КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
з участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
законного представника ОСОБА_12 ,
особи, щодо якої застосовані примусові
заходи медичного характеру ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004884 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_14 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року, якою до

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року частково задоволено клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_13 примусових заходів медичного характеру у виді надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку та застосовано відносно ОСОБА_13 примусові заходи _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/240/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15
Категорія: ст. 503 КПК України Доповідач ОСОБА_1
медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Суд визнав доведеним, що 09.09.2014 року приблизно о 20 год. ОСОБА_13 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення розбійного нападу, маючи умисел на заволодіння чужим майном, яке знаходилось в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , знаходячись за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 , взяв ніж, з яким направився за вищевказаною адресою. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , приблизно о 20 год. 45 хв., зайшов до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де розташований офіс «Гост-Хаус», двері якої були відчинені, і де на той час знаходились ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Знаходячись в приміщенні вказаної квартири, ОСОБА_13 дістав ніж, який мав при собі і, тримаючи його в руках, під погрозою застосування фізичної сили, наказав вказаним вище особам поводити себе тихо, після чого взяв зі столу ноутбук «НР-G62», чорного кольору, вартістю 4000 гривень, та залишив місце вчинення злочину, в подальшому розпорядившись майном на власний розсуд.
В ході судового розгляду суд, дослідивши обставини провадження та докази, дійшов висновку, що ОСОБА_13 вчинив це суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, у стані неосудності, оскільки через наявність у ОСОБА_13 стійкого хронічного психічного розладу: шизофренія, параноїдальна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект (згідно МКХ-10, шифр F 20.00), що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №275 від 30.12.2014 року, ОСОБА_13 на момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, та визнав за необхідне застосувати до ОСОБА_13 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На вказану ухвалу суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду скасувати в частині визначення виду, застосованих до обвинуваченого, примусових заходів медичного характеру та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_13 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру. Між тим, судом першої інстанції проігноровано відомості про тяжкість і суспільну небезпеку вчиненого діяння, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, у стані алкогольного сп`яніння, пов`язане із посяганням на життя інших осіб.
За таких обставин, суд необґрунтовано дійшов до помилкового висновку про необхідність застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з посяганням на життя потерпілої, тому відповідно до положень ч. 5 ст. 94 КК України, за ознакою тяжкості вчиненого діяння, до нього може бути застосовано госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Захисник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 у запереченнях на апеляційну скаргу заступникапрокурора м. Києва ОСОБА_18 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники судового провадження дану ухвалу не оскаржують.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення захисника ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_12 та особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_13 проти її задоволення, допитавши за ініціативою суду, як свідків, лікарів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
За приписами ч. 1 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як встановлено у ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_13 , у стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, а саме - у вчиненні ним нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за обставин, викладених в ухвалі, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, і в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.
Визнавши доведеним, що ОСОБА_13 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
Разом з тим, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, стосовно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при визначенні виду примусових заходів медичного характеру, які слід застосувати до ОСОБА_13 , на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
За правилами ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом та госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Обираючи ОСОБА_13 вид примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції дійшов висновку, що ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_13 (небезпечність для себе та оточуючих) є незначною, та з метою досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_13 , що можливо шляхом створення найбільш оптимальних умов для одужання ОСОБА_13 , які, на переконання суду, мають вираз у подальшому перебуванні в колі його родини, зокрема матері та дружини, визнав за необхідне застосувати до ОСОБА_13 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Проте, обираючи ОСОБА_13 вид примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, яке, відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, а також те, що, за висновком судово-психіатричної експертизи №275 від 30.12.2014 року, ОСОБА_13 за своїм психічним станом потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації його у психіатричний заклад з посиленим наглядом.

При цьому, жодних даних, які б вказували на таке зменшення ступеню суспільної небезпечності ОСОБА_13 для себе та оточуючих, з огляду на час, який пройшов від часу вчинення ОСОБА_13 суспільно-небезпечного діяння, та які б давали підстави для висновку про можливість застосування до нього примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, в матеріалах провадження не має, а натомість необхідність застосування до ОСОБА_13 , за його психічним станом на період 19.10.2017 року та на теперішній час, примусових заходів медичного характеру саме у виді госпіталізації його у психіатричний заклад з посиленим наглядом також підтверджено і висновком судово-психіатричної експертизи №4 від 10.01.2019 року, яка була проведення на підстави ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11.09.2018 року.
Отже, незважаючи на вказані вище положення закону та висновки судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції застосував до ОСОБА_13 примусове лікування в амбулаторному порядку замість госпіталізації до психіатричного закладу, чим допустив неправильне застосування норм Кримінального кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням конкретних обставин провадження, даних про особу ОСОБА_13 , його стану здоров`я, ступеню тяжкості вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, а також висновків лікарів щодо визначення виду примусових заходів медичного характеру, приходить до висновку, що фактично до ОСОБА_13 слід застосувати заходи примусового медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлення апеляційним судом нової ухвали.
Підстав, передбачених законом, для застосування до ОСОБА_13 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, оскільки, за висновком судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_13 , за станом його психічного здоров`я, потребує застосування до нього більш м`якого виду примусових заходів медичного характеру, а відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 413 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_14 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року, якою частково задоволено клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_13 примусових заходів медичного характеру у виді надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку та застосовано відносно ОСОБА_13 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку - скасувати.

Застосувати до ОСОБА_13 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації у психіатричний заклад з посиленим наглядом.

В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3