КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Київського апеляційного суду:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001447 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Згідно вимог ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо протягом одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні основні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Заявлений по справі позов потерпілої задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова копманія «АХА Страхування» на користь потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 104 914 (сто чотири тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн. 20 коп.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) грн. та на користь держави вартість проведеної по справі автотехнічної експертизи №12-1/1001 від 23 травня 2017 року, в розмірі 1285 (одна тисяча двісті вісімдесят п`ять) грн. 31 коп.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п. 3, 4 ст. 76 КК України. У решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 65 КК України,

безпідставно не призначив ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахувавши в достатній мірі грубий характер допущених обвинуваченим порушень ПДР України, підвищений ступінь тяжкості вчиненого злочину, який пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, внаслідок якого травмовано потерпілу, що призвело до тривалого розладу її здоров`я, значним та чисельним ушкодженням, отриманим внаслідок зіткнення з транспортним засобом під керуванням обвинуваченого.
На думку прокурора, конкретні обставини вчинення даного кримінального правопорушення, за нескладної дорожньої ситуації, свідчать про явну небезпеку, яку несе обвинувачений за кермом транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) не тільки для оточуючих, а і для самого себе. Крім цього, оскаржуваний вирок не містить жодного обґрунтування щодо необхідності збереження права особистого керування обвинуваченим транспортними засобами. Фактично, суд першої інстанції помилково ототожнив необхідність використання транспорту та особистого керування транспортними засобами обвинуваченим.
Обвинувачений ОСОБА_5 подав заперечення на апеляційну скаргузаступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 , зазначивши, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він працює та автомобіль є єдиним джерелом його доходу та засобом для існування.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.
Як установлено судом, 03 квітня 2017 близько 10 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі із наявних умовно двох смуг його напрямку руху по проїзній частині вулиці Кирилівської зі сторони вулиці Нахімова в напрямку вулиці Заводської, що територіально відноситься до Подільського району міста Києва.
Рухаючись у вказаному напрямку, наближався до будівлі №63-Д по вулиці Кирилівській, навпроти якої утворився затор із транспортних засобів. ОСОБА_5 , ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), умисно, виїхав на трамвайну колію зустрічного напрямку та продовжив рух.
В цей час, проїзну частину вулиці Кирилівської навпроти будівлі №63-Д справа наліво відносно руху вищевказаного «Оpеl Аstrа», д.н.з. НОМЕР_1 , в невстановленому для цього місці, перетинав пішохід ОСОБА_11 .
Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 11.9 ПДР України:
1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3(6): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 11.9: забороняється виїжджати на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу.
Порушення вказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_5 виявилися у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Оpеl Аstrа», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в умовно другій (крайній лівій) смузі із наявних умовно двох смуг його напрямку руху по проїзній частині вулиці Кирилівської, зі сторони вулиці Нахімова в напрямку вулиці Заводської в місті Києві. Під час руху виїхав на трамвайні колії зустрічного напрямку, рух по яких заборонено, та навпроти будівлі №63-Д по вулиці Кирилівській в м. Києві скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходили проїзну частину в невстановленому для цього місці, справа наліво відносно руху вказаного автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №755/Е від 22 травня 2017 року, тілесні ушкодження, отримані потерпілою, що входять до комплексу закритої черепно-мозкової травми за ступенем тяжкості оцінюються лише у своїй сукупності, тому вказана закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №12-1/1001 від 23.05.2017 в діях ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам пункту 11.9 ПДР України.
Порушення вимог п. 11.9 ПДР України водієм ОСОБА_5 знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала на адресу апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги без неї та залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами щодо обставин, які не заперечувалися також і обвинуваченим, досліджувалися судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінальногоправопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.
Дії ОСОБА_5 за вказаними ознаками вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, унаслідок м`якості, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який згідно розпорядження Шевченківської РДА №397 від 05 липня 2017 року є помічником ОСОБА_12 , 1941 року народження, яка є його бабусею, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та часткове відшкодування шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і правильно призначив ОСОБА_5 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією вказаної статті.

Врахувавши вказані обставини в сукупності з даними про особу обвинуваченого, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 працює та його робота пов`язана з керуванням транспортними засобами та є єдиним джерелом доходу, відтак єдиним зсобом до існування, суд першої інстанції не призначив обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Висновки суду щодо виду та розміру основного покарання, так і відносно того, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, та звільнення на підставі ст. 75 КК Українивід відбування призначеного основного покарання з випробуванням на думку колегії суддів є правильним.

При призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром воно є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

При цьому судом першої інстанції фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо не призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Санкцією частини ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_5 працює фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_13 », сфера його підприємницької діяльності потребує використання автомобіля у роботі, проживає із бабусею, за якою здійснює догляд, за час керування автомобілем не допускав грубих порушень Правил дорожнього руху, визнав свою вину, та на час апеляційного розгляду повністю відшкодував потерпілій визначену вироком суду суму морального відшкодування, долучивши відповідні квитанції. Окрім того, колегія суддів враховує думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила вирок суду залишити без змін.
Досліджені під час апеляційного розгляду зазначені обставини у їх сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання, та дають колегії суддів підстави для висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування, оскільки мета покарання у такому випадку не буде досягнута.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3