У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2016 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 2 ст. 53, ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 38250 грн.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнив, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2016 року скасував, а матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 направив до Генеральної прокуратури України для продовження досудового розслідування.
15 березня 2017 року прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 11 жовтня 2018 року вказану заяву прокурора залишив без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін.
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу про скасування ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2018 року і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені апеляційним судом. Вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно послався на неможливість визнання нововиявленими обставинами висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2016 року у кримінальних провадженнях №523/20820/14-к та №522/25223/14-к.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Апеляційний суд, розглянувши заяву прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року, врахував практику Європейського суду з прав людини, зокрема, послався на рішення по справі «Желтяков проти України», де Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»). Аналогічна думка Європейського суду з прав людини щодо нового розгляду справи у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження викладена в рішенні від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2.
Таким чином, апеляційний суд при вирішенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ретельно перевірив суттєвість та значущість наведених заявником фактів.
Крім того, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, в своїй заяві прокурор як на нововиявлені обставини послався на постанови Верховного Суду України від 15 грудня 2016 року у кримінальних провадженнях за №523/20820/14-к та №522/25223/14-к.

В пункті 4 частини 2 ст. 459 КПК України зазначено, що нововиявленими обставинами визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвала Апеляційного суду Одеської області була постановлена 10 листопада 2016 року і на момент її ухвалення не існувало вищезазначених постанов Верховного Суду України від 15 грудня 2016 року, тому посилання прокурора на дані постанови, як на нововиявлені обставини, суперечать приписам п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд, дійшовправильного висновку про те, що зазначені процесуальні рішення не є обставинами, що вже існували на момент набрання законної сили судовим рішенням, але не були відомі суду, хоча, якщо б були відомі, то могли суттєво вплинути на хід судового розгляду та на зміст судового рішення, що було винесене, тобто не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459 КПК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для перегляду ухвали Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року за нововиявленими обставинами.

Крім того, суд апеляційної інстанції проаналізувавши доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, зазначив, що в заяві прокурор не навів обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, які не були відомі суду на час судового розгляду і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність ухвали апеляційного суду, а фактично ставив питання щодо обов`язковості врахування апеляційним судом висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, що також не відповідає суті нововиявлених обставин, що зазначені в частині 2 ст. 459 КПК України.
Інших нововиявлених обставин, які відповідали б приписам ст. 459 КПК Україниапеляційним судом не було встановлено.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2018 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3