Справа № 481/1200/16-к
Провадж.№ 1-кп/481/52/2019
В И Р О К
Іменем України

11.03.2019 р. Новобузький районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Новий Буг кримінальне провадження № 0000860 від 18.11.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нового Бугу Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньо- спеціальною освітою, не одруженого, працюючого менеджером по збуту ТОВ «Промагротрейд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурори: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_3 ,
його захисник ОСОБА_8 ,
потерпіла ОСОБА_9
її представник ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом встановлено та визнано доведеним, що в ніч з 17.11.2015 року на 18.11.2015 року водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби, з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю приблизно 50 км/год., по мокрій асфальтованій проїжджій частині вул. Софіївській в напрямку до вул. К.Маркса у м. Новий Буг Миколаївської області, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, був не уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, яка склалась, відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну дистанцію та при об`їзді перешкоди не витримав небезпечний інтервал, щоб не створювати небезпеку для дорожнього руху, не обрав швидкість, яка б забезпечувала безпеку дорожнього руху, наближаючись до пішохода ОСОБА_11 , що рухався у попутному напрямку по правому краю проїжджої частини, якого він міг своєчасно виявити попереду себе, в момент виникнення небезпеки для руху, не вжив невідкладних заходів до зменшення швидкості руху автомобіля, аж до повної його зупинки, хоча мав таку технічну можливість, а продовжив рух вперед, в результаті чого, не застосовуючи гальмування, передньою правою бічною частиною свого транспортного засобу допустив наїзд на даного пішохода. Після цього водій ОСОБА_3 в порушення вимог п. 2.10 «а, г, д» Правил дорожнього руху України, не повідомивши про подію дорожньо-транспортної пригоди в орган поліції, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги постраждалому, не викликав швидку допомогу, з місця пригоди зник.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, які полягали в забою головного мозку в поєднанні із здавлюванням головного мозку, субдуральною гематомою та субарахноїдальним крововиливом, помер в Новобузькій ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п.12.3,13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, дії якого знаходяться в причинному зв`язку з подією з технічної точки зору.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково. Не заперечував, що дійсно смерть пішохода ОСОБА_11 настала внаслідок наїзду на нього його автомобілем, але при цьому надав власну оцінку обставинам, що стались та пояснив, що 17.11.2015 року, після лазні, з 19-ї години він разом зі своїми товаришами, ОСОБА_12 , та ще з двома хлопцями відпочивали. Близько 23:45 год. він поїхав на власному автомобілі ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , до кафе-бару «Уют», який знаходиться в м. Новий Буг Миколаївської області, де в його приміщенні спиртних напоїв не вживав, пив лише безалкогольне пиво. В барі до нього підійшли знайомі йому дівчата ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які попросили відвезти їх по домівках, на що він погодився. Разом з цими дівчатами на вказаному автомобілі він розпочав свій рух від бару в бік автовокзалу. Проїхавши автовокзал, він продовжив свій рух по вулиці Софіївській м. Новий Буг в бік Новобузької ЗОШ № 7 зі швидкістю близько 50 км/год. На вулиці йшов дощ, асфальт був мокрий. Під час руху, приблизно за 20 метрів до автомобіля, він помітив попереду на дорозі пішохода чоловічої статі, який рухався в попутному напрямку по правій стороні на відстані близько 1 метру від правого краю узбіччя. Пішохід, йдучи, трохи хитався. На відстані, приблизно за 2-3 метри до автомобіля даний чоловік раптово ступив кілька кроків в бік, в сторону середини проїзної частини дороги, і в цей час, пасажирки, почали кричати, а він, намагаючись об`їхати пішохода, виконав маневр повороту вліво. Не дивлячись на це, відбувся удар передньої правої частини його автомобіля з пішоходом, від чого останнього закинуло на праву частину лобового скла автомобіля, а потім він упав на праве узбіччя дороги. Після дорожньо-транспортної пригоди він зупинив автомобіль і разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підбігли до потерпілого, виявивши, що той був живий. Одна з дівчат впізнала хлопця та повідомила, що це ОСОБА_11 . Будучи у шоковому стані, попросив дівчат викликати швидку допомогу і дочекатися швидкої, а сам від`їхав за греблю, залишивши там автомобіль і повернувся на місце дорожньо-транспортної пригоди. Побачивши, що потерпілого, забирає карета швидкої допомоги, він повернувся до автомобіля, на якому вибив пошкоджене лобове скло і відігнав його за місцем проживання знайомого йому автослюсаря ОСОБА_12 на ремонт. Після цього, він пішов пішки до центру міста Нового Бугу, зупинив попутну вантажівку і поїхав на ній в сторону смт Казанка Миколаївської області. Повернувся додому він наступного дня.
Обвинувачений стверджував, що зіткнення його автомобіля з пішоходом ОСОБА_11 відбулось не в результаті порушення ним Правил дорожнього руху, а в результаті збігу обставин, при яких він не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків, так як не міг їх передбачити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 визнав частково, матеріальні збитки у розмірі 8150 гривень, повністю, які відшкодував під час судового розгляду кримінального провадження. Моральну шкоду визнав у розмірі 80000 гривень. Просив суворо не карати, оскільки належні висновки для себе зробив протягом всього судового розгляду.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, на думку суду його винуватість повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового розгляду.

Так потерпіла ОСОБА_9 суду повідомила, що 17.11.2015 року, біля опівночі їй зателефонував син ОСОБА_11 , який повідомив, що вже повертається з бару, скоро буде вдома, але додому він так і не дійшов. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 гривень підтримала повністю. Також потерпіла повідомила, що матеріальні збитки, які вона понесла у зв`язку зі смертю сина, обвинувачений відшкодував їй повністю. Просила суд призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки та задовольнити заявлені нею позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в повному обсязі з вирахуванням сплаченої їй суми моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що 17.11.2015
року ввечері вона разом зі своєю подругою ОСОБА_13 відпочивали в кафе-барі «Уют», що розташований в м. Новий Буг. Близько 00.00 години 18.11.2015 року вони разом з ОСОБА_13 збирались йти додому, і, виходячи з приміщення даного бару зустріли знайомого ОСОБА_15 , який запропонував підвезти їх додому. Дмитро на той час не перебував у стані алкогольного сп`яніння. До автомобіля червоного кольору ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_3 вона сіла на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_13 - на заднє сидіння авто і вирушили в бік автовокзалу. На вулиці йшов невеликий дощ, дорожнє покриття було мокрим. Проїхавши перехрестя, вони почали рух по вул. Софіївській в сторону Новобузької ЗОШ № 7, зі швидкістю близько 50-60 км/год. На даній вулиці вночі видимість була нормальна (ліхтарі на стовпах вуличного освітлення працювали через один). По дорозі автомобіль двічі трохи заносило. Під час руху по вулиці Софіївській, приблизно за 50 метрів, вона побачила, як на відстані 0,7-1 м від краю правої сторони проїзної частини вулиці рухався пішохід, який дещо «виляв»(хитався) по дорозі. Коли автомобіль наблизився до нього на відстань близько 2-3 метрів, хлопець раптово оступився на півметри в бік середини проїзної частини дороги. Побачивши це, вона закричала ОСОБА_3 «Обережно, людина!». Після чого останній став різко скеровувати автомобіль вліво, щоб об`їхати даного пішохода, але це не дало можливості уникнути зіткнення. Екстрене гальмування, щоб уникнути зіткнення ОСОБА_3 не застосовував, зупинив автомобіль лише після того, як збив пішохода. Після зупинки автомобіля вони всі вийшли з салону і підійшли до пішохода, який лежав головою до узбіччя, обличчям до землі, вони його перевернули і впізнали в ньому знайомого ОСОБА_11 . Разом з ОСОБА_13 стали по черзі викликати швидку допомогу. Увесь цей час ОСОБА_3 стояв у шоковому стані позаду них. Після того як вони викликали «швидку», обвинувачений повідомив, що віджене автомобіль і відразу повернеться, але більше того дня вона його не бачила, лише він щогодини дзвонив і просив нікому не повідомляти про цю подію. Наголосила, що під час слідчого експерименту погодні умови відповідали тим умовам, які існували в день скоєння ДТП.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що 17.11.2015 року ввечері після відпочину в кафе-барі «Уют», що розташований в м. Новий Буг, їй разом з подругою ОСОБА_14 знайомий ОСОБА_3 , який також відпочивав у цьому барі, запропонував підвезти додому. Обвинувачений не був у стані алкогольного сп`яніння, тому він сів за кермо свого автомобіля червоного кольору ВАЗ 2109, вона сіла на заднє сидіння авто, позаду місця водія, а на переднє пасажирське сидіння сіла ОСОБА_14 і вирушили в бік автовокзалу. На вулиці йшов дощ. Проїхавши перехрестя, вони почали рух по вул. Софіївська в бік Новобузької ЗОШ № 7, зі швидкістю приблизно 50-55 км./год. Під час руху автомобіль заносило. Звернувши в цей час увагу на дорогу, вона побачила на відстані 7 метрів попереду автомобіля пішохода, який хитнувся, зробивши крок в бік авто. В цей момент ОСОБА_14 почала кричати ОСОБА_3 , щоб той гальмував, після чого він різко повернув кермо вліво, однак автомобіль, своєю правою передньою частиною збив пішохода. Після цього, ОСОБА_3 зупинив авто, і вони всі вийшли з автомобіля та підійшли до пішохода, який лежав на краю проїзної частини дороги. Перевернувши його на спину вона впізнала в ньому знайомого їм ОСОБА_16 . Вона разом з ОСОБА_14 стали по черзі викликати швидку допомогу, а Проців на автомобілі поїхав. Медичним працівникам вони повідомили, що поверталися пішки з відпочинку і знайшли на дорозі хлопця, якого збив невідомий їм автомобіль. Наступного ранку від обвинуваченого надійшло СМС-повідомлення з проханням допомогти йому і нікому про причетність до ДТП нічого не розповідати, погроз при цьому, останній не висловлював. Вказала, що під час слідчого експерименту погодні умови відповідали тим умовам, які мали місце в ніч з 17 на 18.11.2015 року під час дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що 17.11.2015 року ввечері в період з 17:00 по 23:00 годину він разом зі своїми друзями, серед яких був і ОСОБА_3 , відпочивали у лазні біля бару «Імперія», що на виїзді з міста Нового Бугу. У лазню їх усіх підвозив ОСОБА_3 на своєму червоному автомобілі ВАЗ 2109. Перебуваючи у лазні всі вони, окрім ОСОБА_3 , вживали алкогольні напої. Обвинувачений вживав енергетичний напій. Після відпочинку ОСОБА_3 всіх підвіз до зупинки «Пріма», що по вул. Куйбишева в м. Новому Бузі, а далі всі розійшлись у своїх справах. Цієї ж ночі, біля 01:00 год. ОСОБА_3 приїхав до нього додому і попросив відремонтувати його автомобіль ВАЗ 2109, який був без лобового скла, пояснень з цього приводу ОСОБА_3 не давав. Залишивши автомобіль на території його ( ОСОБА_12 ) домоволодіння, ОСОБА_3 пішов в бік центра м. Нового Бугу. Вранці наступного дня він ( ОСОБА_12 ) відігнав цей автомобіль на СТО, де працював. Біля 11:00 год. йому зателефонував ОСОБА_3 і сказав, що він нічого не робив з автомобілем, пояснив, що на даному авто він збив людину і скоро приїде поліція та огляне автомобіль.

Аналізуючи показання свідків, які були допитані під час судового розгляду, суд приймає їх до уваги, оскільки вони в цілому узгоджуються між собою та іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, а саме протоколами огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколом огляду транспортного засобу, даними протоколів слідчих експериментів, висновками експертиз, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Так, з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.11.2015 року, схеми та фото таблиць до нього вбачається, що оглядом встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди по вулиці Софіївській міста Новий Буг Миколаївської області біля житлового будинку № 15, де було вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_11 (ширина проїзної частини 6.2 м., ширина правого узбіччя складає 0.9 м до якого прилягає насип висотою 0.9 м шириною 1.7 м; ділянка дороги пряма, є підйомом; вид покриття асфальтобетонне (монолітне, поверхня сіро-чорного кольору), слідів гальмування не має( т.1 а.с.86-102).

Вказані у протоколі та додатках до нього відомості підтверджують встановлені судом обставини щодо місця дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу в цілому відповідає як свідченням свідків, допитаних під час судового слідства, даних слідчих експериментів з ними, так і поясненням, наданим самим обвинуваченим.

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 18.11.2015 року вбачається, що прокурором прокуратури Новобузького району Миколаївської області ОСОБА_5 у присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та водія ОСОБА_3 з 18 години 50 хвилин до 19 години 50 хвилин було здійснено огляд легкового автомобіля ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 червоного кольору 1998 року випуску та були встановлені зовнішні пошкодження: відсутність переднього лобового скла, деформація кузова у верхньому правому куті (над рамою лобового скла) на стійці даху у вигляді вм`ятини діаметром 6 см, вм`ятина на правому крилі у верхній частині ( т.1 а.с. 103-111).

Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 162 від 20.11.2015 року, у громадянина ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садна у верхніх відділах правої лопатки зліва та відповідні їм синці в підлеглі м`які тканини; масивний осередковий крововилив в лобово-тім`яної області справа; масивний осередковий крововилив в лівій лобово-скроневій області; субдуральна гематома в правій тьмяно-скроневій області; субарахноїдальний крововилив в правій лобово-тім`яно-скронево-потиличній області; осередковий забій головного мозку в правій лобово- тім`яно-скроневій області. Смерть ОСОБА_11 наступила від забиття головного мозку в поєднанні із здавлюванням головного мозку субдуральною гематомою та субарахноїдальним крововиливом. По критерію небезпеки для життя виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких. Характер всіх тілесних ушкоджень свідчать про те, що вони утворились в результаті впливу яких-небудь тупих твердих предметів (предмета). Ступінь загоєння саден, колір синців, дані медичні документи вказують на те, що тілесні ушкодження утворились приблизно за 2-3 доби до смерті. Тілесні ушкодження, що були виявлені у ОСОБА_11 могли бути заподіяні в строки та при обставинах , викладених в постанові слідчого. Не можливо виключити того, що в момент зіткнення потерпілий був повернутий до транспортного засобу лівою боковою поверхнею тіла і того, що ушкодження або якась їх частина могли утворитись в результаті падіння на дорогу після контакту з авто. По даним історії хвороби смерть ОСОБА_11 наступила 20.11.2015 року о 7 годині 15 хвилин. При судово-токсикологічному дослідженні крові і субдуральної гематоми від трупа ОСОБА_11 етиловий спирт не виявлений (т.1 а.с.110-112).
Отже, експертом було встановлено причину смерті, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у громадянина ОСОБА_11 , що в свою чергу узгоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого та наслідками, які настали.

Згідно висновку експерта № 9-1-72 від 09.03.2016 року, на момент огляду ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування та фари головного світла автомобіля ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , перебувають в працездатному стані та немали технічних несправностей, які могли виникнути до ДТП ( т.1 а.с. 138-142).
Відповідно до висновку експерта № 9-1-71 від 16.03.2016 року, первинний контакт автомобіля ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , з пішоходом відбувся передньою правою бічною частиною транспортного засобу, а саме задньою верхньою частиною переднього правого крила кузова, передньою верхньою частиною передніх дверей, правою стійкою рами вітрового скла, передньою правою кутовою частиною даху кузова (т.1 а.с. 146-151).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_14 проведеного за таких дорожніх умов( похмуро, темний час доби, увімкнене міське електроосвітлення, проїзна частина мокра), остання показала та пояснила наступне: ОСОБА_3 керував автомобілем з правим бічним інтервалом 0,8 м від заднього та переднього правого колеса до правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля; місце наїзду на пішохода відбулося розташоване в межах смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на інтервалі 0,9 м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 9,1 м (за напрямком руху транспортного засобу) до електроопори (розташованого поблизу будинку « ОСОБА_19 »); автомобіль ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50 км/год.; відстань на якій вперше ОСОБА_14 побачила пішохода, який рухався в попутному напрямку в середньому темпі, в світлі фар автомобіля під керуванням ОСОБА_3 становила 57,3 м. ( т.1 а.с. 154-161).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_13 , проведеного за таких дорожніх умов(похмуро, темний час доби, увімкнене міське електроосвітлення, проїзна частина мокра), остання показала та пояснила наступне: ОСОБА_3 керував автомобілем з правим бічним інтервалом 0,7 м від заднього та переднього правого колеса до правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля; місце наїзду на пішохода розташоване в межах смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на інтервалі 0,8 м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 9 м (за напрямком руху транспортного засобу) до електроопори (розташованого поблизу будинку « ОСОБА_19 »); автомобіль «ВАЗ 2109», р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50 км/год. ( т.1 а.с. 162-169).

Згідно протоколу слідчого експерименту від 21.03.2016 року проведеного за участю водія ОСОБА_3 , в присутності його захисника адвоката ОСОБА_8 , понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , здійсненого за таких дорожніх умов(похмуро, темний час доби, увімкнене міське електроосвітлення, проїзна частина мокра), згідно якого останній показав та пояснив, що він керував автомобілем з правим бічним інтервалом 0,7 м від переднього та 0,8 м. від заднього правого колеса до правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля; місце наїзду на пішохода відбулося в межах смуги руху автомобіля під його керуванням на інтервалі 1 м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 2,9 м (за напрямком руху транспортного засобу) до електроопори (розташованого поблизу будинку «Мишеніна І.»); автомобіль ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50 км/год.; темп руху показати не може, оскільки побачив пішохода безпосередньо перед наїздом, але бачив, що пішохід рухається у попутному напрямку. Під час визначення конкретної видимості пішохода на проїзній частині з застосуванням статистичного автомобіля ВАЗ 21099 з увімкненими ближнім світлом фар, підтриманням середніх обертів двигуна, встановлено, що з робочого місця водія повна видимість пішохода настала на відстані 40,3 м. ( т.1 а.с. 170-179).

Зазначені вихідні дані були надані експерту при призначенні судово-автотехнічної експертизи, висновком № 291 від 20.05.2016 року, якої встановлено, що якщо ДТП мало місце в населеному пункті, то водієві автомобіля ВАЗ 2109 при виборі швидкості руху у своїх діях необхідно було керуватись п.12.4 ПДР, а саме: «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється з швидкістю не більше 60 км/год». Оскільки ДТП мало місце в темний час доби, то водієві автомобіля ВАЗ 2109 при виборі швидкості руху необхідно було у своїх діях керуватись вимогами, викладеними в п.12.2 ПДР, а саме «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги». За умов, викладених в постанові про призначення експертизи водієві автомобіля ВАЗ 2109, з об`єктивного виявлення пішохода, рухомого в попутному напрямку біля право краю проїжджої частини у своїх діях необхідно було керуватись вимогами, викладеними в пунктах 13.1, 13.3, 12.3 ПДР, а саме «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу», « Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватись безпечного інтервалу, щоб не створити небезпеки для дорожнього руху». За умов, викладених в постанові про призначення експертизи і показань при слідчому експерименті ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , водій автомобіля ВАЗ 2109 мав технічну можливість провести випередження пішохода з безпечним бічним інтервалом, тобто попередити наїзд на пішохода. За умов, викладених в постанові про призначення експертизи і показань при слідчому експерименті ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , дії водія автомобіля ВАЗ 2109, що не відповідали пунктам п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що наступила ( т.1 а.с. 205-209).

Згідно висновку додаткової судово-автотехнічної експертизи № 17-830 від 12.04.2018 року, що проводилась за клопотанням сторони захисту, свідчення водія автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_3 про напрямок руху пішохода перед ДТП, дані ним під час слідчого експерименту від 21.03.2016 року і судовому засіданні від 22.11.2016 року, відрізняються. Якщо пішохід і автомобіль рухалися до ДТП, як вказано у слідчому експерименті, а потім пішохід змінив напрямок руху і зробив два кроки вліво, то наїзд на пішохода стався би лівіше, що невідповідає даним, отриманим при проведенні транспортно-трасологічної експертизи і тому з технічної точки зору викликають обґрунтовані підстави сумніватися в їх достовірності (т.1 а.с. 233-237).
Під час допиту судового експерта ОСОБА_22 , який склав вищезазначений висновок, останній в судовому засіданні повідомив, що у разі залишення незмінними всіх замірів та обставин, встановлених під час слідчих експериментів за участю ОСОБА_3 добавити до таких даних змінені під час судового розгляду справи останнім дані в частині того, що пішохід рухався не прямо, а змінив свій напрямок руху у бік середини проїзної частини дороги, ступивши 1-2 кроки в напрямку автомобіля, то в такому разі, контакт автомобіля з пішоходом відбувся б лівіше, ніж встановлено на справді, і пошкодження на автомобілі були зовсім інші, ніж вони дійсно наявні.
Таким чином, вказані висновки, у сукупності з іншими доказами в справі, доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, що в свою чергу призвело до наслідків, викладених вище та наявну у нього можливість запобігти їх настанню, шляхом дотримання ним вимог п.п. 12.3,13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України.

Заявлені стороною захисту у судовому засіданні, які відбувались 18.06.2018 року та 26.02.2019 року, клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчі експерименти за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , з метою перевірки їх показань та з урахуванням вихідних даних призначити у справі додаткову судову автотехнічну експертизу було відхилено судом через відсутність належних обґрунтувань та доцільності, виходячи з висновків попередніх експертиз, які показали неспроможність пояснень обвинуваченого про початок руху потерпілого в лівий бік проїзної частини за 2-3 метри до зіткнення з автомобілем.

Аналіз та оцінка приведених належних та допустимих доказів за кримінальним провадженням в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 .
Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .
Таким чином, сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_3 винний у порушенні правил безпеки дорожнього руху як особа, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , і його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає добровільне відшкодування завданого матеріального збитку, оскільки з пояснень обвинуваченого, письмових документів та пояснень потерпілої ОСОБА_9 матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі .
Суд критично оцінює позицію обвинуваченого, що обставини, в яких він опинився є випадком. При цьому суд виходить з того, що випадок - це психічний стан особи, за якого вона не передбачає настання суспільно небезпечних наслідків, не повинна була чи (і) не могла їх передбачити. Випадок виключає вину в поведінці особи. Водночас суд звертає увагу, що дорожньо - транспортна пригода сталася саме внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожного руху щодо обрання безпечної дистанції при об`їзді перешкоди, небезпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеку для дорожнього руху. Керуючи автомобілем, що є джерелом підвищеної небезпеки, завчасно виявивши пішохода, обвинувачений міг і зобов`язаний був передбачити настання суспільно небезпечних наслідків від допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та повинен був як мінімум заздалегідь вжити заходів до припинення порушення правил безпеки руху, що зроблено ним не було. Саме такі умисні дії обвинуваченого, в момент виникнення небезпеки для руху, призвели до того, що він втратив можливість контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним.

З огляду на позицію обвинуваченого в судовому засіданні та його ставлення до вчиненого як до випадку, що стався не з його волі, після того як він вжив усіх можливих заходів для уникнення наїзду, суд розцінює як відсутність щирого каяття обвинуваченого, та не в повній мірі усвідомлення ним глибини своєї вини.

Суд також не знаходить підстав для визнання, пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину. Зокрема суд звертає увагу, що показання ОСОБА_3 під час досудового розслідування та в судовому засіданні різняться в частині дій потерпілого ОСОБА_11 до наїзду на нього транспортного засобу, оскільки обставина виходу останнього на проїзну частину на один-два кроки, що унеможливило вчасно відреагувати водію, не повідомлялась ОСОБА_3 слідчому при проведенні слідчого експерименту. Вказана обставина була спростована експертним шляхом в судовому засіданні. Враховуючи, що обставина дій потерпілого перед наїздом на нього автомобіля є визначальною у встановленні вини обвинуваченого, таку позицію суд розцінює як намір обвинуваченого зменшити ступінь своєї вини з метою пом`якшення покарання, а тому не вбачає в його діях активного сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлені.
Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив хоч і необережний, однак тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини.
Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який працює, має задовільний стан здоров`я, його соціально - психологічні риси, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, а також дані досудової доповіді Новобузького районного сектору філії ДУ "Центр пробації" від 21.09.2018 року, яким визначений низький ризик вчинення ним повторного злочину та низький ризик небезпеки для суспільства.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, його тяжкі наслідки, поведінку обвинуваченого, який після скоєння наїзду на пішохода, всупереч вимог п. 2.10 «а, д» ПДР України, не повідомив про подію дорожньо-транспортної пригоди орган поліції і з місця пригоди зник, приймаючи до уваги позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на позбавленні волі обвинуваченого, за наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк три роки.

Суд не погоджується з твердженням сторони захисту про те, що визнання вини обвинуваченим та активне сприяння розкриттю злочину суттєво знижує ступінь його тяжкості та дають підстави для призначення покарання з випробуванням, оскільки суд виключив, такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини та бездоганна поведінка після вчинення злочину та наявність постійного місця роботи не дають підстав для звільнення від відбування основного покарання. Уникнення даним обвинуваченим реального відбуття покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху та не буде сприяти його виправленню.
Посилання сторони захисту на відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд також знаходить не спроможними, виходячи з обґрунтувань, викладених вище.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд приходить до такого висновку.

Майнову шкоду, визначену потерпілою (цивільним позивачем) в розмірі 8150 гривень, обвинуваченим ОСОБА_3 під час судового розгляду справи було відшкодовано у повному обсязі, що також підтвердила сама ОСОБА_9 , а також надана до матеріалів справи розписка її представника ОСОБА_10 від 22.11.2016 року ( т.1 а.с. 69). За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_9 у цій частині задоволенню не підлягають.

Відносно стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №/АІ/5021075 від 2 березня 2015 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ТОВ «Українська пожежно-страхова компанія», забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 2109, реєстраційний номер р/н НОМЕР_1 . Строк дії полісу по 05 березня 2016 року включно (а.с.25. т.2).

Згідно вимог ст.33 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час проведення підготовчого судового засідання по справі( 14.11.2016 року), суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Тобто, вказані вимоги закону передбачають можливість залучення співвідповідача у справі лише за клопотанням позивача під час підготовчого провадження до початку судового розгляду.

Як видно з матеріалів справи, потерпіла, інтереси якої представляла адвокат, не вважала за необхідне пред`явити позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до страховика, зазначивши відповідачем лише обвинуваченого.

Згідно з ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Таким чином, особою, яка має право на відшкодування шкоди в зв`язку з смертю ОСОБА_11 , є його мати ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Враховуючи вищевикладене, сума моральної шкоди, яка підлягала б до виплати ОСОБА_9 страховиком становить 16536 грн (12х1378 грн. (розмір мінімальної з/п станом на 18.11.2015 року)).

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої, суд враховує незворотність наслідків, що настали для потерпілої, - непоправна втрата сина, в результаті чого остання зазнала величезних душевних страждань, які їй доводиться до теперішнього часу переживати, докладючи додаткових зусиль для відновлення життєвих відносин та законного покарання особи, винуватої у смерті її дитини. Враховуючи викладене, аналізуючи обставини вчинення злочину, часткове визнання обвинуваченим позовних вимог на суму 80000 гривень, наявність часткового відшкодування матеріальної шкоди після вчинення ним протиправних дій, суд її оцінює в розмірі 105000 гривень.

Разом з тим, з урахуванням сплати обвинуваченим частини суми моральної шкоди в розмірі 5000 гривень 15.06.2018 року, можливості стягнення моральної шкоди в сумі 16536 гривень шляхом пред`явлення позову до страховика в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що на користь потерпілої ОСОБА_9 слід стягнути з ОСОБА_3 83464 гривні 00 копійок, що в достатній мірі відповідає засадам розумності та справедливості, а тому цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

По справі наявні процесуальні витрати, які понесені на залучення експертів, загальною вартістю 4685,60 грн., які на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, зокрема

-судово-автотехнічної експертизи з визначення технічного стану транспортного засобу № 09-1-72, вартістю 880,40 грн.;
-судової транспортно-трасологічної експертизи № 09-1-71 вартістю 1760,80 грн.;
-судово-автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП
№ 291/18 вартістю 614,40 грн.;
-додаткової судово-автотехнічної експертизи ДТП
№ 17-830 вартістю 1430,00 грн.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч.9 ст.100 КПК України.

Зокрема, одяг та взуття ОСОБА_11 , в яких він перебував в момент ДТП, який визнаний речовим доказом за постановою слідчого Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_23 від 06.03.2015 року (а.с. 127-128) та який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, підлягає поверненню потерпілій ОСОБА_9 ; автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який визнаний речовим доказом за постановою слідчого Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_23 від 18.11.2015 року та знаходиться на зберіганні на території Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області(а.с. 112-113), підлягає поверненню його законному володільцю (користувачу) ОСОБА_3 , оскільки останній, відповідно до наданої йому довіреності , посвіченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 30.05.2014 року, є законним володільцем автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ, автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на території Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, повернути його законному володільцю(користувачу) ОСОБА_3 .
Речові докази, одяг та взуття ОСОБА_11 , в яких він перебував в момент ДТП, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, повернути потерпілій ОСОБА_9 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні, у загальному розмірі 4685 (чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять) гривень 60 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , заподіяну моральну шкоди в сумі 83464 (вісімдесят три чотириста шістдесят чотири) гривні 00 копійок.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1