У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, в кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення передбачені ч. 5 ст. 191 та ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 26.02.2018, про застосування відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Трускавець, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянин України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, з клопотанням, погоджене прокурором, в кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення передбачені ч. 5 ст. 191 та ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 26.02.2018, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду старшого майстра служби внутрішньо-будинкових систем газопостачання Іршавської дільниці Свалявського відділення Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз», відповідно до наказу № 33/1 від 01.07.2015, являючись службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в грудні 2015 року організував стійку злочинну організовану групу, до складу якої ввійшли як виконавці головний інженер Дочірнього підприємства «Фортуна» відкритого акціонерного товариства «Іршавське ремонтно-транспортне підприємство» ОСОБА_7 та колишній старший майстер служби з обслуговування будинкових мереж Іршавської філії Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» ОСОБА_8 .

Слідчий вказує, що відповідно, до розробленого ОСОБА_5 злочинного плану, були розподілені ролі учасників групи, а саме ОСОБА_5 на виконання відведеної ролі та визначених функцій здійснював загальне керівництво групою, здійснював контроль та координацію виконання функцій її членами, давав їм вказівки, особисто розподіляв незаконно одержані кошти та особистим підписом візував підроблені акти на пуск газу мешканцям Іршавського району для подальшого внесення відомостей до програмного комплексу RGCBilling.
Так, в клопотанні вказано, що ОСОБА_7 як виконавець незаконно отримував грошові кошти від мешканців Іршавського району за реєстрацію наявного газового обладнання, а саме виготовлення будівельного паспорту, технічних умов та актів на пуск газу, після чого задніми числами виготовляв будівельний паспорт у який вносив дані про газове обладнання яке ніби-то було встановлено раніше після чого передавав його ОСОБА_5 разом з грошовими коштами отриманими ним від мешканців Іршавського району.
ОСОБА_8 як виконавець злочинів, виконуючи відведену йому роль задніми датами підписував акти на пуск газу, які містили неправдиві дані щодо наявного газового обладнання.
Слідчий вказує, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи в складі організованої групи, у період з 01.01.2016 по 01.09.2017 року з метою особистого збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, у супереч вимог п.п. 3.1.1, 3.2.1 «Інструкції про порядок пуску природного газу та припинення газопостачання», затвердженої наказом ПАТ «Закарпатгаз» № 266 від 30.12.2011, із застосуванням можливостей службового становища, отримавши від мешканців Іршавського району грошові кошти за пуск газу в подальшому в касу Іршавської філії ПАТ «Закарпатгаз» не внесли та підробили акти на пуск газу, чим спричинили ПАТ «Закарпатгаз» збитків на суму 145720,00 грн.
У клопотанні вказано, що у вчиненні даних злочинів обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Трускавець, Львівської області, мешканецьм. АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, непрацюючий.

Слідчий вказує на те, що вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:заявою ПАТ «Закарпатгаз» від 12.02.2018 року; висновком почеркознавчої експертизи згідно якої підписи та напис «Копія» вірна» в актах на пуск газу по яких відсутня оплата виконані ОСОБА_5 ;висновком судово-економічної експертизи від 26.11.2018 року згідно якої документально підтверджується що працівниками ПАТ «Закарпатгаз» завдано матеріальної шкоди ПАТ «Закарпатгаз»; показами ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та інш.

Так, 10.01.2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України.

Слідчий в клопотанні зазначає, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою перешкоджання слідству у встановленні вищевказаних обставин, уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні у будь який спосіб; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта та можливих очевидців скоєних правопорушень.

Слідчий стверджує, що, необхідність обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам вчинення підозрюваним спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні у будь який спосіб; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта та можливих очевидців скоєних правопорушень.

Як зазначає слідчий, вказані ризики також доводяться вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_5 умисного тяжкого злочину, тяжкістю покарання, яке йому загрожує, оскільки санкція статті 191 ч.5 Кримінального кодексу України, що йому інкримінується, передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176-178, 183, 184 188 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянин України, одруженого, тимчасово непрацюючого - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечила, вказала на те, що таке є безпідставним, просила залишити його без задоволення. Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу поданого клопотання, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , підозрюється в тому, що обіймаючи посаду старшого майстра служби внутрішньо-будинкових систем газопостачання Іршавської дільниці Свалявського відділення Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз», відповідно до наказу № 33/1 від 01.07.2015, являючись службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в грудні 2015 року організував стійку злочинну організовану групу, до складу якої ввійшли як виконавці головний інженер Дочірнього підприємства «Фортуна» відкритого акціонерного товариства «Іршавське ремонтно-транспортне підприємство» ОСОБА_7 та колишній старший майстер служби з обслуговування будинкових мереж Іршавської філії Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» ОСОБА_8 .

10.01.2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України.
Відповідно до наявних у матеріалах клопотання доказів ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, що підтверджується наявними у матеріалах клопотання фотокопіями, а саме: заявою ПАТ «Закарпатгаз» від 12.02.2018 року; висновком почеркознавчої експертизи згідно якої підписи та напис «Копія» вірна» в актах на пуск газу по яких відсутня оплата виконані ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 .

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянин України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. При цьому, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_5 продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушив умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилявся від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання відносно ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики, а саме що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта та можливих очевидців скоєних правопорушень, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання прокурором жодним доказом не доведено. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину, суми завданих збитків, та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.
При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, чи іншим способом перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, без застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України. Крім того, слідчий суддя вважає таке обґрунтованим, оскільки останній має можливість працювати та утримувати себе та сімю.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_5 працює за контрактом за межами України в судовому засіданні не підтверджена жодними доказами. Офіційних відомостей про працевлаштування на заводі за межами України або на території України в судовому засіданні слідчому судді надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 195, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, в кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення передбачені ч. 5 ст. 191 та ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 26.02.2018 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянин України, одруженого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у період доби з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв, на строк до двох місяців, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; заборонити йому покидати місце проживання житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця роботи та/або проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1