Справа № 182/4721/17
Провадження № 1-кп/0182/367/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді- ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження № 0002192 за обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь, Запорізької області, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, маюча на утриманні дітей: 2007 та 2009 року народження, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 17.05.2017 року приблизно о 16.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на городі по вул. Шкільна в с. Придніпроське, Нікопольського району, Дніпропетровської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки, яка переросла у бійку з ОСОБА_5 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, штовхнула її в груди, від чого остання впала на землю та, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно, нанесла не менше двох ударів кулаками ОСОБА_5 в волосяну частину голови, після чого правою ногою нанесла один удар в область лівого ока потерпілої, чим спричинила ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 318 від 07.06.2017 тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя, садна правої кисті відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень).
Дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе визнала повністю, підтвердила факт скоєння нею кримінального правопорушення і суду показала, що потерпілу знає як мешканку с. Придніпровське. 17.05.2017 року приблизно о 16.00 годині, їй сказали, що потерпіла ОСОБА_5 застосовувала фізичне насильство стосовно її неповнолітньої дитини і вона пішла до останньої з`ясувати обставини того, що сталось. Знаходячись на городі по вул. Шкільна у потерпілої, у них виникла сварка, в ході якої потерпіла, зі своєю знайомою, кидала в неї каміння, била сапкою, поливала зі шлангу водою. Вона дійсно штовхнула потерпілу, а коли та впала, вдарила потерпілу по голові і можливо ногою в обличчя. Також в судовому засіданні обвинувачена заявила клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію» так як у неї є двоє неповнолітніх дітей.
Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд підготовчого та судового засідання за її відсутності. При призначені покарання поклалась на розсуд суду.

Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнала свою вину в інкримінованому їй органом досудового розслідування діянні і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності її позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченої.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченої повністю доведена.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; обставини справи; особу винної, яка офіційно ніде не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді штрафу в мінімальному розмірі.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 заявила клопотання про застосування до неї амністії, звільнивши її від відбування покарання, оскільки вона на момент скоєння даного злочину мала на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, повністю визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлена.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Згідно поданої заяви від потерпілої ОСОБА_5 , остання не заперечувала проти застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (07.09.2017 року) є матір`ю двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини № НОМЕР_1 від 05 серпня 2009 р. та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини № НОМЕР_2 від 19 лютого 2007 р.

Таким чином, ОСОБА_3 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом вона є матір`ю дітей віком до 18 років, стосовно яких не позбавлена батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченої, зокрема, передбачає звільнення її від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченої про її звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлений..

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень..

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлений..

Запобіжний захід не обирався.

На вирок може бути подана апеляція протягом 30 діб з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1