Справа № 732/1521/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/422/19
Категорія - ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000209 від 27 червня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2019 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, неодружено, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого Городнянським районним судом Чернігівської області:

1) 18 лютого 2010 року за ч. 2 ст. 185, ст. 263, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі;

2) 25 січня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

17 жовтня 2014 року постановою Городнянського районного суду Чернігівської області іспитовий строк скасований, а засуджений ОСОБА_6 був направлений у місця позбавлення волі для відбуття призначеного покарання.

04 жовтня 2017 року звільнений з місць позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Чернігівського обласного бюджету 13 690, 59 гривень витрат понесених на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Судом визнано доведеним, що 27 червня 2018 року, у період часу з 15 по 16 годину, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, у будинку ОСОБА_9 , розташованому по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті, завдав не менше двох ударів обухом сокири по голові ОСОБА_9 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку важкого ступеня, пневмоцефалією, множинними рубано-забійними ранами волосистої ділянки голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, проте смерть потерпілого не настала, через те, що він був виявлений сусідкою ОСОБА_10 та доставлений до лікувального закладу, де йому було надано медичну допомогу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити. Перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 121 КК України та знизити покарання до 5 років позбавлення волі, мотивуючи тим, що він не мав умислу на вбивство потерпілого, не бажав настання тяжких наслідків.

Через те, що потерпілий ОСОБА_9 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, переплутав його з ОСОБА_11 , виникла сварка. Оскільки він також перебував у стані алкогольного сп`яніння, то не зрозумів що відбувається та лише захищався від нападу потерпілого, а тому його дії як замах на навмисне вбивство розцінені невірно та призначене надміру суворе покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили про перекваліфікацію дій та пом`якшення покарання, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує факту нанесення потерпілому ОСОБА_9 двох чи трьох ударів сокирою по голові. При цьому, не зміг точно сказати якою саме частиною сокири наносив удари, чи обухом чи лезом сокири, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 57 від 15.08.2018 року, у ОСОБА_9 була виявлена відкрита черепно-мозкова травма, що включає переломи кісток склепіння черепа, забій головного мозку важкого ступеня, пневмоцефалію, множинні рубано-забійні рани волосистої ділянки голови, які могли утворитись від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, за механізмом не менше двох ударів, та відповідає можливості утворення при нанесенні ряду ударів сокирою по голові, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Захисна версія обвинуваченого про напад з боку потерпілого і що сокиру він вхопив, так як вона знаходилась у кухні будинку, спростовується відсутністю на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та поясненнями самого потерпілого про те, що сокира завжди зберігалась у нього в сараї, а не на кухні.

Після завданих ударів сокирою, потерпілий упав та лежав в крові біля груби власного будинку, тоді як обвинувачений став виносити речі потерпілого з будинку і тільки після появи ОСОБА_10 почав удавати, що він не причетний до завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , по приїзду швидкої медичної допомоги допомагав потерпілого занести в автомобіль.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Застосування знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень такого як сокира, завдання декількох ударів обухом сокири в життєве-важливий орган -голову, припинення завдання ударів після того як потерпілий упав та лежав у калюжі крові, свідчать про наявність прямого умислу на вбивство та бажання заподіяти потерпілому ОСОБА_9 смерть, яка не настала завдяки втручанню свідка ОСОБА_10 .

Бажаючи приховати, вчинений злочин обвинувачений ОСОБА_6 зібрав речі потерпілого, взяв його велосипед та сокиру і викинув все в кущах через дорогу. А після приїзду швидкої допомоги, робив вигляд, що не розуміє, що сталося з потерпілим та нібито він не знає, хто спричинив тілесні ушкодження.

За допомогою до свідка ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 звернувся тільки після того, як сховав сліди своєї причетності до злочину, і наступні його дії були спрямовані на відведення від себе підозри.

Якщо відмова від убивства мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК України, як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити.

Завдаючи не менше двох ударів сокирою по голові, обвинувачений ОСОБА_6 діяв з прямим умислом на заподіяння смерті, усвідомлював суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання, а тому його дії правильно розцінені як злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

При обранні міри покарання суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, і з урахуванням зізнання у вчиненні злочину, характеристик винного, призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією статті. Законних підстав для пом`якшення покарання з урахуванням ряду обтяжуючих обставин, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14