УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005358 від 28.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із указаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 25.12.2018 близько 03 години 25 хвилин у ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , які перебували біля будинку АДРЕСА_1 , виник спільний злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, що належить ОСОБА_8 , який в цей же час перебував поряд з вказаним будинком, а саме: грошовими коштами у сумі 1000 гривень та мобільним телефоном марки «Huawei» моделі GT3 в корпусі темно-сірого кольору.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, за вказаних вище обставин, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 одночасно з ОСОБА_5 , підбігли до ОСОБА_8 та несподівано для останнього, ОСОБА_7 наніс кулаком своєї правої руки один удар в область живота, два удари у область обличчя, внаслідок отриманих ударів ОСОБА_8 втратив рівновагу, після чого ОСОБА_5 продовжив наносити потерпілому правою ногою один удар у область живота та два удари у область голови, заподіявши останньому тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В подальшому, подолавши таким чином волю ОСОБА_8 до опору та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 , застосовуючи фізичну силу, з правого карману джинсів потерпілого ОСОБА_8 відкрито викрали грошові кошти у сумі 1000 гривень та мобільним телефоном марки «Huawei» моделі GT3, імеі1 НОМЕР_1 , імеі2 НОМЕР_2 , в корпусі темно-сірого кольору, вартістю 5 000 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора «Лайф» з номером телефону НОМЕР_3 , яка для потерпілого матеріальної цінності не становить.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишили, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 6000 гривень 00 копійки.

25.12.2018 року по даному факту в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0005358 та розпочато досудове розслідування за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

29.12.2018 ОСОБА_5 оголошено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню інших чином.

Вказані ризики підтверджуються тим, що в ході досудового розслідування обґрунтовано встановлено причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, санкція статті за вчинення якого передбачає міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна. ОСОБА_5 будучи раніше притягненим до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин. Також крім цього враховуючи те, що є наявні ризики, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім того, ОСОБА_5 за віком не є особою похилого віку та за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, не навчається, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, а тому здобути кошти на прожиття окрім злочинним способом не може.

За вказаних обставин в органу досудового розслідування достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 знаходячись на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не явки чи не своєчасної явки для проведення слідчих (розшукових) дій або іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, неможливо застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Даний вид запобіжного заходу обирається до ОСОБА_5 виходячи не з каральних міркувань, а лише з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання, обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків та обґрунтованої підозри вчиненого кримінального правопорушення підозрюваним та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний в судовому засіданні просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, вказав що має постійне місце проживання, проживає разом з батьками, неофіційно працює, кається у скоєному, зобов`язався виконувати покладені на нього обов`язки.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби або особисте зобов`язання, вважає клопотання не обґрунтованим, оскільки органами досудового розслідування не доведені ризики визначенні ст. 177 КПК України, а саме впливати на свідків, оскільки пояснення свідків відібрані та зафіксовані, органом досудового розслідування також не надано доказів судимості підозрюваного, підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та копії долучених до нього матеріалів, якими слідчий і прокурор обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, у тому числі запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зі змісту ст. 178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у разі не доведення стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що підтверджується зібраними доказами.

Поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, орган досудового розслідування довів, що у кримінальному провадження існують ризики, передбачені п. п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно вливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

В частині 1 ст. 88 КПК України вказано, що докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя зважає на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, враховує тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, має зареєстроване місце проживання, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, недоведеності з приводу раніше судимості підозрюваного.

Зважаючи на викладене, та оскільки прокурором не було доведено, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику можливість впливати на свідків, тому слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем, як встановлено судом, постійного проживання, що є достатнім для запобігання зазначеного ризику.

За положеннями частин 1 та 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця реєстрації та проживання, а саме: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, з моменту фактичного затримання, а саме з 28.12.2018 року.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , протягом строку тримання під домашнім арештом без застосування електронних засобів контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до суду, органу досудового розслідування та прокуратури;

прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, а саме за викликом;

не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду,

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя