернення йому ланцюжка, а постановою від 16.12.2016 задоволено заяву, що вказує на суперечність висновків суду. Клопотання про повернення цього ланцюжка ОСОБА_7 подавав під час розгляду кримінального провадження під головуванням судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_14 (вирок суду 28.08.2014), а також на розгляд апеляційного суду Львівської області 25.11.2014. Обидва суди також відхилили ці заяви. В матеріалах кримінальної справи відсутня постанова про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляції, виступ прокурора про скасування судового рішення та повернення справи на новий судовий розгляд, обговоривши наведені в апеляції доводи й перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задоволити частково з таких підстав.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення кримінально-процесуального закону, що відповідно до п.1, п.3 ч.1 ст. 367 КК України 1960 року є підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

За змістом ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року при вирішенні питань, зв`язаних з виконанням вироку, потерпілий має право брати участь у судовому розгляді. При вирішенні судом питань, зв`язаних з виконанням вироку, ведеться протокол судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_5 про час розгляду судового засідання судом першої інстанції не був повідомлений і участі у судовому розгляді не брав.

При вирішенні судом питання, зв`язаного з виконанням вироку, не вівся протокол судового засідання.

Згідно з долученою до апеляції ОСОБА_5 копією постанови про здачу на зберігання ювелірних виробів, на які накладено арешт, старшого слідчого СВ Миколаїського РВ ГУ МВСУ ОСОБА_15 від 24 грудня 2009 року, винесеної в порядку ст. 130 КПК України 1960 року, під час затримання ОСОБА_7 у нього вилучено нашийний ланцюжок із золота проби 585 масою 124,62 грами та медальйон із золота проби 585 масою 31,90 грами, загальна маса двох виробів складає 156,52 грами (підтверджено актом пробірної експертизи №13 від 22.09.2009). Ці ювелірні вироби були здані на зберігання у фінчастину Миколаївського РВ ГУМВСУ у Львівській області.

З оскаржуваної постанови слідує, що під час розгляду заяви ОСОБА_12 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку суду в частині повернення майна, судом не досліджувалися матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині вирішення долі золотого ланцюжка, який переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Миколаївського ВП ГУ НП України у Львівській області, в тому числі постанова слідчого СВ Миколаївського РВ ГУ МВСУ ОСОБА_15 від 24 грудня 2009 року досліджена не була й залишена поза увагою суду.

Крім цього судом першої інстанції не перевірено, чи володіє ОСОБА_12 правом власності на майно (золотий ланцюжок, вилучений під час затримання у ОСОБА_7 ) і якими доказами це підтверджується.

Неповнота судового розгляду та істотне порушення кримінально-процесуального закону призвело до необґрунтованості прийнятого рішення про повернення ОСОБА_12 речового доказу - золотого ланцюжка.

З огляду на викладене постанова суду від 16 грудня 2016 року підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_12 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 23 червня 2016 року поверненню на новий судовий розгляд.

При розгляді заяви суд першої інстанції повинен з суворим дотриманням усіх вимог кримінально-процесуального закону повно та всебічно дослідити обставини справи та постановити в справі законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 374, 377 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію ОСОБА_5 задоволити частково.
Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року про повернення ОСОБА_12 золотого ланцюжка, який переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Миколаївського ВП ГУ НП України у Львівській області, скасувати.

Заяву ОСОБА_12 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 23 червня 2016 року, повернути до Миколаївського районного суду Львівської області на новий судовий розгляд.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4