Номер провадження: 11-кп/813/263/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2018 року, у кримінальному провадженні №0000026, внесеному до ЄРДР 16.01.2017 року, стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Оскарженим вироком ОСОБА_9 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання у виді штрафу.

Призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз, а саме:

- судової автотехнічної експертизи № 17-242 від 20.03.2017 р. 792 грн.;

- судової автотехнічної експертизи № 17-243 від 20.03.2017 р. 792 грн.;

- судової комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №7-235 від 20.03.2017р. - 1733,20 грн.;

- судової автотехнічної експертизи № 5010 від 19.04.2017 р. - 792 грн.;

Стягнуто з ОСОБА_9 :

- на користь потерпілого ОСОБА_7 витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження №009/17 від 15.02.2017р. - 1800 гривень.

- на користь потерпілої ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди 8000 грн.

- на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 8000 грн.

- на користь цивільного позивача ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім»:

- на відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_13 46874грн, яка входить в суму страхового відшкодування згідно страхового полісу № АК (2192030, виданий ПрАТ «Київський страховий дім» 22.11.2016р.

- на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 4636, 30 гривень.

- на користь потерпілої ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди 3935,96 гривень.

- на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності в наслідок ДТП, в період з 16.01.2017р. по 03.09.2017р. - 5161, 73 гривні.

- на користь потерпілої ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди 196,80 грн.

- на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 231,84 грн.

Відповідно до оскарженого вироку, 16.01.2017р. о 08 годині, ОСОБА_9 керуючи технічно справним автомобілем «TOYOTA AVENSIS», р/н « НОМЕР_1 », рухався в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, слизькому через ожеледь дорожньому покриттю вулиці Водопровідна, з боку вул. Високий провулок у напрямку вулиці Транспортна в місті Одеса, у лівій смузі свого напрямку руху зі швидкістю близько 50-55 км/год. Наближаючись до заокруглення дороги ліворуч, на рівній ділянці, напроти будинку № 22 по вулиці Водопровідна в Приморському районі м. Одеси водій ОСОБА_9 не впорався з керуванням і допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на зустрічну смугу проїзної частини, де сталося зіткнення керованого ним автомобіля «TOYOTA AVENSIS», р/н « НОМЕР_1 » з лівою передньою частиною автомобіля «ВАЗ-210994», р/н « НОМЕР_2 » під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку, зі швидкістю близько 30-40 км/год, у правій смузі свого напрямку руху, після чого автомобіль «ВАЗ-210994» рухаючись у некерованому стані допустив наїзд на автомобіль «Лексус RX- 350», р/н « НОМЕР_3 » під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався по вулиці Басейна та зупинився перед виїздом на проїзну частину вулиці Водопровідна. Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля «ВАЗ-210994», р/н « НОМЕР_4 ОСОБА_11 , спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Водієві автомобіля «ВАЗ-210994», р/н « НОМЕР_2 » ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На зазначений вирок обвинуваченим ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій обвинувачений не оспорює висновок суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, однак стверджує, що призначене йому додаткове покарання, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, є надмірно суворим.

Зокрема обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції, призначаючи додаткове покарання, не взяв до уваги:

- обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину;

- що на його повному утриманні перебуває дружина та троє малолітніх дітей;

- що керування автомобілем є єдиним його джерелом доходу для утримання сім`ї, відшкодування шкоди потерпілим та сплати витрат державі в особі Одеського науково-дослідний інститут судових експертиз, на залучення експертів.

Крім того, обвинувачений зазначає те, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим в частині вирішення цивільних позовів. Потерпілими та цивільним позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували їх позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи наведене, обвинувачений просить скасувати оскаржений вирок в частині призначення додаткового покарання та стягнення моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_12 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор, потерпілі, представник потерпілого заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого, просили апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню а вирок суду першої інстанції зміні, з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи ті обставини, що в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються встановлені судом фактичні обставини вчинення злочинів, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у встановленому судом першої інстанції обсязі, а також враховуючи відсутність підстав для зміни або скасування вироку в частині, яка не оспорюється в апеляційній скарзі, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо невідповідності розміру відшкодування моральної шкоди визначеного судом, оскільки потерпілими не було надано доказів, які б підтверджували їх позовні вимоги в частині моральної шкоди, апеляційний суд вважає їх не обгрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З вироку суду вбачається, що при визначенні розміру моральної шкоди яка була стягнута з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_12 , суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», врахував характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілих, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням того, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_9 потерпілі перенесли фізичний біль, через отримані фізичні травми, проведені операції, тривале лікування, душевні переживання, пов`язані з проведеним лікуванням, що внесло в їх життя негативні зміни, порушило їх нормальні життєві відносини, стягнув з ОСОБА_9 на користь потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_7 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із ступеню тяжкості зазначених тілесних ушкоджень та їх характеру, обставин, при яких вони були заподіяні, відчуття болю та приниження, яке відчули потерпілі, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції є співмірним наслідкам вчиненого злочину, і тим моральним стражданням, які перенесли потерпілі.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не врахувавши всі пом`якшуючі покарання обставини, призначив йому занадто суворе додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Апеляційним судом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції керувався положеннями ст.65 КК України, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та визнав свою вину у вчиненому злочині.
Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість призначення йому менш суворого виду та розміру покарання, призначивши найменш суворе покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, що, на думку суду першої інстанції, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для зміни або скасування вироку в цій частині.

Згідно з положеннями ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При цьому, в ході судового розгляду апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції застосував до обвинуваченого Закон України «Про амністію в 2016 році», звільнивши ОСОБА_9 від відбування основного покарання.

Між тим, в резолютивній частині вироку - в абзаці 4 суд першої інстанції зазначив, що «призначене ОСОБА_9 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк залишити без змін».

На думку апеляційного суду така вказівка суду першої інстанції є зайвою, оскільки на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році», обвинувачений звільнений від відбування лише основного покарання, а покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є додатковим покаранням, від якого обвинувачений не звільнений.

Викладені обставини свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку, відповідно до положень п.4) ч.1 ст.409, ст.413 КПК України, з виключенням з резолютивної частини оскарженого вироку вказівки суду: «призначене ОСОБА_9 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк залишити без змін».

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2018 року, у кримінальному провадженні №0000026, внесеному до ЄРДР 16.01.2017 року, стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, в порядку ст.404 КПК України, змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац 4 в якому зазначено: «призначене ОСОБА_9 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк залишити без змін».

В решті зазначений вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2